Провадження № 2-з/761/360/2018
У Х В А Л А

25 червня 2018 року суддя Шевченківського районного суду м. Києва Фролова І.В., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом накладення арешту у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів, -

В С Т А Н О В И В:

До Шевченківського районного суду м. Києва надійшла заява ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом накладення арешту у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів, у якій просив суд накласти арешт на наступне майно, що належить ОСОБА_3: дачний будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1; гараж, машиномісце у підземному паркінгу АДРЕСА_5 гараж, машиномісце у підземному паркінгу АДРЕСА_3

За умовами ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Згідно положень ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції»). Поняття «законність» у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року передбачає дотримання відповідних положень національного законодавства та принципу верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справах «Антріш проти Франції» та «Кушоглу проти Болгарії»).

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами щодо захисту основоположних прав конкретної особи. Про необхідність досягнення такого балансу йдеться в ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року. Баланс не буде забезпечений якщо на особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див. рішення у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»). Інакше кажучи, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти (див. рішення у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач просить стягнути з відповідача суму грошових коштів у розмірі 2 319 081 грн.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

За умовами ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Враховуючи, що позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідачів суми грошових коштів у розмірі 2 319 081 грн., при цьому у поданій заяві про забезпечення позову останній сам зазначає про те, що вартість майна, на яке просить накласти арешт, йому невідома, а з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно №128042097 від 19 червня 2018 року вбачається, що вартість гаража, машиномісця у підземному паркінгу АДРЕСА_6 становить 48 370 грн., гаражу, машиномісця у підземному паркінгу АДРЕСА_7 - 58479 грн.

За таких обставин, загальна відома вартість майна, на яке просить накласти арешт заявник у якості забезпечення його позову, становить 106 849 грн., а відтак заявлений захід забезпечення позову є явно неспівмірним із позовними вимогами ОСОБА_1

Крім того, у відповідності до Інформаційної довідки з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна № 128042097 від 19 червня 2018 року, постановою державного виконавця Шевченківського районного відділу ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Мороз Л.Є. 23 вересня 2016 року накладено арешт на все нерухоме майно ОСОБА_3

Згідно Інформаційної довідки з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна № 122439921 від 02 травня 2018 року постановою державного виконавця Шевченківського районного відділу ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Мороз Л.Є. 24 січня 2018 року накладено арешт на все нерухоме майно ОСОБА_2

За таких обставин, відсутні підстави вважати, що невжиття такого заходу забезпечення позову, як накладення арешту, може утруднити або зробити неможливим виконання можливого позивного рішення у справі, оскільки, все нерухоме майно ОСОБА_3 та ОСОБА_2 наразі вже є арештованим.

При цьому, посилання заявника на здійснення відповідачами певних маніпулятивних дій з метою накладення арешту на належне їм майно для недопущення звернення на нього стягнення, не обґрунтовуються жодними доказами, а відтак носять голослівний характер.

Що стосується зауважень позивача відносно відчуження належної ОСОБА_3 квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_8, на підставі договору купівлі-продажу від 03 серпня 2017 року, тоді як строк виконання зобов'язань позичальника за Договором позики № 2 від 06 грудня 2016 року настав 01 червня 2017 року, то сама обставина відчуження вказаного майна не може вважатись підставою припускати, що такі дії вчинені відповідачем з метою уникнення виконання своїх боргових зобов'язань, адже на праві власності за останнім перебуває ряд іншого нерухомого майна.

Окрім іншого, слід заважити, що оскільки наразі провадження у справі не відкрито, 25 червня 2018 року судом оформлено запити з метою перевірки відомостей про реєстрацію місця проживання відповідачів, звернення із заявою про накладення арешту на належне відповідачам майно має передчасний характер, адже наразі судом не перевірено навіть дотримання позивачем правил територіальної підсудності при зверненні із вказаним позовом до суду.

Аналізуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що заява про забезпечення позову є необґрунтованою, а тому задоволенню не підлягає.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 149, 150 ЦПК України, суддя,

У Х В А Л И В :

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом накладення арешту у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів - відмовити.

Ухвалу може бути оскаржено до Апеляційного суду міста Києва протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення, шляхом подання апеляційної скарги через Шевченківський районний суд м. Києва. У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: