Постанова

Іменем України

26 червня 2018 року

м. Київ

справа № 0907/14627/2012

провадження № 61-13807св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Пророка В. В., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідачі: ОСОБА_5, фізична особа-підприємець ОСОБА_5, Івано-Франківська міська рада, виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради, обласне комунальне підприємство «Івано-Франківське обласне бюро технічної інвентаризації», реєстраційна служба Івано-Франківського міського управління юстиції Івано-Франківської області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 18 серпня 2016 року у складі суддів: Максюти І. О., Горблянського Я. Д., Ковалюка Я. Ю. та касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 14 травня 2015 року у складі судді Хоростіля Р. В. та рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 18 серпня 2016 року у складі суддів: Максюти І. О., Горблянського Я. Д., Ковалюка Я. Ю.,

ВСТАНОВИВ :

У вересні 2012 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5 про знесення самочинного будівництва.

Ухвалами Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 06 лютого, 15 серпня 2013 року та 05 березня 2014 року до справи в якості співвідповідачів було залучено виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради, обласне комунальне підприємство «Івано-Франківське обласне бюро технічної інвентаризації» (далі - ОКП «Івано-Франківське обласне БТІ»), Івано-Франківську міську раду, фізичну особу-підприємця ОСОБА_5 (далі - ФОП ОСОБА_5), реєстраційну службу Івано-Франківського міського управління юстиції.

Під час розгляду справи ОСОБА_4 неодноразово змінювала, уточнювала та збільшувала позовні вимоги, та посилалася на те, що їй на праві власності належить квартира АДРЕСА_3. Однак ОСОБА_5 було незаконно, самочинно, без будь-яких дозволів та погоджень між будинками на АДРЕСА_1 та на вул. АДРЕСА_2 в м. Івано-Франківську встановлено гараж, край стіни якого проходить безпосередньо попри вікно її квартири, а приблизно на відстані 30 см від краю стіни гаража та її вікна на гаражі встановлено двері, які при їх відкритті майже повністю закривають вікно її квартири та гримають по підвіконню. Вважає, що встановлення ОСОБА_5 гаража суперечить діючим стандартам, санітарним та протипожежним нормам.

З урахуванням останньої заяви про уточнення позовних вимог, ОСОБА_4 просила суд:

1) зобов'язати ОСОБА_5 за власний рахунок знести самочинно встановлений об'єкт незавершеного будівництва - офісне приміщення юридичної консультації за адресою: м. Івано-Франківськ, вул. АДРЕСА_4, яке знаходиться між будинками на АДРЕСА_1 та на вул. АДРЕСА_2 в м. Івано-Франківську;

2) скасувати державну реєстрацію права власності на об'єкт незавершеного будівництва - офісне приміщення юридичної консультації за адресою: м. Івано-Франківськ, вул. АДРЕСА_4 за ОСОБА_5 В;

3) визнати недійсним рішення Івано-Франківської міської ради від 06 березня 2012 року № 638-21 в частині вирішення питання про продаж підприємцю ОСОБА_5 земельної ділянки площею 0,0055 га в м. Івано-Франківську, вул. АДРЕСА_4 для добудови будинку-вставки під офісне приміщення юридичної консультації;

4) визнати недійсним договір купівлі-продажу між Івано-Франківською міською радою та підприємцем ОСОБА_5 від 24 квітня 2012 року земельної ділянки площею 0,0055 га в м. Івано-Франківську, АДРЕСА_5 для добудови будинку-вставки під офісне приміщення юридичної консультації;

5) визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, виданий підприємцю ОСОБА_5 на земельну ділянку площею 0,0055 га в м. Івано-Франківську, АДРЕСА_5 для добудови будинку-вставки під офісне приміщення юридичної консультації;

6) визнати недійсним рішення Івано-Франківської міської ради від 14 листопада 2007 року в частині затвердження підприємцю ОСОБА_5 В проекту землеустрою щодо земельної ділянки площею 0,0055 га в м. Івано-Франківську, АДРЕСА_5 для добудови будинку-вставки під офісне приміщення юридичної консультації;

7) визнати недійсним рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 17 липня 2013 року про скасування попереднього рішення від 29 листопада 2007 року № 573;

8) визнати недійсним пункт 3.3 рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 28 грудня 2010 року, згідно якого ОСОБА_5 дозволено добудову будинку-вставки.

