П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 червня 2018 року місто Київ

Єдиний унікальний номер справи 752/19756/14-ц

Апеляційне провадження № 22-ц/796/415/2018

Апеляційний суд міста Києва в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Вербової І. М., суддів Поливач Л. Д., Шахової О. В.,

за участю секретаря судового засідання - Іваницької О. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва, ухвалене під головуванням судді Колдіної О. О. 14 вересня 2015 року, у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в :

Згідно п.3 Розділу XIIПрикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій та статус суддів» (зі змінами від 15 грудня 2017 року) апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

Виходячи зі змісту пункту 8 ч.1 Розділу XIII Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту - ЦПК України) (в редакції Закону України №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року), до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У листопаді 2014 року Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» звернулось до Голосіївського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, з урахуванням подальшого збільшення розміру позовних вимог, про стягнення з солідарно відповідачів суми боргу за повернення кредитних коштів, процентів за користування кредитом за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 17 вересня 2007 року в розмірі 74 796,24 доларів США та 31 801 грн. 93 коп., з яких 66 600,03 доларів США - заборгованість за кредитом, 8 196,21 доларів США - заборгованість за відсотками, 4 050 грн. 94 коп. - пеня за прострочення сплати за кредитом, 27 750 грн. 99 коп. - пеня за прострочення сплати відсотків.

Позовні вимоги Банк мотивував, зокрема, тим, що 17 вересня 2007 року між Банком та ОСОБА_2 укладено Договір про надання споживчого кредиту №0, згідно умов якого позивач надав відповідачу-1 кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в розмірі 71 648 доларів США 00 центів, а відповідач-1 зобов'язалась повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 17 вересня 2037 року, якщо не буде застосовано інший термін повернення кредиту відповідно до умов Договору, та сплачувати протягом 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, проценти за його користування у розмірі 10,5% річних. По закінченню цього строку та кожного наступного місяця кредитування, процентна ставка підлягає перегляду відповідно до умов Кредитного договору.

Позивач виконав взяті на себе зобов'язання в повному обсязі та відповідно до п.1.5. Кредитного договору надав позичальнику кредит шляхом зарахування кредитних коштів на поточний рахунок позичальника НОМЕР_1 у Банку для подальшого їх використання за цільовим призначенням.

Всупереч умов Кредитного договору, відповідач-1 з січня 2014 року не здійснювала платежів для погашення суми заборгованості по кредиту, крім того, має заборгованість зі сплати нарахованих процентів, чим порушила взяті на себе зобов'язання.

Станом на 10 жовтня 2017 року заборгованість відповідача-1 у загальному розмірі становила 72 630 доларів США 34 центи,а станом на 06 березня 2015 року становила 74 796 доларів США 24 центи, крім того, заборгованість по сплаті пені за несвоєчасне погашення заборгованості становить 31 801 грн. 93 коп.

Крім того, з метою забезпечення своєчасного та повного виконання відповідача-1 її зобов'язань за Кредитним договором, між позивачем та ОСОБА_3 було укладено Договір поруки №142077 від 17 вересня 2007 року, згідно умов якого відповідач-2 поручився перед Банком відповідати в повному обсязі за виконання відповідачем-1 взятих на неї зобов'язань, тобто відповідальність відповідачів є солідарною.

У зв'язку з невиконанням позичальником умов Кредитного договору, позивачем 16 вересня 2014 року на адресу відповідачів направлені вимоги про усунення порушень умов договору, проте останні такі вимоги не виконали.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 14 вересня 2015 року позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь ПАТ «УкрСиббанк» солідарну суму боргу за тілом кредиту та відсотками в розмірі 74 796,24 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на день розгляду справи становило 1 622 330 грн. 44 коп., пеню в розмірі 31 801 грн. 93 коп. та судовий збір у розмірі 3 654 грн. (т. І а.с. 166 - 169).

