Справа № 737/344/17
Проваждення № 2/737/14/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2018 року смт Куликівка

Куликівський районний суд Чернігівської області

суддяОСОБА_1
секретар судового засіданняОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін справу№ 737/344/17
за позовомПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_3 «ПРИВАТБАНК»
доОСОБА_4
про стягнення заборгованості

ВСТАНОВИВ:

ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" звернулось з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості у розмірі 113110,70 грн. та судових витрат у розмірі 1696,66 гривень.

Вимоги обґрунтовує тим, що ОСОБА_4 відповідно до укладеного договору б/н від 04.04.2013 року отримала кредит в розмірі 15000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті складають між ним та банком договір про надання банківських послуг, про що свідчить його підпис у заяві. Відповідач при укладенні даного договору дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та на його зміну за рішенням та ініціативою банку.

При укладенні договору сторони керувались ст. 634ЦК України.

Договором передбачена можливість зміни тарифів та інших невідємних частин договору, при цьому у кредитора виникає обовязок інформувати позичальника щодо внесених змін шляхом надання виписки по картковому рахунку, у позичальника обовязок отримання виписки про стан та про здійснені операції по карткових рахунках. У разі незгоди зі змінами Умов та правил надання банківських послуг» або ОСОБА_5 клієнт має право надати банку заяву про розірвання договору, виконавши умови договору.

Позичальник зобовязується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, сплачувати комісії.

Відповідно до п. 2.1.1.7.6. Умов надання банківських послуг при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобовязань, передбачених договором, строком більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. за кредитними картками, + 5% від суми позову.

Позивач виконав свої зобовязання в повному обсязі, відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками а також іншими витратами.

Станом на 28.02.2017 року відповідач має заборгованість у розмірі 113110,70 грн., яка складається з наступного:

14667,34 грн. заборгованість за кредитом,

89380,95 грн. заборгованість за відсотками за користування кредитом,

3200 грн. заборгованість за пенею та комісією,

а також штрафи: 500 грн. фіксована частина, 5362,41 грн. - процентна складова.

Посилаючись на ст.ст. 509,526,527,530,1054,549,610,617,598,599,1050 ЦК України, просить суд стягнути з ОСОБА_4 113110,70 грн. заборгованості за кредитним договором від 04.04.2013 року без номера та 1696,66 грн. судового збору.

Сторони в судове засідання не викликались.

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Відповідач ОСОБА_4 надала відзив на позовну заяву, позов не визнала, просила суд зменшити розмір стягнення з неї збитків до розумної межі та відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, застосувавши строк позовної давності. Відповідач додала до відзиву ксерокопію платіжної карки ПРИВАТБАНКУ MASTERCARD GOLD зі строком дії до 01/17 (а.с. 60). У відзиві відповідач зазначає, що дійсно отримала кредит у розмірі 15000 грн., однак кредитний договір на руки їй не видавався, а копія заяви позичальника додана до позову у нечитаємому вигляді. Позивач свідомо не вживав заходів щодо попередження порушення своїх прав, у тому числі не звертався до неї з позовом до суду, що призвело до того, що заборгованість по процентам за користування кредитом в 6 разів перевищує заборгованість по тілу кредиту. Вона не працює, живе за рахунок коштів чоловіка та не мала можливості розрахуватися по заборгованості з позивачем. З посилання на правові позиції Верховного Суду України зазначає, що у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначене періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Кредит був наданий їй як фізичній особі на поточні потреби, отже на нього розповсюджується дія Закону «Про захист прав споживачів», у звязку з чим позовна давність про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі.

