АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«12» червня 2018 року

м. Харків

справа № 619/3764/17-ц

провадження № 22ц/790/2623/18

Апеляційний суд Харківської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В., (суддя-доповідач),

суддів - Кружиліної О.А., Яцини В.Б.,

за участю секретаря - Баранкової В.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1, який діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2, представник позивача - ОСОБА_3,

відповідач - ОСОБА_4,

треті особи - Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, Служба у справах дітей Дергачівської районної державної адміністрації Харківської області

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1, який діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 на заочне рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 05 лютого 2018 року в складі судді Калмикової Л.К.,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2017 року ОСОБА_1, який діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, треті особи: Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, Служба у справах дітей Дергачівської районної державної адміністрації Харківської області про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів.

Позовна заява мотивована тим, що з 2014 року він проживав у цивільному шлюбі з ОСОБА_4, від якого мають сина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, та дочку ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2. Також з ними проживала дочка ОСОБА_4 від першого шлюбу ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, до якої він відносився як до рідної.

Зазначив, що 02 серпня 2014 року його призвано до лав Збройних Сил України та з 18 жовтня 2014 року по 15 липня 2015 року він знаходився в Луганській області.

Вказав, що у цей час у нього з ОСОБА_4 погіршилися відносини. Йому не подобається, що його дружина перестала належно слідкувати за дітьми, неналежним чином виховує дітей, почала дозволяти не ходити до школи ОСОБА_5.

Зазначив, що у кінці квітня 2017 року ОСОБА_4 поїхала до м. Києва з їхньої спільною дочкою ОСОБА_6, дочкою від першого шлюбу ОСОБА_5 та своєю матір'ю. Постійного місця мешкання у м. Києві у них не має; вони знаходяться там без якоїсь цілі, без достатніх для проживання коштів. Він не знає, за що і як живе його дочка ОСОБА_6, в яких умовах перебуває, оскільки ОСОБА_4 ніде не працювала та по сьогоднішній день також не працює.

Вказав, що ОСОБА_4 звернулася до органів опіки та піклування з інформацією про те, що він нібито незаконно утримує сина ОСОБА_7 у себе, хоча 30 квітня 2017 року він за проханням відповідача привіз дочку ОСОБА_6 на Південний вокзал м. Харкова, яку ОСОБА_4 відвезла до м. Києва та з цього часу він не бачив своїх дочок. Він не знає, де вони, а відповідач уникає спілкування з ним та сином ОСОБА_7.

Зазначив, що відповідач залишила більше ніж на місяць свого сина ОСОБА_7, не провідує його і ніяк не допомагає у його вихованні, при цьому ОСОБА_2 потребує догляду особливо від матері.

У травні 2017 року він звернувся до суду з метою отримати батьківство над його дітьми, оскільки він не встиг раніше записати своїх дітей на своє прізвище, а дружина відмовила йому у цьому без пояснення своєї мотивації.

Вказав, що ОСОБА_4 з незрозумілих йому обставин перестала приймати участь у вихованні, навчанні і розвитку ОСОБА_2, не приймала участі у забезпеченні його всім необхідним для нормального та повноцінного життя. Станом на листопад 2017 року, тобто вже більше ніж півроку, вона не відвідувала сина, що свідчить про самоусунення відповідача від виконання своїх батьківських прав.

Зазначив, що ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 18 вересня 2017 року тимчасово визначено місце проживання ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, за місцем його проживання, а саме: АДРЕСА_1

З травня 2017 року їхній син ОСОБА_7 повністю перебуває на його утриманні, він самостійно забезпечує його всім необхідним; де перебуває відповідач йому невідомо, вона уникає спілкування з ним та сином.

Просив стягнути аліменти з ОСОБА_4 на його користь на утримання сина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; позбавити ОСОБА_4 батьківських прав на неповнолітнього ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1; стягнути з ОСОБА_4 на його користь судовий збір в розмірі 640,00 грн.

Заочним рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 05 лютого 2018 року у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1, який діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2, - відмовлено.

Не погоджуючись з заочним рішенням суду ОСОБА_1, який діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2, через свого представника подав апеляційну скаргу, в якій просив заочне рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, порушено та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Вважав, що суд не надав належної оцінки доказам у справі і як доводи апеляційної скарги виклав позовні вимоги. При цьому зазначив, що суд першої інстанції не в повному обсязі дослідив висновок Служби у справах дітей Дергачівської районної державної адміністрації, звернувши увагу лише на обставини, що мали місце до липня 2017 року, надаючи перевагу тільки непідтвердженим заявам ОСОБА_4 щодо нібито неможливості проживання разом з ним через насилля у сім`ї, однак ніякого підтвердження щодо цього як під час перевірок, неодноразово проведених органами опіки та піклування, так і у ході досудового розслідування по кримінальному провадженню не має; що він не перешкоджав матері своїх дітей проживати з дітьми, навпаки саме ОСОБА_4 переїхала до іншого міста, де на сьогоднішній день будь-яким чином унеможливлює йому у спілкуванні з дочкою ОСОБА_6; що з травня 2017 року по лютий 2018 року ОСОБА_2 фактично позбавлений піклування своєї матері; що у ході кримінального провадження встановлено його біологічне батьківство над малолітнім ОСОБА_2, що у подальшому і стало підставою для закриття кримінального провадження.

Відзивів на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходило.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення з'явившихся учасників справи, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1, який діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2, необхідно залишити без задоволення, заочне рішення суду - залишити без змін.

При цьому судова колегія виходить з наступного.