Не погоджуючись з вищевказаним рішенням суду, ПАТ «УкрСиббанк» 23 вересня 2015 року направив апеляційну скаргу, в якій просить змінити рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 14 вересня 2015 року в частині визначення стягнення суми заборгованості з зазначенням еквіваленту в національній валюті України - гривні та визначити суму стягнення відповідно до заявлених вимог позивача, викладених в заяві про збільшення розміру позовних вимог від 10 березня 2015 року. В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Апеляційну скаргу Банк мотивував, зокрема, тим, що рішення суду суперечить вимогам чинного законодавства та ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Так, 17 вересня 2007 року між АТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 було укладено договір про надання споживчого кредиту, що вірно встановлено судом першої інстанції. Відповідно до умов вищезазначеного договору, відповідач отримала кредит у розмірі 71 648 доларів США і зобов'язалась його повернути у повному обсязі до 2037 року. У якості забезпечення виконання зобов'язання, між АТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 17 вересня 2007 року було укладено договір поруки.

В позовній заяві, а також в заяві про збільшення розміру позовних вимог, ціна позову була визначена в доларах США. До того ж, до позовної заяви були приєднані копія кредитного договору і довідка-розрахунок заборгованості, у якій сума заборгованості виражена в доларах США. А отже, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що сума заборгованості відповідачів повинна бути виражена у гривневому еквіваленті. Позивач на момент видачі валютного кредиту мав відповідну ліцензію та дозвіл НБУ на здійснення валютних операцій, тобто мав право на видачу кредиту у валюті і відповідно має право вимагати повернення грошових коштів саме в тій валюті, у якій було видано кредит.

Не погоджуючись з вищевказаним рішенням суду ОСОБА_2 26 жовтня 2015 року подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в позові в повному обсязі. Апеляційну скаргу, мотивувала, зокрема, тим, що рішення суду є незаконне, необґрунтоване та необ'єктивне. Зазначає, що вона не була належним чином повідомлена про розгляд справи. Крім того, суд дійшов передчасного висновку стосовно існування кредитної заборгованості, оскільки не з'ясував наявність документів, на основі яких вона виникла, та не перевірив їх на відповідність нормам чинного законодавства.

Крім того, суд не встановив дійсну суму заборгованості та не звірив копії документів, наданих позивачем, з оригіналами, не взяв до уваги неналежні докази, зокрема, виписку з особового рахунку. До того ж, документи, надані позивачем, засвідчені невстановленою особою, відсутня банківська печатка на підписі, повноваження осіб, що їх підписували, не встановлені.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 20 жовтня 2015 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ПАТ «УкрСиббанк».

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 02 листопада 2015 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 16 грудня 2015 року клопотання представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_5 про зупинення провадження у справі задоволено, провадження у справі зупинено до набрання законної сили рішенням Голосіївського районного суду міста Києва у справі за позовом ОСОБА_2 до ПАТ «УкрСиббанк» про визнання кредитного договору № 0 від 17 вересня 2007 року недійсним (т. ІІ а.с. 23 -24).

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 13 червня 2018 року апеляційне провадження за апеляційними скаргами ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 14 вересня 2015 року поновлено у зв'язку з надходженням ухвали Голосіївського районного суду міста Києва від 27 квітня 2018 року про залишення без розгляду позову ОСОБА_2 до ПАТ «УкрСиббанк» про визнання правочину недійсним, з відміткою про набрання судовим рішенням законної сили (т. ІІ а.с. 73).

Так, до Апеляційного суду міста Києва надійшло клопотання представника ОСОБА_2 - адвоката ОСОБА_6, про відкладення розгляду справи на достатній строк, до отримання ОСОБА_2 копії ухвали (відомостей) Апеляційного суду міста Києва про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою останньої на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва про залишення без розгляду її позову до ПАТ «УкрСиббанк» про визнання правочину недійсним. Колегія суддів порадившись на місці ухвалила відмовити в задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи, у зв'язку з його необґрунтованістю.

В суді апеляційної інстанції представник ПАТ «УкрСиббанк» - Гіль Н.В. підтримала апеляційну скаргу Банку та просила її задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у ній, проти задоволення апеляційної скарги ОСОБА_2 заперечувала з підстав її необґрунтованості.

Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_5 заперечував проти апеляційної скарги Банку, підтримав апеляційну скаргу ОСОБА_2 та просив її задовольнити, з підстав, викладених у ній.

Крім того, в судовому засіданні ОСОБА_5 також заявив клопотання про відкладення розгляду справи для можливості ознайомитись з матеріалами справи, а також про призначення судово-економічної експертизи. Колегія суддів порадившись на місці ухвалила відмовити в задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи, у зв'язку з його необґрунтованістю. Крім того, також відмовила в задоволенні клопотання про призначення у справі судово-економічної експертизи, оскільки дане клопотання не заявлялось у суді першої інстанції.

ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом направлення судової повістки-повідомлення рекомендованою кореспонденцією, конверт із судовою повісткою повернувся до суду з відміткою про те, що адресат відмовився від його одержання, що вважається належним повідомленням сторони згідно ЦПК України, у зв'язку з чим колегія суддів вважала за можливе відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України розглядати справу за його відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, з'ясувавши фактичні обставини справи, дослідивши матеріали справи та письмові докази у їх сукупності та співставленні, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги ПАТ «УкрСиббанк» та відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_2, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, 17 вересня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк») та ОСОБА_2 був укладений договір № 0 про надання споживчого кредиту та заставу нерухомого майна, відповідно до умов якого Банк надав останній кредит в розмірі 71 648 доларів США зі сплатою 10,5% річних та строком користування до 17 вересня 2037 року (том І а.с.6-16).

Судом вірно встановлено, що позивач виконав свої зобов'язання, надавши відповідачу-1 вищезазначені кошти, що підтверджується випискою з особового рахунку.

Згідно умов вищевказаного Кредитного договору, ОСОБА_2 зобов'язалася використати кредит за цільовим призначенням, здійснювати повернення кредиту та сплачувати проценти за користування ним шляхом сплати ануїтетних платежів в розмірі 660 доларів США 39 центів. День сплати ануїтетного платежу - 11 число кожного календарного місяця строку користування; розмір ануїтетного платежу може змінитися у випадку зміни процентної ставки.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором, між Банком та ОСОБА_3 було укладено договір поруки № 142077 від 17 вересня 2007 року, згідно з п.п.1.1, 1.3 якого поручитель зобов'язався перед кредитором відповідати за невиконання ОСОБА_2 усіх її зобов'язань, що виникли з Договору про надання споживчого кредиту № 0 від 17 вересня 2007 року, в повному обсязі як існуючих на час укладення, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому (том І а.с.24-25).

Так, поручитель за договором поруки відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, за усіма зобов'язаннями останньої за кредитним договором, включаючи повернення основної суми боргу, сплату процентів, комісій, відшкодування можливих збитків, сплату пені та інших штрафних санкцій, передбачених умовами Основного договору. Відповідальність Поручителя і Боржника є солідарною.

Відповідно до п.8.1. Договору, у випадку порушення зобов'язання позичальником в частині несплати чергового ануїтетного платежу в установлений день сплати такого платежу чи сплати у розмірі меншому ніж передбачено цим Договором:

- на прострочену суму основного боргу Банк нараховує підвищені проценти в розмірі діючої процентної ставки на момент виникнення такої простроченої суми основного боргу збільшеної на 5%;

- на суму прострочених процентів Банк може нараховувати пеню, починаючи з 32 календарного дня, якщо рахувати з дати виникнення прострочених процентів. Пеня нараховується в наступному порядку, а саме:

- в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу, якщо сума такої заборгованості виражена у гривні;

- в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу, сума якого розраховується за офіційним обмінним курсом НБУ гривні до валюти заборгованості станом на дату нарахування такої пені, якщо сума такої заборгованості виражена в іноземній валюті;

- пеня нараховується за кожний день прострочення, включаючи день погашення заборгованості, і розраховується за методом «факт/360», але в будь-якому випадку такий розмір пені не може перевищувати розмір, встановлений чинним законодавством України на момент її нарахування.

Відповідно до п.8.3 Кредитного договору при порушенні позичальником вимог п.п.2.3,4.9,5.3,5.5,5.6,5.8,5.10,8.4,10.2,10.14 цього Договору Банк набуває право вимоги дострокового повернення кредиту та нарахованих процентів.