У відповіді на відзив представник позивача послався на те, що кредитний договір укладений відповідно до вимог ст. 634 ЦК України, форма договору дотримана, сторони досягли домовленості щодо всіх істотних умов договору. Розмір заборгованості, розрахований позивачем, відповідачем не спростований, контррозрахунок не наданий, судово-економічна експертиза у справі не призначалась Виписка по картковому рахунку є належним доказом у справі. Зобовязання припиняються виконанням, проведеним належним чином. Інформацію про наявність боргу відповідач міг отримати у цілодобовій службі підтримки, цілодобовому онлайн-чаті, Інтернет банку Приват 24, терміналах самообслуговування та інш. Закон України «Про захист прав споживачів» на спірні правовідносини не поширюється. Оскільки відповідач протягом строку дії договору отримала три картки № 869689, 493865, 887067, остання з яких мала термін дії до останнього дня 01.2017 року, позов до суду був направлений 31.03.2017 року, то строк позовної давності ОСОБА_5 не пропущений. Представник позивача наполягає на повному стягненні неустойки посилаючись на те, що п.1 ст. 624 УК України передбачено, якщо за порушення зобовязання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.

До відповіді на відзив представник позивача додав виписку за період з 04.04.2013 року по 22.05.2018 року, основана карта 414********7185 (а.с. 76-83). Суд вважає за необхідне зазначити, що у переліку карт, виданих відповідачу, карта з таким номером відсутня (а.с. 85). Окрім того, виписка з рахунку не має ознак оригіналу документу і ніким не завірена як копія. Таким чином, суд позбавлений можливості використати цю виписку як доказ.

Судом встановлено, що 04.04.2013 року ОСОБА_4 підписала анкету заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПРИВАТБАНКУ, у якій не зазначений розмір кредитного ліміту та тип банківської платіжної картки «Універсальна» (а.с. 6).

У зазначеній заяві наявний пункт про те, що підписавши 04.04.2013 року заяву відповідач приєднався до запропонованих ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» Умов та Правил надання банківських послуг та погодився вважати Умови та правила надання банківських послуг, ОСОБА_5 банку складовими частинами договору.

Інших документів з підписом клієнта позивач не надав.

Розмір процентної ставки за користування кредитом у позовній заяві зазначений 27,60%, у анкеті-заяві взагалі не зазначений. Підписаний відповідачем документ з зазначенням розміру процентної ставки за кредитом відсутній.

До позову доданий витяг з ОСОБА_5 обслуговування кредитних карт, де зазначені чотири різновиди кредитних карт «Універсальна», з різними видами процентних ставок, різними сумами комісії, та різним порядком обчислення пені (а.с.7). Сам позивач не зазначив, яку з кредитних карт «Універсальна» отримав відповідач.

Згідно з розрахунком заборгованості за договором б/н від 04.04.2013 року з 26.05.2013 року у ОСОБА_4 виникала поточна заборгованість за кредитом у розмірі 13900 грн., яка зростала, що в сукупності з заявою від 04.04.2013 дає підстави для висновку про те, що ОСОБА_4 дійсно отримала кредит у розмірі 15000 грн., як зазначає позивач (а.с. 4-5)

У розрахунку заборгованості за договором процентна ставка (поточна) з 04.04.2013 року становила 27,60 до 01.09.2014 року, з 01.09.2014 року склала 32,40, а з 01.04.2015 року 42,00. Така сама процентна ставка значиться як прострочена (а.с. 4-5).

Пеня у підсумку до розрахунку не зазначена.

Комісія вказана у розмірі 3200 грн.

Штраф у загальній сумі 5862,41 грн.

Позов в частині стягнення заборгованості по процентам за користуванням кредитом, комісії та процентної складової штрафу суд вважає недоведеним та таким, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного:

У пункті 1.1.3.2.3 Умов і правил надання банківських послуг, які є частиною укладеного між сторонами кредитного договору, зазначено, що банк має право в односторонньому порядку змінювати тарифи, проінформувавши про це клієнта за 7 днів до введення змін (а.с.13).

Згідно зі ст. 1056-1 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. У разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов'язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов'язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов'язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніше як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника. Індекс, що використовується у формулі визначення змінюваної процентної ставки, повинен відповідати таким вимогам:

1) поточне значення індексу повинно періодично, але не рідше одного разу на місяць, публікуватися в засобах масової інформації або оприлюднюватися через інші загальнодоступні регулярні джерела інформації. Кредитний договір повинен містити посилання на джерело інформації про відповідний індекс;

2) індекс повинен ґрунтуватися на об'єктивних індикаторах фінансової сфери, що дозволяють визначити ринкову вартість кредитних ресурсів;

3) значення індексу повинно встановлюватися незалежною установою з визнаною діловою репутацією на ринку фінансових послуг.