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 14 травня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що надавши оцінку обставинам справи з урахуванням положень статей 376, 377, 382, 386 ЦК України, статей 81, 127, 128 ЗК України, дійшов висновку, що ОСОБА_5 здійснює будівництво офісного приміщення юридичної консультації на належній йому на праві власності земельній ділянці, що відведена для цієї мети, маючи відповідні дозвільні документи, які дають право виконувати будівельні роботи, а позивач не довела порушення її прав.

Рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 18 серпня 2016 року рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 14 травня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позовних вимог. Зобов'язано приватного підприємця ОСОБА_5 привести об'єкт незавершеного будівництва, розташований на вул. АДРЕСА_4 в м. Івано-Франківську з присвоєнням реєстраційного номера 35402720, у відповідність до робочого проекту «Добудова офісного приміщення юридичної консультації між будинками АДРЕСА_6 та АДРЕСА_7». У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що оскільки ОСОБА_5 здійснює будівництво на належній йому на праві власності земельній ділянці, що відведена для мети будівництва будинку-вставки офісного приміщення юридичної консультації, ним розроблена відповідна технічна документація на будівництво будинку-вставки офісного приміщення юридичної консультації, а позивач не довела, що у разі здійснення відповідно до розробленого робочого проекту добудови будинку-вставки офісного приміщення юридичної консультації будуть створені їй перешкоди у користуванні її квартирою, тому відсутні підстави для визнання недійсним пункту 3.3 рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 28 грудня 2010 року, згідно якого ОСОБА_5 дозволено добудову будинку-вставки.

Разом з цим має місце відхилення від проекту будівництва (не відповідає проекту площа забудови, порушена поверховість) і фактично замість об'єкта офісного приміщення юридичної консультації встановлений незавершений будівництвом гараж, конструкція вхідних воріт якого не передбачена проектом, при відкритті ці ворота перекривають вікно квартири позивача, що створює перешкоди у користуванні її квартирою та порушує її права. У зв'язку з цим позов в частині вимог про знесення самочинно встановленого об'єкту незавершеного будівництва підлягає задоволенню частково, і відповідача слід зобов'язати привести об'єкт незавершеного будівництва, розташований на вул. АДРЕСА_4 в м. Івано-Франківську, у відповідність до робочого проекту «Добудова офісного приміщення юридичної консультації між будинками АДРЕСА_6 та АДРЕСА_7» шляхом його перебудови.

У касаційній скарзі, поданій у вересні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_5 просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд всупереч наявним у матеріалах справи доказам, вимогам встановленим ДБН, визначив незавершене будівництво офісного приміщення юридичної консультації гаражем. Суд не врахував, що позивач не надала суду належних доказів, які б свідчили, що при відкритті ворота приміщення недобудови перекривають вікно її квартири, та внаслідок цього створені перешкоди у її користуванні. Крім того, апеляційним судом не вказано, які будівельні норми порушені відповідачем та як ці порушення впливають на права та інтереси позивача. Також апеляційним судом безпідставно не застосовано до спірних правовідносин норми статті 257 ЦК України щодо застосування строку позовної давності.

У касаційній скарзі, поданій у вересні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_4 просить скасувати судові рішення першої та апеляційної інстанцій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що згідно топогеодезичних вишукувань території біля житлового будинку на АДРЕСА_8, ОСОБА_5 незаконно встановлено спірний об'єкт на земельній ділянці, під якою проходить центральна міська каналізаційна система. У матеріалах справи є два листи Управління Надзвичайних ситуацій в Івано-Франківській області від 22 липня 2011 року № Р/26 та від 25 липня 2011 року № 1839/04-20, зі змісту яких вбачається, що при перевірці виявлено самовільне будівництво, проведене громадянином ОСОБА_5, без погодження проектно-кошторисної документації на відповідність нормативно-правовим актам з питань пожежної безпеки. Також ОСОБА_5 незаконно проведено в ОКП «Івано-Франківське ОБТІ» державну реєстрацію права власності на спірний об'єкт незавершеного будівництва. Крім того, земельна ділянка, яка спочатку була в користуванні у відповідача, а пізніше була ним викуплена, є частиною прибудинкової території, тому перебуває у загальному користуванні.