Судом першої інстанції встановлено, що у зв'язку з невиконанням ОСОБА_2умов кредитного договору, 16 вересня 2014 року Банком на адресу позичальника та поручителя направлено вимоги про усунення порушення умов Кредитного Договору. Однак, відповідачі не вчинили жодних дій, які свідчили б про їх намір у добровільному порядку сплатити прострочену заборгованість (том І а.с.44-45, 46-47, 52, 53).

Задовольняючи позовні вимоги в повному обсязі, суд першої інстанції виходив з того, що у зв'язку з невиконанням ОСОБА_2 умов Кредитного договору, 16 вересня 2014 року Банком на адресу позичальника та поручителя направлено вимоги про усунення порушень умов Кредитного договору, які залишились невиконаними, тобто відповідачі не вчинили жодних дій, які б свідчили про їх намір у добровільному порядку сплатити прострочену заборгованість, що є підставами для визнання позовних вимог обґрунтованими та стягнення з останніх на користь Банку відповідних сум. Стягуючи суму боргу за тілом кредиту та відсотками за Кредитним договором в розмірі 74 796 доларів США 24 центи, суд зазначив вказану суму в національній валюті - гривні за офіційним курсом НБУ на час розгляду справи - 1 622 330 грн. 44 коп.

Виходячи зі змісту частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване судове рішення не в повній мірі відповідає вимогам, визначеним статтею 263 ЦПК України, з огляду на таке.

Так, виходячи зі змісту статті 1054 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України) за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (частина 1 статті 626 ЦК України).

Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК України зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з нормою статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (стаття 611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

За приписом частини 2 статті 1050 ЦК України прострочення позичальником повернення чергової частини позики (кредиту) кореспондує праву позикодавця (кредитодавця) вимагати дострокового повернення частини позики (кредиту), що залишилася, та сплати процентів.

За приписом частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та три проценти річних за весь час прострочення.

Згідно положень статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (частина перша статті 554 ЦК України).

Статтею 543 ЦК України передбачено, що у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі, як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Отже, як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів даної справи, позивач виконав свої зобов'язання за кредитним договором, надавши відповідачу-1 кредитні кошти в іноземній валюті, в той час як відповідач-1 порушила взяті на себе зобов'язання.

З наданої позивачем довідки розрахунку заборгованості ОСОБА_2 на 06 березня 2015 року за Кредитним договором вбачається, що залишок заборгованості відповідача-1 у валюті кредиту становить 74 796 доларів США 24 центів, пеня за несвоєчасне погашення заборгованості - 31 801 грн. 93 коп. (том І а.с.77-83).

Таким чином встановивши, що основне зобов'язання за кредитним договором не виконується належним чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для задоволення вимог Банку про стягнення з відповідачів, солідарно, заборгованості за кредитним договором.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що суд дійшов передчасного висновку стосовно існування кредитної заборгованості, не відповідають дійсним обставинам справи, є такими, що не підтверджуються належними доказами, а тому відхиляються колегією суддів.

Доводи скаржника щодо не встановлення судом дійсної суми заборгованості, а також доводи про те, що суд взяв до уваги неналежні докази, зокрема виписку з особового рахунку, є припущеннями останньої, які не підтверджуються жодними належними та письмовими доказами. Крім того, у разі незгоди з наданим Банком розрахунком, відповідач-1 як сторона у справі, мала право заявити в суді першої інстанції клопотання про призначення у справі судово-економічної експертизи. Разом з тим, у суді першої інстанції таке клопотання не заявлялось, більше того, ОСОБА_2 в судові засідання до суду першої інстанції не з'являлась, в той же час заявляла різноманітні клопотання.

А посилання ОСОБА_2 про те, що вона не була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи спростовуються матеріалами справи, з яких вбачається, що остання неодноразово повідомлялась про дату, час та місце розгляду справи, разом з тим, в подальшому, конверти з судовими повістками повертались на адресу суду за закінченням встановленого строку їх зберігання у поштовому відділенні (а.с.143-144, 145-146).