У разі застосування змінюваної процентної ставки у кредитному договорі повинен визначатися максимальний розмір збільшення процентної ставки.

У матеріалах справи відсутні докази, які б підтвердили, який тип процентної ставки застосовний сторонами у договорі, у тому числі досягнення домовленості про застосування змінюваної процентної ставки, встановленої у відповідності до вимог частин 4-6 ст. 1056-1 ЦК України.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду України у справі № 6-1374 цс17 у разі підвищення банком процентної ставки з'ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо. З огляду на вищенаведене боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку.

Жодного доказу про отримання відповідачем повідомлення про зміну процентної ставки (фіксованої або змінюваної) позивач не надав.

У абзаці 1 пункту 28 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року N 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" судам роз'яснено, що при вирішенні спорів щодо правомірності підвищення процентної ставки згідно зі ст. 1056-1 ЦК України у зв'язку з прийняттям Закону України від 12 грудня 2008 року "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку", яким передбачено, що встановлений кредитним договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшений банком в односторонньому порядку, а також, що умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною, суди мають виходити з того, що цей закон набрав чинності з 10 січня 2009 року.

У абзаці 3, 4 пункту 28 вказаної Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року судам роз'яснено, що при вирішенні питання щодо правомірності підвищення банком чи іншою фінансовою установою процентної ставки суди також повинні розрізняти умови кредитного договору, які встановлюють односторонню зміну умов договору, від умов договору, що встановлюють погоджену сторонами процедуру зміни договору шляхом прийняття позичальником пропозиції кредитора про зміну умов договору відповідно до вимог ст. ст. 641-642 ЦК України або в порядку, визначеному ч. 6 ст. 1056-1 ЦК України. При підвищенні процентної ставки з'ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (лише повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо.

Згідно пункту 1.1.2.4 Умов і правил надання банківських послуг клієнт зобов'язаний при незгоді із змінами правил і/або тарифів, надати банку письмову заяву про розірвання договору і погасити виниклу перед банком заборгованість.

Таким чином, відповідач був позбавлений передбаченої законом гарантії отримати попередження про зміну процентної ставки за 15 днів, а також права не погодитися на зміну умов договору, і, у випадку незгоди із запропонованими змінами, зобов'язаний ініціювати розірвання договору.

Отже, умова договору про право банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною, і позивач не довів, що відповідач був повідомлений та погодився на зміну процентної ставки.

Оформлення банком інформації про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, зокрема про реальну процентну ставку та абсолютне значення подорожчання кредиту, за матеріалами даної справи не відповідали Правилам надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затвердженим Постановою Правління НБУ № 168 від 10.05.2007 року, які втратили чинність 10.06.2017 року, однак були чинними станом на 04.04.2013 року.

За п. 2.1.112.8 Умов та правил надання банківських послуг банк стягує комісію за обслуговування у відповідності з тарифами /памяткою/ довідкою про умови кредитування.

Згідно з правовою позицією ВСУ у справі № 6-1746цс16: Положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозвязку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Суди, дійшовши висновку про те, що обслуговування кредиту є супутньою послугою, за надання якої можливе встановлення комісії, не звернули уваги, що, встановивши в кредитному договорі сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту, відповідач не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються позивачу. При цьому відповідач нараховував, а позивач сплатив комісію за послуги, що супроводжують кредит, а саме за компенсацію сукупних послуг банку за рахунок позивача, що є незаконним.

У тексті позову платіж у сумі 3200 грн. іменується як заборгованість за пенею та комісією, однак у доданому розрахунку заборгованості за договором № б/н від 04.04.2013 року (а.с.4-5) цей платіж однозначно іменується комісією, яка з наведених вище підстав стягненню не підлягає.

Суд вважає за можливе стягнути з відповідача один з видів неустойки, заявленої до стягнення штраф у фіксованому розмірі 500 грн., оскільки його процента складова є похідною від суми позову, яку суд вважає в заявленому розмірі недоведеною.