У запереченні на касаційну скаргу ОСОБА_4 виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради та Івано-Франківської міської рада зазначали, що всі дозвільні документи на земельну ділянку відповідача та на будівництво на ній офісного приміщення юридичної консультації видані з дотриманням норм чинного законодавства. Доводи касаційної скарги є безпідставними, а рішення суду апеляційної інстанції обґрунтованим та законним.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

15 березня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши доводи касаційних скарг та матеріали справи, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційні скарги задоволенню не підлягають.

Судами встановлено, що ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 19 вересня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_6, набула права власності на квартиру АДРЕСА_9

Рішенням виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 25 серпня 2004 року № 336 ОСОБА_5 надано дозвіл на проведення проектно-пошукових робіт згідно з висновками міжвідомчої комісії для добудови будинку-вставки між будинками на АДРЕСА_1 та на вул. АДРЕСА_2 в м. Івано-Франківську під офісне приміщення юридичної консультації, при умові укладення угоди з виконавчим комітетом міської ради про участь у соціально-економічному розвитку міста (а. с. 37 т. 1).

Рішенням Івано-Франківської міської ради від 28 вересня 2005 року підприємцю ОСОБА_5 погоджено місце розташування земельних ділянок для добудови будинку-вставки між будинками на АДРЕСА_1 та на вул. АДРЕСА_2 в м. Івано-Франківську, під офісне приміщення юридичної консультації за рахунок земель запасу міської ради (пункт 14.16 рішення виконавчого комітету міської ради від 25 серпня 2004 року № 336 про дозвіл на проведення проектно-пошукових робіт), та надано дозвіл підприємцю ОСОБА_5 на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а. с. 46 т.1).

Рішенням Івано-Франківської міської ради від 14 листопада 2007 року затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки підприємцю ОСОБА_5 площею 0,0055 га між будинками на АДРЕСА_10 та на вул. АДРЕСА_2 в м. Івано-Франківську за рахунок земель запасу міської ради. Земельну ділянку площею 0,0055 га передано в оренду, терміном на три роки для добудови будинку-вставки під офісне приміщення юридичної консультації (пункт 5.35 рішення сесії міської ради від 28 вересня 2005 року про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки) та зобов'язано підприємця ОСОБА_5 укласти договір оренди землі (а. с. 38 т. 1).

Згідно з рішенням виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 28 грудня 2010 року № 716 ОСОБА_5 дозволено добудову будинку вставки між будинками на АДРЕСА_1 та на вул. АДРЕСА_2 в м. Івано-Франківську під офісне приміщення юридичної консультації (а. с. 68 т. 1).

13 січня 2011 року між Івано-Франківською міською радою та підприємцем ОСОБА_5 укладено договір оренди землі № 11, предметом якого є земельна ділянка для добудови будинку-вставки, площею 0,0055 га, кадастровий номер НОМЕР_2, яка знаходиться в м. Івано-Франківськ, між будинками АДРЕСА_6 та АДРЕСА_11 (а. с. 65-66 т. 1).

Декларація про початок виконання будівельних робіт подана ОСОБА_5 17 жовтня 2011 року (а. с. 63-64 т. 1).

07 грудня 2011 року ОКП «Івано-Франківське обласне БТІ» за заявою ОСОБА_5 від 21 листопада 2011 року прийнято рішення про державну реєстрацію прав на об'єкт незавершеного будівництва, розташованого на вул. АДРЕСА_4 з присвоєнням реєстраційного номера 35402720 (а. с. 69 -71, 67 т. 1).

