Справа № 447/218/13 Головуючий у 1 інстанції: Бачун О.І.
Провадження № 22-ц/783/7196/17 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2018 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі :

головуючого - Мікуш Ю.Р.,

суддів: Павлишина О.Ф., Приколоти Т.І.

секретар Бохонко Е.Р.

З участю: представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 на рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 15 листопада 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, третя особа Відділ державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського районного управління юстиції Львівської області про виключення запису як батька з актових записів про народження дітей,-

в с т а н о в и л а:

Оскаржуваним рішенням суду у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржила представник позивача ОСОБА_2 В апеляційній скарзі зазначає, що вважає рішення незаконним та необгрунтованим. Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд виходив з того, що записи про батька виключено з актових записів про народження дітей, а тому відсутній предмет спору. Однак такий висновок суду є помилковим, оскільки актові записи виключені на підставі рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 03.10.2013 року, яке скасовано Ухвалою ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02.12.2015 року, а тому записи про позивача як батька можуть бути відновлені. Крім цього, не погоджується з висновком суду про те, що предметом спору є лише запис про виключення запису про батьківство з актових записів, оскільки позивач оспорював своє батькіство та суд повинен був розглянути спір по суті, врахувавши, що відповідач ухилилася від проходження генетичних експертиз з застосуванням ч.1 ст.146 ЦПК України. Просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Відповідач по справі ОСОБА_5 та її представник ОСОБА_6 в судове засідання черговий раз не з»явилися, хоч належним чином були повідомлені про день і час слухання справи. Представник відповідача ОСОБА_6 неодноразово знайомився з матеріалами справи, в переддень слухання справи 04.06.2018 року через канцелярію суду подав клопотання про долучення до справи різних додаткових документів. Клопотання адвоката ОСОБА_6 в судовому засіданні задоволено частково. Частина доданих документів, які стосуються предмету спору долучена до матеріалів справи, щодо інших, які не стосуються предмету спору, клопотання відхилено із поверненням цих документів адвокату ОСОБА_6

Миколаївський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану надіслав суду листа про слухання справи у відсутності їх представника. Щодо задоволення позовних вимог покладаються на розсуд суду.

Відповідно до ст. 372 ч.2 Цивільного процесуального кодексу України 2017 року (далі ЦПК) неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши пояснення представника позивача ОСОБА_2 на підтриманя доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали цивільної справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Із змісту позовних вимог ОСОБА_3 вбачається, що такий у січні 2013 року звернувся в суд з позовом про виключення запису про нього як батька з актових записів про народження: ОСОБА_7 від 23 серпня 1996 року №147, ОСОБА_8 від 11 травня 1999 року №4, ОСОБА_9 від 21 грудня 2007 року №195.

В обгрунтування позовних вимог посилається на те, що між ним та відповідачем ОСОБА_5 було зареєстровано шлюб 12 січня 1996 року. У шлюбі народилося троє дітей: ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_3. Із слів відповідача ОСОБА_5 йому стало відомо, що він не є біологічним батьком дітей про що ОСОБА_5 неодноразово наголошувала це у колі їх спільних знайомих після розірвання шлюбу у 2012 році. Так як відповідач ОСОБА_5 часто та тривалий час перебувала в Італії без погодженя на це позивача, в останнього виникли сумніви, оскільки про зазначене стало відомо із слів відповідача дітям.

23 лютого 2012 року сторони розірвали шлюб, оскільки стосунки між ними не склалися через подружню зраду відповідача.

Рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 03 жовтня 2013 року залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 24 квітня 2015 року позов задоволено.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 грудня 2015 року касаційну скаргу ОСОБА_5 задоволено частково. Рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 03 червня 2013 року, ухвалу апеляційного суду Львівської області від 24 квітня 2015 року скасовано, справу передано на новий розгляд.

Рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 15.11.2017 року, яке переглядається в апеляційній інстанції у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено з тих причин, що запис про ОСОБА_3 як батька дітей з актових записів про народження дітей було виключено на виконання рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 03.10.2013 року, а відтак відсутній предмет спору.

Як вбачається із матеріалів справи та вимог ст. 380 ЦПК України 2004 року, який був діючий на час прийняння ухвали ВССУ 29.06.2017 року поворот виконання рішення суду відповідно до ст. 380 ЦПК України не вирішений, однак спір також залишається не вирішений.

15 грудня 2017 року набрала чинності нова редакція ЦПК України, відповідно до п.9 ст. 1 Перехідних положень якого справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ст. 367 ч.1 ЦПК суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Матеріалами справи та судом встановлено, що шлюб між сторонами зареєстровано 12 січня 1996 року та розірвано на підставі рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 23 лютого 2012 року.

При реєстрації народження дітей ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 (актовий запис від 23 серпня 1996 року №147), ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2 (актовий запис від 11 травня 1999 року №4) та ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3 (актовий запис від 21 грудня 2007 року №195) ОСОБА_3 було записано в графі «батько».

Звертаючись до суду, позивач ОСОБА_3 оспорює факт батьківства дітей.

Частиною1 ст. 58 Конституції України визначено дію законів та інших нормативно-правових актів у часі, а тому норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 01 січня 2004 року. До сімейних відносин, які вже існували на зазначену дату, норми СК застосовуються в частині лише тих прав і обов»язків, що виникли після набрання ним чинності. Ці права й обов»язки визначаються на підставах, передбачених СК.

