АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
____________________________________________________________________
Справа № 674/1217/17
Провадження № 22-ц/792/856/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2018 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючого судді Гринчука Р.С.,

суддів: Грох Л.М., Ярмолюка О.І.,

секретар Шевчук Ю.Г.,

з участю апелянта, представника ОСОБА_1,

розглянула у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до Смотрицької селищної ради Дунаєвецького району Хмельницької області, ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання заповіту недійсним з апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 23 березня 2018 року, ухвалене суддею Артемчук В.М.,

встановила:

У вересні 2017 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до Смотрицької селищної ради Дунаєвецького району Хмельницької області (далі селищна рада), про встановлення факту родинних відносин, а саме, що він є двоюрідним племінником ОСОБА_3, померлої 07.12.2016 року та визнання недійсним заповіту, складеного ОСОБА_3 та посвідченого секретарем Смотрицької селищної ради. Судом першої інстанції до участі в справі було залучено ОСОБА_1

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що волевиявлення ОСОБА_3 при укладенні спірного заповіту не було вільним та не відповідало її внутрішній волі, оскільки на момент його укладення вона була особою похилого віку, внаслідок чого мала вади зору, що спричинили майже повну її сліпоту.

З метою отримання спадкового майна йому також необхідно встановити факт родинних відносин зі спадкодавцем, оскільки документальне підтвердження цієї обставини відсутнє.

При цьому зазначив, що ОСОБА_3 після смерті його матері тривалий час проживала з його батьком однією сімєю, з дитинства виховувала його як рідна матір, однак з незрозумілих причин склала заповіт на ОСОБА_1

За таких обставин, на думку позивача, заповіт слід визнати недійсним на підставі ч. 1 ст. 225 ЦК України.

Рішенням Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 23.03.2018 року в задоволенні позову було відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_2 подавапеляційну скаргу, в якій просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

На обґрунтування своїх вимог апелянт зазначив, що суд порушив норми матеріального та процесуального права, неповно та необєктивно встановив фактичні обставини справи, не врахував доказів, які вказують на правомірність його позовних вимог.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просила суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги, повністю підтримала рішення суду першої інстанції.

В судовому засіданні апелянт підтримав доводи апеляційної скарги.

Представник відповідача в суді проти апеляційної скарги заперечив, підтримав рішення суду.

Заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду без змін з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції повно зясував обставини, що мають значення для справи, його рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що згідно із заповітом від 23.06.2015 року, посвідченим секретарем виконкому Смотрицької селищної ради Дунаєвецького району Хмельницької області ОСОБА_4, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 заповіла усе належне їй майно ОСОБА_1

Після смерті спадкодавця 07.12.2016 року в с. Діброва Чемеровецького району Хмельницької області, 24.01.2017 року до приватного нотаріуса Дунаєвецького районного нотаріального округу ОСОБА_5 із заявою про прийняття спадщини за заповітом звернулася ОСОБА_1 ОСОБА_2 звернувся до нотаріального органу 03.05.2017 року із заявою про прийняття спадщини за законом.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог правильно виходив з того, що зміст заповіту відповідає вимогам закону, психічних і фізичних вад, які б вплинули на волевиявлення спадкодавця в момент укладення спірного правочину судом встановлено не було, як не було також здобуто доказів наявності родинних стосунків між спадкодавцем та позивачем.

Згідно з ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила в момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Пунктом 16 постанови Пленуму ВСУ №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», встановлено, що правила ст. 225 ЦК України поширюються також на ті випадки, коли фізичну особу не було визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину вона перебувала у такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними.

У п. 18 постанови Пленуму ВСУ від 30.05.2008 року, №7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам розяснено, що суд визнає заповіт недійсним, якщо він був складений особою, яка через стійкий розлад здоровя не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними. Для встановлення психічного стану заповідача в момент складання заповіту, який дав би підставу припустити, що особа не розуміла значення своїх дій і (або) не могла керувати ним на момент складання заповіту, суд призначає посмертну судово-психіатрічну експертизу.

Висновок про тимчасову недієздатність учасника такого правочину слід робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів у справі і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Справа не містить доказів перебування ОСОБА_3 під час складання заповіту 23.06.2015 року у такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій або не могли керувати ними.

Доказом цього може бути висновок судової психіатричної експертизи, яка, однак проведена не була. Позивач ОСОБА_2 з відповідним клопотанням до суду першої інстанції не звертався, про що суд відзначив в оскаржуваному рішенні.

Посилання апелянта на фізичні вади, зокрема, на обмежену рухливість спадкодавця та поганий зір, які могли завадити вільному волевиявленню ОСОБА_3 під час складання заповіту не підтверджено жодними доказами.

Як вбачається зі змісту оскаржуваного заповіту, він був записаний зі слів спадкодавця ОСОБА_3 секретарем виконкому Смотрицької селищної ради ОСОБА_4 та посвідчений по місцю проживання заповідача, по вулиці Ватутіна, 2 в смт. Смотрич Дунаєвецького району в присутності двох свідків, ОСОБА_6 та ОСОБА_7, які, будучи допитані в суді в якості свідків підтвердили свідоме волевиявлення спадкодавця при складанні спірного заповіту. У звязку з хворобою ОСОБА_3, в її присутності та за її проханням текст заповіту був підписаний ОСОБА_8 В заповіті також міститься відмітка про прочитання його змісту вголос безпосередньо заповідачем у присутності особи, яка склала та посвідчила заповіт а також двох свідків.

Процедура складання та посвідчення заповіту в даному випадку відповідає вимогам ч. 4 ст. 207, ст.ст. 1234, 1247, 1251, 1253 ЦК України, тому з урахуванням також вимог ст. 1257 ЦК України колегія суддів не вбачає правових підстав для визнання спірного заповіту недійсним.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 ЦК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами.

Згідно з п. 7 постанови Пленуму Верхового Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину.

Частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

ОСОБА_2 не надано доказів наявності родинних відносин між ним та спадкодавцем ОСОБА_3, а саме, що він є двоюрідним племінником останньої.

Судом також обґрунтовано було встановлено, що спадкоємцем майна ОСОБА_3 за заповітом є її рідна племінниця, ОСОБА_1, матір якої, ОСОБА_9, була рідною сестрою спадкодавця. Таким чином можливість отримання позивачем спадщини в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 також не підтверджена.

Посилання апелянта на те, що суд не взяв до уваги показання свідків є необґрунтованими.

Як вбачається з матеріалів справи, в суді першої інстанції були допитані свідки ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_6, ОСОБА_7, які не підтвердили обставин, зазначених позивачем у позовній заяві. Допит свідків був проведений судом у відповідності з вимоги процесуального закону, а оцінка їх показань була проведена судом з дотриманням вимог ст. 89 ЦПК України.

Враховуючи встановлені вище обставини, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість висновків суду першої інстанції також і в частині необхідності відмови у задоволенні позову про встановлення факту родинних відносин.

Не спростовують висновків суду першої інстанції й інші доводи апеляційної скарги.

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, колегія суддів,

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 23 березня 2018 року

залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верхового Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 15.06.2018 року.

Головуючий /підпис/ Судді /підписи/

Згідно з оригіналом: суддя апеляційного суду Р.С. Гринчук

Головуючий у першій інстанції ОСОБА_14 Доповідач Гринчук Р.С.

Категорія 2