Рішенням Івано-Франківської міської ради від 06 березня 2012 року № 638-21 «Про продаж земельних ділянок несільськогосподарського призначення для здійснення підприємницької діяльності на території Івано-Франківської міської ради» встановлено, що міська рада розпорядилася продати ФОП ОСОБА_5 земельну ділянку площею 0,0055 га на вул. АДРЕСА_4 в м. Івано-Франківську для добудови будинку-вставки під офісне приміщення юридичної консультації (а. с. 110 т. 1).

Згідно з договором купівлі-продажу земельної ділянки від 24 квітня 2012 року, укладеним між Івано-Франківською міською радою та підприємцем ОСОБА_5, посвідченим приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Мачкур А. А, зареєстрованим в реєстрі за № 555, ОСОБА_5 є власником земельної ділянки за адресою: вул. АДРЕСА_4 в м. Івано-Франківську, загальною площею 0,0055 га, цільове призначення земельної ділянки - для добудови будинку-вставки під офісне приміщення юридичної консультації, що підтверджується виданим на підставі цього договору державним актом на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 (а .с. 130-131, 138 т. 1).

Відповідно до частини першої статті 376 ЦК Українижитловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Із матеріалів справи вбачається, що рішенням Івано-Франківської міської ради від 10 жовтня 2006 року житловий будинок АДРЕСА_6, який перебував у комунальній власності територіальної громади міста, загальною площею 175,04 кв. м, житловою площею 101,1 кв. м, балансовою вартістю 33 483,00 грн, переданий з балансу ЖЕО-6 на баланс об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Підгірянка» (а. с. 166 т. 4).

Тобто, житловий будинок АДРЕСА_6 у м. Івано-Франківську є багатоквартирним.

Власникам квартир багатоквартирного житлового будинку відповідно до частини другої статті 382 ЦК України на праві спільної сумісної власності належать приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

На генеральному плані (схемі) забудови присадибної ділянки АДРЕСА_12, затвердженому 02 грудня 1947 року, зазначено планово-картографічне розташування будинку АДРЕСА_6, а також розміри земельної ділянки, на якій цей будинок розташований, у тому числі, ширина земельної ділянки від зовнішньої стіни будинку зі сторони квартири позивача вказана 3,20 м, а довжина 16,25 м. При цьому зазначений і власник земельної ділянки - міська рада (а. с. 105 т. 1).

Відповідно до частини першої-четвертої статті 42 ЗК України(у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території державної або комунальної власності, надаються в постійне користування підприємствам, установам і організаціям, які здійснюють управління цими будинками.

У разі приватизації громадянами багатоквартирного жилого будинку відповідна земельна ділянка може передаватися безоплатно у власність або надаватись у користування об'єднанню власників. Ці положення стосуються земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкова територія, що перебувають у спільній сумісній власності власників квартир та нежитлових приміщень у будинку.

Порядок використання земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначається співвласниками.

Розміри та конфігурація земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначаються на підставі відповідної землевпорядної документації.

Отже, будь-яка територія набуває статусу прибудинкової виключно за умов, якщо:

визначена актом на право власності або користування земельною ділянкою;

призначена для обслуговування багатоквартирного будинку.

Відділом Держгеокадастру у м. Івано-Франківську надані відомості про те, що у місцевому фонді із землеустрою не обліковується документація із землеустрою щодо оформлення права власності, права користування та договору оренди земельною ділянкою ОСББ «Підгірянка» в м. Івано-Франківську на АДРЕСА_1. Згідно з даних державної статистичної звітності з кількісного та якісного обліку земель (форми 6-зем, 2-зем) за ОСББ «Підгірянка» станом на 01 січня 2016 року на території Івано-Франківської міської ради земельні ділянки не обліковуються. Згідно з даних Державного реєстру земель та даних Державного земельного кадастру право власності на земельну ділянку, право постійного користування землею та договір оренди землі, яка розташована в м. Івано-Франківську на АДРЕСА_1, не зареєстровано, кадастровий номер земельній ділянці не присвоювався (а. с. 74 т. 4).

