Постанова

Іменем України

06 червня 2018 року

м. Київ

справа № 754/1480/17-ц

провадження № 61-16832св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Коротуна В. М., Курило В. П. (суддя-доповідач),

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1,

заінтересована особа - публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 10 квітня 2017 року у складі судді Грегуль О. В. та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 16 травня 2017 року у складі колегії суддів: Махлай Л. Д., Кравець В. А., Мазурик О. Ф.,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Деснянського районного суду міста Києва із заявою про видачу належним чином оформленого виконавчого листа та поновлення строку для пред'явлення виконавчого документа до виконання за заочним рішенням Гагарінського районного суду міста Севастополя від 27 листопада 2013 року у справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») про стягнення заборгованості за депозитним договором.

Підсудність вищевказаної заяви Деснянському районному суду міста Києва визначено ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 24 січня 2017 року.

Заяву мотивовано тим, що заочним рішенням Гагарінського районного суду міста Севастополя від 27 листопада 2013 року з ПАТ «Дельта Банк» на його користь стягнуто 49 242,86 грн заборгованості за депозитним вкладом та відсоткам і 229,40 грн - судового збору.

17 червня 2014 року Гагарінським районним судом міста Севастополя був виданий виконавчий лист.

Постановою головного державного виконавця ВДВС Печерського РУЮ у місті Києві від 22 вересня 2014 року відмовлено у прийнятті до провадження зазначеного виконавчого листа у зв'язку з тим, що пред'явлений до виконання виконавчий лист роздрукований на бланку суворої звітності іншої держави, що не передбачено діючим законодавством України.

З урахуванням викладеного та посилаючись на положення Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», ОСОБА_1 просив видати належним чином оформлені виконавчі листи за рішенням від 27 листопада 2013 року у цивільній справі № 763/6937/13 та поновити строк для пред'явлення виконавчих листів до виконання.

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 10 квітня 2017 року провадження в частині вимог про видачу належним чином оформленого листа закрито.

У задоволенні вимог про поновлення строку для пред'явлення виконавчого листа до виконання відмовлено.

Закриваючи провадження в частині вимог про видачу належним чином оформленого виконавчого листа, суд першої інстанції виходив із того, що ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 25 березня 2016 року, яка набрала законної сили, відмовлено заявнику у задоволенні заяви про видачу копії заочного рішення Гагарінського районного суду міста Севастополя від 27 листопада 2013 року та виконавчих листів у справі за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Дельта банк» про стягнення заборгованості за депозитним договором. А тому суд дійшов висновку про наявність передбачених пунктом 2 частини першої статті 205 ЦПК України ( у редакції, чинній на час розгляду справи) підстав для закриття провадження у справі в цій частині.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 16 травня 2017 року ухвала Деснянського районного суду міста Києва від 10 квітня 2017 року залишена без змін.

Погоджуючись з висновками районного суду, апеляційний суд зазначив, що чинним законодавством не передбачено повторного розгляду одних і тих же питань за наявності судового рішення, яким ці питання вирішені у спорі між тими ж особами і з тих же підстав.

Питання поновлення строку для пред'явлення виконавчого листа до виконання є похідним від вирішення питання про видачу виконавчого листа, тому суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволені заяви в цій частині.

У червні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою, в якій просив скасувати ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 10 квітня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 16 травня 2017 року, постановити ухвалу, якою задовольнити його заяву.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами при постановлені оскаржуваних ухвал неправильно засновано норми процесуального права, зокрема положення статті 205 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи), чим порушено закріплене у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на справедливий суд.

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

13 квітня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6-8, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.

Ухвала Деснянського районного суду міста Києва від 10 квітня 2017 року та ухвала Апеляційного суду міста Києва від 16 травня 2017 року, в частині якою відмовлено у задоволенні вимог про поновлення строку для пред'явлення виконавчого документа до виконання, не підлягають касаційному оскарженню (пункт 10 частини першої статті 353 ЦПК України).

Ураховуючи наведене, колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку, що касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 10 квітня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 16 травня 2017 року в частині поновлення строку для пред'явлення виконавчого документа до виконання за заочним рішенням Гагарінського районного суду міста Севастополя від 27 листопада 2013 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Дельта Банк» про стягнення заборгованості за депозитним договором відкрито помилково, а тому підлягає закриттю.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про те, що касаційна скарга в частині вимог ОСОБА_1 про видачу належним чином оформленого виконавчого листа підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що справа за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Дельта Банк» про стягнення заборгованості розглядалася Гагарінським районним судом міста Севастополя.

Заявник звернувся до Деснянського районного суду міста Києва із заявою про видачу належним чином оформленого виконавчого листа та поновлення строку для пред'явлення виконавчого документа до виконання за заочним рішенням Гагарінського районного суду міста Севастополя від 27 листопада 2013 року.

Якщо місцевий суд знаходиться на тимчасово окупованій території України або в районі проведення антитерористичної операції, то відновлення втраченої справи здійснюється судом за територіальною підсудністю судових справ, визначеною згідно зі статтею 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» або статей 1, 3 Закону України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв'язку з проведенням антитерористичної операції».

Таким чином, здійснити розгляд заяви про видачу виконавчого листа за рішенням суду у справі, за якою фактично втрачене судове провадження, є неможливим до відновлення такого провадження у порядку, чітко визначеному ЦПК України.

Метою відновлення втраченого судового провадження може бути одержання завіреної копії судового рішення, виправлення описок та арифметичних помилок у судовому рішенні, апеляційне чи касаційне оскарження судового рішення, скасування заходів забезпечення позову, вирішення питань, пов'язаних із зверненням судового рішення до виконання, тощо.

Суд першої інстанції у порушення вимог статті 10 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи) питання про відновлення втраченого провадження, як передбачено статтями 402-408 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи) не обговорив, та не роз'яснив заявнику право подавати відповідну заяву.

Крім того, закриваючи провадження у справі з підстав, передбачених пунктом другим частини першої статті 205 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи), суд першої інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний суд, вдався до неправильного тлумачення зазначеної процесуальної норми та не звернув уваги, що статтею 205 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи) не передбачено такої підстави для закриття провадження у справі як наявність ухвали суду, яка набрала законної сили та якою вирішено питання у спорі між тими ж особами і з тих самих підстав, оскільки тотожність спору передбачена тільки для позовного провадження.

За таких обставин висновки судів щодо наявності передбачених законом підстав для закриття провадження у справі не відповідають закону, а ухвали суду першої та апеляційної інстанції в частині вимог ОСОБА_1 про видачу належним чином оформленого виконавчого листа відповідно до положень частини четвертої статті 406 ЦПК України підлягають скасуванню з передачею справи до суду першої інстанції для обговорення питання відновлення судового провадження.

Керуючись статтями 389, 406, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 10 квітня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 16 травня 2017 року в частинівимог ОСОБА_1 про видачу належним чином оформленого виконавчого листа скасувати, справу в цій частині передати до суду першої інстанції для обговорення питання про відновлення втраченого провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про стягнення заборгованості за депозитним договором.

Касаційне провадження за заявою ОСОБА_1 про поновлення строку для пред'явлення виконавчого документа до виконання за заочним рішенням Гагарінського районного суду міста Севастополя від 27 листопада 2013 року у справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про стягнення заборгованості за депозитним договором, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 10 квітня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 16 травня 2017 року закрити.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді: Н. О. Антоненко
В. І. Журавель
В. М. Коротун
В. П. Курило