Так як діти ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_5 на час звернення до суду були неповнолітніми, застосовуються норми КЗпШС. Щодо оспорювання батьківства відносно ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_6 застосовуються норми СК України, 2004 року, зокрема ст. 128 ч.2 СК. Така правова позиція викладена у постанові ВСУ від 25 лютого 2015 року у справі № 6-20цс/15 та такий висновок та напрямок розгляду справи викладений в ухвалі ВССУ від 02 грудня 2015 року.

За ст. 56 КЗпШС особа, записана як батько дитини у Книзі реєстрації народжень, або особа, яка фактично є батьком дитини, у разі смерті матері або позбавлення її батьківських прав має право оспорити вчинений запис протягом року з того часу, коли їй стало відомо або повинно було стати відомо про цей запис.

Питання пов»язані із оспорюванням батьківства регулюються ст. 136-138, 140 КЗпШС.

За приписами ст. 56 КЗпШС визначено строк позовної давності в один рік щодо вимог про виключення запису про чоловіка як батька з актового запису про народження дітей. Зазначений строк є присічним та поновленню не підлягає, починається з часу, коли чоловікові стало відомо або повинно було стати відомо про те, що він записаний батьком дитини.

Статтею 136 Сімейного кодексу України (далі СК) прописано, що особа, яка записана батьком дитини, має право оспорити своє батьківство, пред»явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини.

Оспорювання батьківства можливе лише після народження дитини і до досягнення нею повноліття.

Про вище зазначене наголошує п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року.

Із матеріалів справи та пояснень представника позивача ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_2 встановлено, що питання оспорювання батьківства у позивача стало актуальним у 2012 році після розірвання шлюбу, коли відповідач по справі ОСОБА_5 в колі родичів та знайомих визнала, що ОСОБА_3 не є батьком дітей. Саме з того часу у позивача виникли сумніви щодо його батьківства, а тому строк звернення до суду із позовними вимогами щодо дітей ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_5 не пропущений, всі троє дітей на час звернення до суду були неповнолітніми.

Як встановлено зібраними доказами з часу, коли відповідач повідомила, що позивач ОСОБА_3 не є батьком дітей, сторони припинили повністю ведення спільного господарства, спільне виховання дітей. Протягом всього періоду спільного проживання відповідач ОСОБА_5 періодично на тривалий час виїзжала в Італію, поверталася та знову виїзжала разом із дітьми після виконання рішення Миколаївського райнного суду Львівської області від 03.10.2013 року (а.с.78т.3).

З метою повного, об»єктивного та всестороннього з»ясування обставин справи щодо походження дітей від позивача, суд першої інстанції тричі (04.02.2013 року, 03.04.2013 року та 20.06.2013 року ) постановляв ухвали про призначення судово-медичної генетичної експертизи (а.с.28,92,130 т.1) проведення якої доручав Науково-дослідному експертно-криміналістичному центру при ГУ МВС України у Львівській області, однак зазначені ухвали експертна установа повертала без виконання, оскільки відповідачка із дітьми не з»явлалася для відбору біологічного матеріалу, що підтверджується листами від 02.03.2013 року (а.с.50); 30.04.2013 року а.с. 103; 25.07.2013 року а.с.143.

Судом апеляційної інстанції двічі призначалася у справі судово-медична генетична експертиза та один раз судово-медична молекулярно-генетична експертиза, однак вищезазначені експертизи не були проведені через нез»явлення відповідача ОСОБА_5 в експертні установи разом із дітьми.

Відповідно до ст. 109 ЦПК у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з»ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Враховуючи те, що позов про оспорювання батьківства поданий в суд в час, коли двоє старших дітей були у підлітковому віці, коли сторони по справі проживали спільно періодично та більшу частину свого життя на віддалі один від другого, колегія суддів вважає, що вирішальним доказом у справі в сукупності з іншими доказами та кожним окремо є висновок експерта, якому суд мав дати оцінку як одному із доказів.

Так як відповідач по справі ОСОБА_5 неодноразово, тривалий час ухилялася від проведення експертизи у різних експертних установах, внаслідок чого затягувався розгляд справи, а висновок експерта мав суттєве значення при виршенні спору та встановлення істини, колегія суддів розцінює поведінку відповідача умисною з метою не надати суду можливість встановити істину по справі, що є підставою для задоволення позову.

Відповідно до ч.1п.п.3,4 ст. 376 ЦПК підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. ст. 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.п.3,4, 383, 384, 391 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 15 листопада 2017 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити.

Виключити записи про про батька ОСОБА_3 як батька дітей: ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 з актового запису №147 від 23 серпня 1996 року, вчиненного відділом ЗАГС Миколаївського району Львівської області в Книзі записів актів громадянського стану про народження;

ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2 з актового запису № 4 від 11 травня 1999 року, вчиненного відділом ЗАГС Миколаївського району Львівської області в Книзі записів актів громадянського стану про народження;

ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3 з актового запису №195 від 21 грудня 2007 року, вчиненного відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського районного управління юстиції Львівської області в Книзі реєстрації народжень.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в порядку визначеному ст.ст. 389, 391 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 14 червня 2018 року.

Головуючий Ю.Р.Мікуш

Судді: О.Ф.Павлишин

Т.І.Приколота