Апеляційний суд, урахувавши наведені норми та обставини справи, дійшов правильного висновку, що будь-яких доказів про те, що за будинком АДРЕСА_6 у м. Івано-Франківську була закріплена прибудинкова територія, немає.

Разом з цим у статті 12 ЗК України визначено, що до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, зокрема, розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу та інше.

Відповідно до частини першої статті 127 ЗК України органи місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, здійснюють продаж земельних ділянок державної чи комунальної власності або прав на них (оренди, суперфіцію, емфітевзису) громадянам, юридичним особам та іноземним державам на підставах та в порядку, встановлених цим Кодексом.

Порядок продажу земельних ділянок державної та комунальної власності громадянам та юридичним особам передбачений статтею 128 ЗК України.

Тобто, органом місцевого самоврядування в межах його компетенції і в порядку, встановленому законом, була відчуджена земельна ділянка, розташована в межах міста, яка відносилася до категорії земель житлової та громадської забудови, із земель запасу, оскільки була вільною (не передавалася ні у власність, ні у користування), а ОСОБА_5 як ФОП набув права власності на цю земельну ділянку на підставі договору купівлі-продажу.

Таким чином, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав щодо визнання недійсними рішення Івано-Франківської міської ради від 06 березня 2012 року № 638-21 в частині вирішення питання про продаж підприємцю ОСОБА_5 земельної ділянки, договору купівлі-продажу земельної ділянки від 24 квітня 2012 року, державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, рішення Івано-Франківської міської ради від 14 листопада 2007 року в частині затвердження підприємцю ОСОБА_5 проекту землеустрою, рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 17 липня 2013 року про скасування попереднього рішення від 29 листопада 2007 року № 573.

Також правильним є висновок, що ОСОБА_5 здійснює будівництво на належній йому на праві власності земельній ділянці, що відведена для мети будівництва будинку-вставки офісного приміщення юридичної консультації, ним розроблена відповідна технічна документація на будівництво будинку-вставки офісного приміщення юридичної консультації, а позивач не довела, що у разі здійснення будівництва відповідно до розробленого робочого проекту будуть створені їй перешкоди у користуванні її квартирою, тому відсутні підстави для визнання недійсним пункту 3.3 рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 28 грудня 2010 року, згідно якого ОСОБА_5 дозволено добудову будинку-вставки.

Відповідно до частини сьомої статті 376 ЦК України у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов'язана відшкодувати витрати, пов'язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

У пункті 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2012 року № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» зазначено, що у випадках порушення прав інших осіб право на звернення до суду належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (стаття 391 ЦК України), а також власнику (користувачу) земельної ділянки, якщо він заперечує проти визнання за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, права власності на самочинно збудоване нерухоме майно (частина четверта статті 376 та стаття 391 ЦК України).

Під істотним порушенням будівельних норм і правил слід розуміти, зокрема, недодержання архітектурних, санітарних, екологічних, протипожежних та інших вимог і правил, а також зміну окремих конструктивних елементів житлового будинку, будівлі, споруди, що впливає на їх міцність і безпечність.

Згідно з пунктом 23 зазначеної постанови, при вирішенні питання про те, чи є відхилення від проекту істотним і таким, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, суди повинні в кожному випадку з'ясовувати, зокрема, наскільки збудована будівля за розміром відповідає площі, поверховості, розміщенню та іншим умовам, передбаченим проектом; як впливає допущене порушення з урахуванням місцевих правил забудови, громадських і приватних інтересів на планування, забудову, благоустрій вулиці, на зручність утримання суміжних ділянок тощо.

Відповідно до висновку судової інженерно-технічної експертизи № 4590-4591 від 18 березня 2016 року згідно фактично проведеного огляду, встановлено, що об'єкт дослідження являє собою завершене будівництво одноповерхового гаража, що розташований між будинком АДРЕСА_13 та будинком АДРЕСА_7. Здійснене ОСОБА_5 будівництво гаражу на вул. АДРЕСА_4 в м. Івано-Франківську проведено без відповідних дозволів, погоджень та проектної документації та не відповідає розробленому проекту «Добудова офісного приміщення юридичної консультації між будинками АДРЕСА_14 та АДРЕСА_7». Збудований ОСОБА_5 гараж не впливає на конструктивні елементи житлового будинку АДРЕСА_6 та мережі комунального господарства, що знаходяться в цьому будинку (а. с.137-142 т. 3).

