Постанова

Іменем України

25 червня 2018 року

м. Київ

справа № 242/1440/17

провадження № 61-34460св18

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Кузнєцова В. О. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - Управління соціального захисту населення Селидівської міської ради Донецької області,

відповідач - ОСОБА_4,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Управління соціального захисту населення Селидівської міської ради Донецької області на заочне рішення Селидівського міського суду Донецької області від 27 червня 2017 року у складі головуючого-судді Черкова В. Г. та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 09 серпня 2017 року у складі суддів: Азевича В. Б., Агєєва О. В., Курило В. П.,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2017 року Управління соціального захисту населення Селидівської міської ради Донецької області (далі - УСЗН Селидівської міської ради Донецької області) до ОСОБА_4 про стягнення надміру отриманих коштів щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, у тому числі на оплату житлово-комунальних послуг.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_4 перебуває на обліку УСЗН Селидівської міської ради Донецької області як одержувач щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщенням особам для покриття витрат на проживання, у томі числі на оплату житлово-комунальних послуг. При перевірці обґрунтованості вказаних виплат, встановлено факт наявності у відповідача у власності 1/3 частки квартири АДРЕСА_1 міста Слов'янськ Донецької області. Отже, відповідач подала недостовірну інформацію, у зв'язку з чим рішенням начальника УСЗН Селидівської міської ради Донецької області вирішено утримати з ОСОБА_4 надмірно перераховані кошти. Оскільки відповідач добровільно відмовляється повернути вказані кошти, УСЗН Селидівської міської ради Донецької області просило стягнути на свою користь переплачену суму щомісячної адресної допомоги за період з 07 вересня 2015 року до 06 січня 2016 року в розмірі 1 324 грн 57 коп.

Заочним рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 27 червня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що належна відповідачу на праві власності 1/3 частка квартира розташована у місті Миколаївка міста Слов'янськ Донецької області на території проведення антитерористичної операції, а тому підстави для стягнення з відповідача отриманої щомісячної адресної допомоги відсутні.

Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 09 серпня 2017 року апеляційну скаргу УСЗН Селидівської міської ради Донецької області відхилено, заочне рішення Селидівського міського суду Донецької області від 27 червня 2017 року залишено без змін.

Апеляційний суд виходив з того, що суд першої інстанції визначився з характером спірних правовідносин, нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

12 жовтня 2017 року УСЗН Селидівської міської ради Донецької області подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить ухвалені у справі судові рішення скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди під час розгляду справи не врахували, що місто Миколаївка міста Слов'янськ Донецької області, у якому розташована квартира, частка якої перебуває у власності відповідача, не входить до переліку «населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження», та «населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення», затвердженого Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2014 року №1085, тобто місто Словянськ не відноситься до території «райони проведення антитерористичної операції», а тому відповідно до пункту 11 Порядку № 505, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року, відповідач на вимогу позивача повинна повернути надмірно виплачену суму грошової допомоги у зв'язку з поданням документів з недостовірними відомостями.

Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 жовтня 2017 року відкрито касаційне провадження у даній справі.

Статтею 388 ЦПК України, в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Матеріали справи 02 червня 2018 року передано до Верховного Суду.

Станом на час розгляду справи у Верховному Суді відзиву (заперечень) на касаційну скаргу не надходило.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку про залишення касаційної скарги УСЗН Селидівської міської ради Донецької області без задоволення, а судових рішень - без змін.

Судами встановлено, що ОСОБА_4 перебуває на обліку УСЗН Селидівської міської ради Донецької області як особа, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, що підтверджується довідкою позивача від 28 жовтня 2016 року № 16865.

Рішенням від 14 вересня 2015 року УСЗН Селидівської міської ради Донецької області призначило відповідачу на підставі її заяви грошову допомогу на періоди з 07 вересня 2015 року до 6 листопада 2015 року в розмірі 442,00 грн на місяць, з 07 листопада 2015 року до 6 січня 2016 року в розмірі 221,00 грн на місяць.

Відповідно до витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно ОСОБА_4 є власником 1/3 частки квартири АДРЕСА_1 міста Слов'янськ Донецької області, на підставі свідоцтва про право власності виданого 14 січня 2010 року Комунальним підприємством «Сервіскомуненерго» Миколаївської міської ради.

Відповідно до частини другої статті 1 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014. Період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України (пункт 1 статті 1 цього ж Закону).

Згідно з пунктом 2 Порядку № 505, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року (далі - Порядок № 505) грошова допомога надається внутрішньо переміщеним особам, які стоять на обліку в структурних підрозділах з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві держадміністрацій, виконавчих органах з питань соціального захисту населення міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - уповноважені органи), з дня звернення за її призначенням і виплачується по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж шість місяців.

Пунктом 5 Порядку № 505 визначено, що для отримання грошової допомоги (у тому числі у разі призначення грошової допомоги на наступний шестимісячний строк, якщо її виплата раніше не здійснювалася через установи уповноваженого банку) уповноважений представник сім'ї звертається за фактичним місцем проживання (перебування) сім'ї до установи уповноваженого банку для відкриття в установленому порядку поточного рахунка, пред'являє паспорт громадянина України або інший документ, що посвідчує особу, та подає на адресу уповноваженого органу відповідну заяву про надання грошової допомоги (для призначення грошової допомоги вперше) або заяву, в якій повідомляє про відсутність змін, що впливають на призначення грошової допомоги (у разі призначення грошової допомоги на наступний шестимісячний строк, якщо її виплата раніше не здійснювалася через установи уповноваженого банку). З метою визначення дати, часу та адреси подання заяви уповноважений представник сім'ї звертається у контакт-центр уповноваженого банку. У даній заяві уповноважений представник сім'ї зазначає, зокрема, наявність у будь-кого з членів сім'ї у власності житлового приміщення, розташованого в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України, райони проведення антитерористичної операції та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення.

Абзацом 2 пункту 6 Порядку № 505 визначено, що грошова допомога не призначається у разі, коли будь-хто з членів сім'ї має у власності житлове приміщення, розташоване в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України, райони проведення антитерористичної операції та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення

Розпорядженнями Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053-р та від 02 грудня 2015 року № 1275-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, до якого входить місто Слов'янськ Донецької області.

Відповідно до частини першої та третьої статті 12 Закону України «Про боротьбу з тероризмом»встановлено, що для безпосереднього управління конкретною антитерористичною операцією та керівництва силами і засобами, які залучаються до здійснення антитерористичних заходів, утворюється оперативний штаб, очолюваний керівником Антитерористичного центру при Службі безпеки України (координаційної групи відповідного регіонального органу Служби безпеки України) або особою, яка його заміщує.

Наказом № 33/6/а від 07 жовтня 2014 року Першого заступника Голови Служби безпеки України - керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України «Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів його проведення» наказано: визначити такі райони проведення антитерористичної операції та терміни її проведення: Донецька i Луганська області з 07 квітня 2014 року; Харківська область з 07 квітня 2014 року до 14 вересня 2014 року.

Районами проведення антитерористичної операції є вся Донецька i Луганська області з 07 квітня 2014 року до закінчення терміну її проведення.

Судами попередніх інстанцій установлено, що адресна матеріальна допомога нараховувалась відповідачу як внутрішньо переміщеній особі для покриття витрат на проживання, у тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, відповідно до вимог діючого законодавства.

Місто Слов'янськ Донецької області, на території якого розташована квартира, 1/3 частка якої належить на праві власності ОСОБА_4, є містом, у якому з 07 жовтня 2014 року проводиться антитерористична операція.

За таких обставин суди попередніх інстанцій, відмовляючи у задоволенні позову, застосувавши положення статті 1 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053-р та від 02 грудня 2015 року № 1275-р, пункти 2, 5, 6 Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року № 505, правильно виходили з недоведеності факту подачі відповідачем документів з недостовірними відомостями щодо відсутності у неї у власності житлового приміщення, розташованого в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України, райони проведення антитерористичної операції та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення, у зв'язку із чим дійшли обґрунтованого висновку, що призначена УСЗН Селидівської міської ради Донецької області матеріальна допомога сплачувалась ОСОБА_4 правомірно.

Доводи касаційної скарги є аналогічними доводам, викладеним в апеляційній скарзі, та не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині рішень, та зводяться до незгоди позивача з висновками судів попередніх інстанцій.

Європейський суд з прав людини вказав, що пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Управління соціального захисту населення Селидівської міської ради Донецької області залишити без задоволення.

Заочне рішення Селидівського міського суду Донецької області від 27 червня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 09 серпня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. О. Кузнєцов
А. С. Олійник
Г. І. Усик