Інші доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 не знайшли своє підтвердження в ході перегляду судового рішення.

Крім того, слід звернути увагу на те, що ОСОБА_2 зверталась до суду з позовом до ПАТ «УкрСиббанк» про визнання кредитного договору № 0 від 17 вересня 2007 року недійсним, разом з тим, ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 27 квітня 2018 року вищевказаний позов залишено без розгляду, дане судове рішення набрало законної сили.

Що стосується апеляційної скарги ПАТ «УкрСиббанк» та доводів, викладених у ній, колегія суддів звертає увагу на наступне.

Так, суд першої інстанції вірно встановив, що Банк надав відповідачу-1 кредит в іноземній валюті - доларах США.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кошти є грошима в національній або іноземній валюті чи їх еквівалент; у статтях 47 та 49 цього Закону визначені операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Ці кредитні операції здійснюються на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу.

Законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (стаття 192 ЦК України).

Відповідно до статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Положення чинного законодавства хоча й визнають національну валюту як єдиний законний платіжний засіб на території України, однак не містять заборони на вираження у договорі грошових зобов'язань в іноземній валюті, визначення грошового еквівалента зобов'язання в іноземній валюті, а також на здійснення розрахунків за зобов'язанням, визначеним грошовим еквівалентом в іноземній валюті і саме з такими умовами кредитування погодилась відповідач-1 в даному випадку.

Такий порядок встановлено Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», статтею 5 якого визначено, що операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2 статті 5 цього Декрету.

Крім того, Національним Банком України на виконання положень статті 11 Декрету 14 жовтня 2014 року прийнято Положення № 483 «Про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу». Згідно з пунктом 1.5 цього Положення використання іноземної валюти як засобу платежу без ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких НБУ видав йому банківську ліцензію та генеральну ліцензію на здійснення валютних операцій).

Відповідно до роз'яснень, викладених у пункті 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192, частина третя статті 533 ЦК України, Декрет).

У зв'язку з наведеним вище, слід дійти висновку про те, що не суперечить чинному законодавству України стягнення заборгованості за кредитним договором в іноземній валюті, якщо саме вона надавалась за договором і позивач просить стягнути суму у валюті.

Разом з тим, вирішуючи спір про стягнення боргу за кредитним договором в іноземній валюті, суд повинен установити наявність в банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, а встановивши вказані обставини, - стягнути грошову суму в іноземній валюті. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 16 вересня 2015 року у справі № 6-190цс15.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Виходячи зі змісту п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Так, в даному випадку, суд першої інстанції під час розгляду неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, а саме чи є у Банку ліцензія на здійснення операцій з валютними цінностями (в рішенні суду такі посилання відсутні) та не стягнув грошову суму в іноземній валюті, як просив позивач.

Переглядаючи рішення суду, колегія суддів встановила, що на час виникнення спірних правовідносин Банк мав ліцензію на здійснення операцій з валютними цінностями, надав відповідачу-1 кредит саме у іноземній валюті - доларах США, у позовній заяві ставив питання про стягнення заборгованості за кредитним договором (тіло кредиту та відсотки) саме у доларах США, а тому наявні підстави для задоволення апеляційної скарги ПАТ «УкрСиббанк» та зміни рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 14 вересня 2015 року в частині стягнення суми заборгованості за тілом кредиту та відсотками, стягнувши з відповідачів солідарно суму боргу за тілом кредиту та відсотками в розмірі 74 796 доларів США 24 центів.

В іншій частині рішення суду слід залишити без змін.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, Апеляційний суд міста Києва в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» - задовольнити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 14 вересня 2015 року - змінити в частині стягнення суми заборгованості за тілом кредиту та відсотками із зазначенням еквіваленту в національній валюті України - гривні, стягнувши з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», солідарно, суму боргу за тілом кредиту та відсотками в розмірі 74 796 доларів США 24 центів.

В іншій частині рішення суду - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач: І.М.Вербова

Судді: Л.Д. Поливач

О.В.Шахова

Повне судове рішення складено 27 червня 2018 року