Справа № 2-734/11
Провадження № 22-ц/772/835/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2018 рокуСправа № 2-734/11м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області у складі:

Головуючої: Марчук B.C.

Суддів: Денишенко Т.О., Матківської М.В.

За участю секретаря: Торбасюк О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 2-734/11 за позовом Публічного акціонерного товариства ОСОБА_3 «ПриватБанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на заочне рішення Барського районного суду Вінницької області від 16 грудня 2011 року, яке ухвалене під головуванням судді Переверзєва С.В.,

В с т а н о в и в :

У травні 2011 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось у Барський районний суд Вінницької області з даним позовом. Вимоги мотивовані тим, що відповідно до укладеного договору № МКБР-010 від 17.09.2008 року, відповідач отримав кредит у розмірі 49000,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 14.09.2012 року.

Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється за Графіком погашення кредиту та процентів.

ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобов'язання за договором виконав у повному обсязі, надавши вказані кредитні кошти.

Оскільки відповідач не виконав умов кредитного договору, то у нього утворилася заборгованість у розмірі 74712,92 доларів США, що за курсом 7,9654 грн. за 1 дол. США, відповідно до службового розпорядження НБУ №417/148 від 19.04.2011 року, становить 595 118, 29 грн., яка складається з наступного:

- 36735,36 доларів США - заборгованість за кредитом;

- 25990,03 доларів США - заборгованість за процентами за користування кредитом;

- 8399,89 доларів США заборгованість за пенею за несвоєчасність виконання зобовязань за договором;

а також штрафи відповідно до пункту 6.6 Кредитного договору:

- 31,38 доларів США- штраф (фіксована частина);

- 3556 доларів США - штраф (процентна складова).

В забезпечення виконання зобовязань ОСОБА_7 за кредитним договором № МКБР-010 від 17.09.2008 року були укладені договори поруки: №МКБР-010/4 від 17.09.2008 року між ПриватБанком та ОСОБА_5 та договір поруки №МКБР-010/5 від 17.09.2008 року між ПриватБанком та ОСОБА_6.

Виходячи з вказаного та керуючись ст. 554 ЦК України, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 солідарно на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № МКБР 010 від 17.09.2008 року у розмірі 74712,92 доларів США, що за курсом 7,9654 грн. за 1 дол. США, відповідно до службового розпорядження НБУ №417/148 від 19.04.2011 року становить 595 118, 29 грн.

Заочним рішенням Барського районного суду Вінницької області від 16 грудня 2011 року позов задоволено повністю. Вирішено: стягнути солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на користь Публічного акціонерного товариства ОСОБА_3 «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № МКБР 010 від 17.09.2008 року в розмірі 74712,92 доларів США, що за курсом 7,9654 грн. за 1 дол. США, відповідно до службового розпорядження НБУ №417/148 від 19.04.2011 року, становить 595 118, 29 грн. Вирішене питання судових витрат.

Ухвалою Барського районного суду Вінницької області від 31 січня 2018 року заяву ОСОБА_6 про перегляд заочного рішення Барського районного суду Вінницької області від 16 грудня 2011 року залишено без задоволення.

Після цього, ОСОБА_6 оскаржив заочне рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, як незаконне, постановлене з порушенням норм матеріального права. Вимоги скарги мотивовані тим, що банком пропущений преклюзивний строк предявлення вимог до поручителів, оскільки рішенням Барського районного суду Вінницької області від 11.11.2009 року у справі №2-871/09 з позичальника ОСОБА_4 було достроково стягнуто всю заборгованість за вказаним кредитним договором, тим самим, було змінено строк виконання зобовязання за ним. З огляду на це та норму ч.4 ст. 559 ЦК України, позов до поручителів мав бути предявлений протягом шести місяців з часу набрання вказаним судовим рішенням законної сили, в іншому випадку порука припиняється, що і відбулося, оскільки з даним позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося лише 24.05.2011 року.

ОСОБА_6 у своїй апеляційній скарзі просить суд скасувати заочне рішення Барського районного суду Вінницької області від 16.12.2011 року та постановити нове судове рішення, яким відмовити ПАТ КБ «ПриватБанк» у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_6, як поручителя.

Відповідно до п.3 Розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів», апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Відзиви на апеляційну скаргу не надходили.

Апеляційний суд Вінницької області у складі колегії суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги, заслухавши представника позивача, який не визнає апеляційної скарги та скаржника ОСОБА_6, який її підтримує і просить задовольнити, вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, з огляду на наступне.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ст. 10 ЦПК України говорить про те, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Відповідно до ст. 367 ч.1 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної інстанції.

Отже, у даному випадку рішення суду першої інстанції перевіряється на законність та обгрунтованість щодо задоволення вимог до ОСОБА_6 В іншій частині рішення суду не оскаржується.

На думку апеляційного суду у складі колегії суддів, оскаржуване рішення суду першої інстанції, в зазначеній його частині, вказаним вимогам закону не відповідає.

Так, задовольняючи вимоги про солідарне стягнення заборгованості з ОСОБА_6, суд першої інстанції виходив з наступного.

Відповідно до укладеного договору № МКБР-010 від 17.09.2008 року ОСОБА_4 отримав кредит в розмірі 49000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 14.09.2012 року. (а/с10).

