Постанова

Іменем України

25 червня 2018 року

м. Київ

справа № 490/9529/16-ц

провадження № 61-8730св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Курило В. П., Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

представник позивача - ОСОБА_5,

відповідач - ОСОБА_6,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 20 липня 2017 року у складі судді Гуденко О. А. та ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області

від 27 жовтня 2017 року у складі колегії суддів: Яворської Ж. М., Базовкіної Т. М., Кушнірової Т. Б.,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_6 про визначення порядку користування квартирою, що є у спільній частковій власності.

Позовна заява мотивована тим, що сторони у справі є співвласниками квартири АДРЕСА_1. Їй належить

4/6 частини, а відповідачу - 2/6 частини.

Посилаючись на те, що сторони не можуть дійти згоди щодо порядку користування спільним майном, ОСОБА_4 просила суд визначити порядок користування спірною квартирою.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 20 липня 2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області

від 27 жовтня 2017 року, позов задоволено.

Встановлено порядок користування квартирою АДРЕСА_1.

Виділено у користування ОСОБА_4 житлову кімнату № 4, площею 17,6 кв. м, житлову кімнату № 5, площею 9,0 кв. м та балкон, площею 0,9 кв. м, та кладову № 6, площею 0,8 кв. м у квартирі АДРЕСА_1.

Виділено у користування ОСОБА_6 житлову кімнату № 10, площею 11,5 кв. м та лоджію, площею 1,5 кв. м та кладову № 7, площею 0,3 кв. м у квартирі АДРЕСА_1.

Залишено у загальному користуванні у квартирі АДРЕСА_1 коридор, площею 12,4 кв. м, кухню, площею

7,1 кв. м, вбиральню, площею 1,2 кв. м, ванну, площею 2,6 кв. м, кладову, площею 1,0 кв. м.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що між сторонами існує спір щодо користування квартирою, яка є у їх спільній частковій власності, який вони у добровільному порядку вирішити не можуть.

У листопаді 2017 року ОСОБА_6 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій не в повному обсязі досліджено всі обставини справи, не взято до уваги доводи та докази сторін у справі.

Разом з тим, заявником заявлено клопотання про зупинення виконання рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 20 липня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 27 жовтня 2017 року до закінчення касаційного провадження.

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Ухвалою Верховного Суду від 21 лютого 2018 року відкрито касаційне провадження та витребувано матеріали справи з суду першої інстанції.

12 березня 2018 року до Верховного Суду надійшла вказана справа.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом установлено, що квартира АДРЕСА_1 на праві спільної часткової власності належить ОСОБА_4 - 4/6 частини на підставі свідоцтв про право на спадщину за законом від 21 грудня 2004 року та від 08 серпня 2013 року, виданих Першою миколаївською державною нотаріальною конторою та ОСОБА_6 - 2/6 частини на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 09 вересня 2013 року, виданого цією ж конторою.

Згідно з технічним паспортом на квартиру, спірна квартира, загальною площею

65,9 кв. м, житловою площею 38,1 кв. м та складається із 3-х житлових кімнат: площами 17,6 кв. м, 9,6 кв. м та 11,5 кв. м; коридору 12,4 кв. м; трьох кладовок площами: 1,0 кв. м, 0,8 кв. м та 0,3кв. м, кухні площею 7,1 кв. м, ванної площею 2,6 кв. м, вбиральні площею 1,2 кв. м, балкону площею 0,9 кв. м, лоджії 1,5 кв. м.

Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи від 03 травня 2017 року № 125-036, запропоновано один варіант порядку користування спірною квартирою, з урахуванням технічних характеристик: ОСОБА_4 пропонується виділити житлову кімнату № 4 площею 17,6 кв. м, житлову кімнату № 5, площею 9,0 кв. м, кладову № 6, площею 0,8 кв. м, а у користування ОСОБА_6 - житлову кімнату № 10, площею 11,5 кв. м, лоджію площею 1,5 кв. м, кладову № 7, площею 0,3 кв. м. у спільному користуванні співвласників залишено коридор площею 12,4 кв. м, кухню площею 7,1 кв. м, вбиральню площею 1,2 кв. м, ванну кімнату площею 2,6 кв. м, кладову площею 1,0 кв. м.

Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України. він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом.

Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою (стаття 358 ЦК України).

Отже, ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку в силу вимог статей 10, 60, 212 ЦПК України 2004 року, встановивши, що між сторонами у справі у позасудовому порядку не досягнуто згоди щодо порядку користування квартирою, яка належить їм на праві спільної часткової власності, дійшов правильного та обґрунтованого висновку про визначення порядку користування квартирою, з урахуванням висновку судової будівельно-технічної експертизи від 03 травня 2017 року № 125-036.

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами попередніх інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Разом з тим, суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії) (частина третя статті 436 ЦПК України).

Враховуючи те, що ухвалою судді Верховного Суду від 21 лютого 2018 року зупинено виконання рішення Центрального районного суду м. Миколаєва

від 20 липня 2017 року та ухвали Апеляційного суду Миколаївської області

від 27 жовтня 2017 року до закінчення касаційного провадження, тому виконання рішення на підставі частини 3 статті 436 ЦПК України підлягає поновленню.

Керуючись статтями 389, 400, 401, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 20 липня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 27 жовтня 2017 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення Центрального районного суду м. Миколаєва

від 20 липня 2017 року та ухвали Апеляційного суду Миколаївської області

від 27 жовтня 2017 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Коротун

В. П.Курило

М. Є.Червинська