Крім того, відповідно до листів Управління Надзвичайних ситуацій в Івано-Франківській області від 22 липня 2011 року № Р/26 та 25 липня 2011 року № 1839/04-20 в ході перевірки виявлено самовільне будівництво добудови будинку-вставки між будинками АДРЕСА_13 та АДРЕСА_15, яке проводиться громадянином ОСОБА_5, без погодження проектно-кошторисної документації на відповідність нормативно-правовим актам з питань пожежної безпеки. По даному факту проінформовано інспекцію державного архітектурно-будівельного контролю в Івано-Франківській області для вжиття заходів у межах їхньої компетенції (а. с. 14-15 т. 1).

У листі Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Івано-Франківській від 06 вересня 2013 року зазначено, що на час проведення перевірки встановлено, що наявний самовільно збудований гараж, за виконання робіт якого гр. ОСОБА_5 притягувався до адміністративної відповідальності; будівельно-монтажні роботи з добудови офісного приміщення юридичної консультації між будинками АДРЕСА_13 та АДРЕСА_16 у відповідності до проектної документації та декларації про початок виконання будівельно-монтажних робіт від 19 жовтня 2011 року № ІФ 082110 не розпочаті.

Таким чином, апеляційним судом з урахуванням наведених норм матеріального права правильно встановлено факт відхилення відповідачем від проекту будівництва (не відповідає проекту площа забудови, порушена поверховість) і фактично замість об'єкта офісного приміщення юридичної консультації встановлений незавершений будівництвом гараж, конструкція вхідних воріт якого не передбачена проектом, при відкритті ці ворота перекривають вікно квартири позивачки. Це створює перешкоди у користуванні квартирою для позивачки, що є порушенням її прав.

Крім того, допитаний у судовому засіданні апеляційного суду експерт надав пояснення, що перебудова об'єкта незавершеного будівництва і приведення його у відповідність до проекту можлива, хоча для цього необхідне буде знесення більшої частини встановленої конструкції.

Отже, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку, що відповідача слід зобов'язати привести об'єкт незавершеного будівництва, розташований на АДРЕСА_17 в м. Івано-Франківську, у відповідність до робочого проекту «Добудова офісного приміщення юридичної консультації між будинками АДРЕСА_6 та АДРЕСА_7» шляхом його перебудови.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_5, що позивач не надала доказів про порушення її прав та, що апеляційний суд безпідставно визнав офісне приміщення юридичної консультації гаражем, не заслуговують на увагу, оскільки встановлені апеляційним судом обставини підтверджені та ґрунтуються на матеріалах справи.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_4 про наявність під об'єктом незавершеного будівництва відповідача каналізації спростовуються листом КП «Івано-Франківськводоекотехпром» від 27 вересня 2013 року № 175/р, згідно з яким ОСОБА_8 отримав технічні умови на приєднання до міських мереж водопостачання та водовідведення, а 30 липня 2009 року йому за № 3885 було погоджено проект, яким передбачено підключення до міських мереж водопостачання та водовідведення та винос каналізаційної мережі з підключенням до неї будинку-вставки.

Інші доводи касаційних скарг висновків суду апеляційної інстанції не спростовують, про незаконність судового рішення не свідчать, а стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Рішення апеляційного суду відповідає вимогам статей 213-215, 316 ЦПК України 2004 року щодо законності й обґрунтованості. Суд правильно визначився із характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку згідно зі статтями 57-60, 212, 303, 304 ЦПК України 2004 року.

З урахуванням наведеного Верховний Суд дійшов висновку, що рішення апеляційного суду ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Частиною першою статті 410 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 400, 402, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційні скарги ОСОБА_5 та ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 18 серпня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:В. С. Висоцька А. О. Лесько С. Ю. Мартєв В. В. Пророк С. П. Штелик