Станом на 20.04.2011 року виникла заборгованість 74712,92 грн., яка складається з наступного: 36735,36 доларів США - заборгованість за кредитом, 25990,03 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом., 8399,89 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, а також штрафи відповідно до пункту 6.6 Кредитного договору: 31,38 доларів США штраф(фіксована частка),3556,26 доларів США штраф (процентна складова), що за курсом 7,9654 грн. за 1 дол. США, відповідно до службового розпорядження НБУ № 417/148 від 19 квітня 2011 року, становить 595118,29 грн. (а/с 7,8)

В забезпечення виконання зобовязань ОСОБА_4 за кредитним договором № МКБР 010 від 17 вересня 2008 року, був укладений, зокрема, договір поруки № МКБР -010/5 від 17 вересня 2008 року між ПриватБанком та ОСОБА_6 (а/с18).

Далі суд першої інстанції керувався нормами ст.ст. 526, 554 ЦК України і задовольнив вимогу до відповідача ОСОБА_6

Дійсно, зазначені обставини відповідають письмовим доказам і учасниками справи не спростовуються. Зазначені норми матеріального права дійсно застосовуються до кредитних правовідносин.

Проте, на думку апеляційного суду Вінницької області у складі колегії суддів, судом першої інстанції не було враховано вимоги ст. 214 ЦПК України 2005 року, який діяв на час ухвалення оскаржуваного рішення.

Так, у п.2 ч.1 ст. 214 ЦПК України 2005 року, зазначено, що під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження. Дана процесуальна норма судом не була дотримана: не було зясовано, чи предявлялися вимоги до відповідачів раніше; що означає фраза у позовній заяві «вимоги, що були предявлені до поручителів щодо виконання забезпеченого зобовязання, залишені без задоволення»? (а/с1).

Зазначене процесуальне порушення призвело до неповного зясування обставин, що мають значення для справи; невідповідності висновків суду обставинам справи; порушення та неправильного застосування норм матеріального права.

Зокрема, судом не було зясовано, а отже, не взято до уваги, що на час ухвалення оскаржуваного рішення суду першої інстанції діяло рішення того ж Барського районного суду Вінницької області від 11.11.2009 року у справі №2-871/09 за позовом ЗАТ «ПриватБанк», яким на даний час є позивач у справі, як кредитор за кредитним договором №МКБР-010 від 17.09.2008 року, до ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за вказаним кредитним договором.

Цим рішенням достроково, відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України, в редакції, діючій на час ухвалення рішення, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № МКБР-010 від 17.09.2008 року у сумі 55980,85 дол. США було звернуте стягнення на майно позичальника ОСОБА_4, відповідача у тій справі.

Зазначена заборгованість складалася з: 48194, 46 дол. США заборгованості за кредитом; 5036,53 дол. США заборгованості за процентами за користування кредитом; 53,25 дол. США пені за несвоєчасне виконання зобовязань за договором; та штрафів 32,40 дол. США фіксована частина та 2664,21 дол. США процентна складова.

Рішення Барського районного суду Вінницької області від 11.11.2009 року набрало законної сили 24.11.2009 року, а отже, з цього часу розпочався новий строк виконання зобовязання за кредитним договором № МКБР-010 від 17.09.2008 року, укладеним між позивачем та ОСОБА_4, що узгоджується з ч.2 ст. 1050 ЦК України в редакції, діючій на час ухвалення судового рішення.

У ч.4 ст. 559 ЦК України, в редакції від 22.09.2011 року, яка діяла на час ухвалення оскаржуваного рішення суду першої інстанції, зазначено, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя.

Як видно з Договору поруки №МКБР-010/5 від 17.09.2008 року, укладеного між позивачем та ОСОБА_6, а саме з його п.10, Договір діє до повного виконання зобовязань за кредитним договором, а отже, строк дії договору, в розумінні ч.1 ст. 252 ЦК України, яка діяла на час ухвалення рішення суду, не встановлений. (а/с18).

З огляду на зазначене та те, що позов до поручителя ОСОБА_6 предявлений лише 24.05.2011 року, тобто, через півтора року з дня набрання законної сили рішенням Барського районного суду Вінницької області від 11.11.2009 року у справі №2-871/09, то дія договору поруки №МКБР-010/5 від 17.09.2008 року, укладеного між позивачем та ОСОБА_6 для забезпечення виконання ОСОБА_4 умов кредитного договору № МКБР-010 від 17.09.2008 року, припинилася ще 25.05.2010 року, а отже, підстава для задоволення позовної вимоги до ОСОБА_6 на час ухвалення оскаржуваного рішення була відсутня.

Така правова позиція згодом була висловлена Верховним Судом України у цивільних справах № 6-368цс16 від 22 червня 2016 року, №6-990цс15 від 27.01.2016 року, №6-190цс14 від 21.01.2015 року.

Таким чином, рішення суду першої інстанції ухвалене за неповного зясування обставин, що мають значення для справи; невідповідності висновків суду обставинам справи; з порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а заочне рішення Барського районного суду Вінницької області від 16 грудня 2011 року в частині солідарного стягнення заборгованості за кредитним договором №№ МКБР-010 від 17.09.2008 року, з поручителя ОСОБА_6 скасувати. Ухвалити, в цій частині, нове судове рішення, яким у задоволенні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» до поручителя ОСОБА_6 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором № МКБР-010 від 17.09.2008 року - відмовити, в силу ст. 376 ЦПК України.

В решті рішення суду залишити без змін.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

П о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити.

Заочне рішення Барського районного суду Вінницької області від 16 грудня 2011 року в частині солідарного стягнення заборгованості за кредитним договором №№ МКБР-010 від 17.09.2008 року, з поручителя ОСОБА_6 скасувати. Ухвалити в цій частині нове судове рішення. У задоволенні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» до поручителя ОСОБА_6 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором № МКБР-010 від 17.09.2008 року - відмовити. В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови, яким є 18.06.2018 року.

Судді/підписи/

Згідно з оригіналом

суддя-доповідач: ОСОБА_2