АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/419/18 Справа № 205/3044/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Петешенкова М.Ю.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Петешенкової М.Ю.

суддів - Макарова М.О., Пищиди М.М.

при секретарі - Керімовій-Бандюковій Л.К.

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу заступника прокурора Дніпропетровської області в інтересах малолітньої ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 29 серпня 2016 року у цивільній справі за позовом керівника Дніпропетровської місцевої прокуратури №4 в інтересах малолітньої ОСОБА_2 до ОСОБА_3 за участю третіх осіб: органу опіки та піклування Ленінської районної у м.Дніпропетровську ради, ОСОБА_4 про накладення заборони на відчуження нерухомого майна, -

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2016 року керівник Дніпропетровської місцевої прокуратури №4 в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 звернувся до суду з позовом посилаючись на те, що ухвалюючи рішення про позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав щодо малолітньої ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, Ленінським районним судом м. Дніпропетровська не було вирішено питання про заборону відчужувати житло дитини, а саме 1/3 частки квартири АДРЕСА_1, яка належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_3, до досягнення малолітньою ОСОБА_2 повноліття, право користуванням яким було визнано рішенням виконавчого комітету Ленінської районної у м. Дніпропетровську ради від 28 березня 2014 року № 132.

Рішенням Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 29 серпня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано відсутністю доказів щодо наявних чи то можливих порушень прав та інтересів позбавленої батьківського піклування дитини на користування житлом.

В апеляційній скарзі, поданій 27 червня 2017 року, заступник прокурора Дніпропетровської області посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що висновок суду першої інстанції зроблений внаслідок неправильного застосування норм матеріального права, а саме ст.16 ЦК України та 17,25 Закону України «Про охорону дитинства» та ст.32 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей позбавлених батьківського піклування» згідно положень яких за дітьми-сиротами та дітьми позбавлених батьківського піклування зберігається право на житло, в якому вони проживали з батьками.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову, з наступних підстав.

Відповідно до п. 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України при прийнятті рішення суд вирішує, зокрема, питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та заперечення та якими доказами вони підтверджується, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

Рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам закону.

Судом встановлено, що рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 січня 2014 року ОСОБА_3 позбавлено батьківських прав щодо малолітньої ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1. Питання про накладення заборони на відчуження житла малолітньої не вирішувалося.

Рішенням виконавчого комітету Ленінської районної у м. Дніпропетровську ради від 28 березня 2014 року № 131, малолітній ОСОБА_2 надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування.

Рішенням виконавчого комітету Ленінської районної у м. Дніпропетровську ради від 28 березня 2014 року № 132, ОСОБА_4 призначено опікуном над малолітньою ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, визначено місце проживання малолітньої разом із опікуном за адресою: АДРЕСА_2, за дитиною закріплено право користування цим житлом із покладенням на опікуна обовязку щодо збереження житла.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 55689479 сформованої 22 березня 2016 року, квартира АДРЕСА_3 належить на праві спільної часткової власності, по 1/3 частці кожному: матері, позбавленої батьківських прав малолітньої ОСОБА_2, відповідачці - ОСОБА_3, опікуну дитини - ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Згідно довідки КП «ЖЕП № 34» від 28 грудня 2015 року, за вказаною адресою зареєстровані: ОСОБА_4, донька ОСОБА_3, син ОСОБА_5 та онука ОСОБА_2

Частиною 1 статті 248 СК України передбачено, що дитина - сирота і дитина, позбавлена батьківського піклування, яка проживає у закладі охорони здоров'я, навчальному або в іншому дитячому закладі, прийомній сім'ї, має право на збереження права користування житлом, у якому вона раніше проживала.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 25 Закону України "Про охорону дитинства" та ч. 1 ст. 32 Закону України "Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дитей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування" у разі передачі дітей, позбавлених батьківського піклування, під опіку чи піклування, влаштування в будинки дитини, дитячі будинки, школи - інтернати, дитячі будинки сімейного типу та прийомні сім'ї жиле приміщення, в якому вони проживали, зберігається за дітьми протягом усього часу перебування їх в цих закладах, у опікунів чи піклувальників, дитячому будинку сімейного типу, прийомній сім'ї незалежно від того, чи проживають у жилому приміщенні, з якого вибули діти, інші члени сім'ї.

Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 32 Закону України "Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування" жилі приміщення, в яких проживали діти-сироти та діти, позбавлені батьківського піклування, до влаштування їх у сім'ї громадян України, заклади для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, а також щодо яких є рішення суду, не можуть бути відчужені без отримання згоди на таке від органів опіки та піклування, яка може надаватися лише в разі гарантування збереження права на житло таких дітей.

Згідно ч. 1ст. 20 Конвенції ООН "Про права дитини" ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року дитина, яка тимчасово або постійно позбавлена сімейного оточення або яка в її власних якнайкращих інтересах не може залишатися в такому оточенні, має право на особливий захист і допомогу, що надаються державою.

Згідно з ч. 4ст. 17 Закону України "Про охорону дитинства" суд у разі позбавлення батьків батьківських прав або відібрання дитини без позбавлення батьківських прав одночасно накладає заборону на відчуження майна та житла дітей, про що повідомляє нотаріуса за місцем знаходження майна та житла.

За таких обставин, переглядаючи справу в апеляційному порядку та встановивши дані обставини, зокрема що, питання про накладання заборони на відчуження житла дітей одночасно з позбавленням матері батьківських прав не заявлялося та судом не вирішувалося, з урахуванням вимог ст. ст. 17, 25 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 32 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування», ст. 248 СК України та з метою захисту законних прав та інтересів малолітньої дитини, колегія суддів вважає за необхідне задовольнити позов в повному обсязі та накласти заборону на відчуження 1/3 частки квартири АДРЕСА_1, яка належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_3, до досягнення малолітньої ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, повноліття.

На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 067 грн.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 376 ЦПК України, ч.ч.3-6 ст.147 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу заступника прокурора Дніпропетровської області задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 29 серпня 2016 року скасувати.

Позов керівника Дніпропетровської місцевої прокуратури №4 в інтересах малолітньої ОСОБА_2 до ОСОБА_3 за участю третіх осіб: органу опіки та піклування Ленінської районної у м.Дніпропетровську ради, ОСОБА_4 про накладення заборони на відчуження нерухомого майна задовольнити.

Накласти заборону на відчуження 1/3 частки квартири АДРЕСА_1, яка належить на праві спільної

часткової власності ОСОБА_3, до досягнення

малолітньої ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, повноліття.

Повідомити державного нотаріуса Другої дніпропетровської державної нотаріальної контори про накладення заборони на відчуження майна шляхом надіслання копії постанови, що набрала законної сили.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь прокуратури Дніпропетровської області судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 067 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду.

Судді: М.Ю. Петешенкова

ОСОБА_6

ОСОБА_7