Враховуючи наведене, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити частково, в частині стягнення з відповідача тіла кредиту у розмір 14667,34 грн. та штрафу 500 грн. В іншій частині позовні вимоги не доведені та задоволенню не підлягають.

Обовязок відповідача сплатити отримані від банку кошти, у даному випадку тіло кредиту, передбачений ст. 526 ЦК України, відповідно до якої зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

За положеннями ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобовязання.

Згідно зі ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Заява відповідача про застосування строку позовної давності та, відповідно, про відмову у позові в повному обсязі, не ґрунтується на нормах матеріального права.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно зі статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Ст. 258 ЦК України передбачено, що позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

У Постанові Верхового Суду України від 22 жовтня 2014 року у справі №127цс14

зазначено, що аналізуючи умови договору та зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку, що за договором про надання банківських послуг (при отриманні позичальником кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку), яким установлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (ст.257 ЦК) стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі не після закінчення строку дії договору, а після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (ст.261 ЦК). Відповідно до умов договору, укладеного між ПАТ «КБ «ПриватБанк» і Особою 7, кінцевий термін виконання кредитного зобовязання відповідає строку дії картки. Автоматичне неодноразове продовження дії картки не змінює терміну виконання кредитного зобовязання, отже, продовження дії картки для настання кінцевого терміну повернення заборгованості значення немає. Подальше продовження дії картки є способом виконання зобовязання щодо повернення простроченого кредиту, процентів і неустойки.

Судом встановлено, що у даній справі наявні обставини, аналогічні досліджений Верховним судом України. При цьому, як зазначено вище строк дії картки відповідача був встановлений до 01/17, до суду відповідач звернувся 05.04.2017, тобто через короткій відрізок час після закінчся строку дії картки. Картка була отримана відповідачем та ним же її копія додана до справи, тобто у суду відсутні підстави для висновку про те, що банк автоматично, без наміру боржника погашати кредит, продовжив строк дії картки.

Крім того, суд вважає за необхідне зауважити, що останнє погашення заборгованості за кредитом відповідач здійснив 02.06.2014 року в розмірі 730 грн. + 327,81 грн. , 24.04.2014 року вносились 295,81 грн. + 580 грн., тобто, в межах загального строку позовної давності відповідачем вносились періодичні платежі.

Суд дійшов висновку, що виходячи з кінцевого терміну виконання кредитного зобовязання, який відповідає строку дії картки, строк позовної давності з вимогами про повернення кредиту в повному обсязі позивачем не пропущений.

Суд не погоджується з позицією позивача в тій частині, що Закон України «Про захист прав споживачів» не поширюється на спірні правовідносини, оскільки споживчими є кредити, які отримують фізичні особи на потреби, не пов'язані з підприємницькою чи професійною діяльністю, тобто, на думку суду, ОСОБА_4 отримала споживчий кредит.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 09.12.1994р. по справі «Руїз Торіха проти Іспанії» Суд вказав, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір в сумі 1696,66 грн.

Частиною 1 ст. 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи, а згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Так, при ціні позову 113110,70 грн. позовні вимоги задоволено в розмірі 15167,34 грн., тобто на 13%, а тому слід стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір сплачений за подання позовної заяви пропорційно до задоволеної частини вимог, тобто в розмірі 220,57 грн.

Керуючись статтями 4, 12-13, 19, 81, 141, 247, 258, 259, 265, 268, 273, 279, 280, 288, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд-

ВИРІШИВ:

Позов ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_3 «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованої ІНФОРМАЦІЯ_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) на користь ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_3 «ПРИВАТБАНК» (, рахунок 3111, МФО 305299, юридична адреса: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1 Д) заборгованість за кредитним договором від 04.04.2013 року в розмірі 15167, 34 грн., з яких 14667,34 грн. - заборгованість за кредитом, 500 грн. штраф.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_3 «ПРИВАТБАНК» 220,57 гривні судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Чернігівської області через Куликівський районний суд Чернігівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлений 27 червня 2018 року.

Суддя Л.М. Усенко