Заочне рішення суду першої інстанції, з висновком якого погоджується судова колегія, мотивовано тим, що ОСОБА_1 не довів, що він є батьком дитини, тому підстав для задоволення позову не вбачається.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що з 2014 року ОСОБА_4 та ОСОБА_1 проживали разом без реєстрації шлюбу.

ІНФОРМАЦІЯ_7 року народився ОСОБА_2.

ІНФОРМАЦІЯ_8 року народилась ОСОБА_8.

Зі свідоцтва про народження ОСОБА_2 вбачається, що його батьком зазначено ОСОБА_9, а не ОСОБА_1, а матір - ОСОБА_4

У кінці квітня 2017 року ОСОБА_4 поїхала до м. Києва з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 18 вересня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, треті особи: Дзержинський районний у м. Харкові відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, Харківський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, Служба у справах дітей Дергачівської районної державної адміністрації про визнання батьківства та внесення змін до актових записів про народження дітей, тимчасово визначено місце проживання ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_7 року, на час розгляду справи за адресою: АДРЕСА_2, за місцем проживання ОСОБА_1

Зі змісту висновку про доцільність позбавлення батьківських прав, наданого Дергачівською районною державною адміністрацією Харківської області № 01-49/379 від 26 січня 2018 року, вбачається, що 18 травня 2017 року до Служби у справах дітей райдержадміністрації надійшов лист від Центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді Шевченківського району про те, що до їх Центру в телефонному режимі надійшла інформація щодо сім'ї ОСОБА_4, яка разом зі своїми дітьми та бабою ОСОБА_10 звернулись до Міністерства соціальної політики України в м. Київ щодо вирішення складної життєвої обставини, що склалась в їх сім'ї, а саме вчинення насилля над ними.

В телефонній розмові 17 травня 2017 року між фахівцями Центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді Шевченківського району та ОСОБА_4 стало відомо, що ОСОБА_4 разом з дітьми та своєю матір'ю перебувають в м. Київ та вирішують питання щодо подальшого проживання та пошуку роботи. Також ОСОБА_4 зазначила, що в м. Києві вона перебуває разом з малолітніми ОСОБА_5 та ОСОБА_8; щодо ОСОБА_2 повідомила, що він знаходиться за адресою: АДРЕСА_3, у її знайомого ОСОБА_1, який з її слів вчинив фізичне насилля щодо неї та вигнав її із свого помешкання, залишивши малолітнього ОСОБА_2 у себе. Вона повідомила працівникам центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді Шевченківського району про свій намір повернутися за дитиною та речами, які залишились у будинку, зазначивши, що боїться зустрічатися з ОСОБА_1 через страхи вчинення ним фізичного насилля.

18 травня 2017 року Службою у справах дітей Дергачівської райдержадміністрації спільно з фахівцем Дергачівського районного Центру соціальних служб для сім'ї дітей та молоді та інспектором сектору ювенальної превенції Дергачівського ВП ГУНП в Харківській області здійснено виїзд у сім'ю ОСОБА_1, а саме за адресою: АДРЕСА_1 Під час обстеження житлових умов та з'ясування обставин, зазначених у листі Центра соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді Шевченківського району встановлено, що малолітній ОСОБА_2 дійсно перебуває у ОСОБА_1 Умови проживання задовільні та відповідають санітарним вимогам, в достатній кількості дитяче харчування, чисті дитячі речі. Під час бесіди ОСОБА_1 повідомив, що він є біологічним батьком щодо малолітнього ОСОБА_2 та малолітньої ОСОБА_8, а також про те, що 30 квітня 2016 року ОСОБА_4 разом з їх спільною дочкою ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5, її дочкою ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_3, та своєю матір'ю поїхали до м. Київ, де не мають постійного місця проживання. В результаті обстеження ОСОБА_1 рекомендовано 19 травня 2017 року доставити дитину до дитячого відділення КЗОЗ РТМО «Дергачівської ЦРЛ» до встановлення ним факту батьківства.

19 травня 2017 року ОСОБА_1 прибув до Служби у справах дітей Дергачівської райдержадміністрації Харківської області та погодився на передачу дитини до кімнати тимчасового перебування дитячого відділення КЗОЗ РТМО «Дергачівської ЦРЛ».

Після влаштування дитини до кімнати тимчасового перебування відбулася телефонна розмова начальника служби у справах дітей Дергачівської райдержадміністрації з ОСОБА_4, яка повідомила, що ОСОБА_1 не є біологічним батьком ОСОБА_2, та те, що найближчим часом вона не має змоги прибути до м. Дергачі, щоб забрати сина з дитячого відділення, а також і те, що її синові буде краще в державному закладі, ніж вдома у ОСОБА_1 Своє місце проживання ОСОБА_4 не повідомляла, з її слів відомо лише те, що це є місто Київ.

Враховуючи те, що дитина фактично залишилася без догляду одинокої матері і близьких родичів, до яких була би змога влаштувати тимчасово дитину, та те, що ОСОБА_4 категорично заперечувала проти проживання ОСОБА_2 у ОСОБА_1, керівництвом Дергачівського району прийнято рішення про невідкладне зібрання позачергової комісії з питань захисту прав дитини райдержадміністрації щодо вирішення подальшої долі малолітньої дитини ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який залишився без піклування одинокої матері ОСОБА_4, що загрожує життю та здоров'ю малолітньої дитини.

19 травня 2017 року Комісією з питань захисту прав дитини Дергачівської райдержадміністрації Харківської області ухвалено рішення щодо визнання дитини, яка була передана ОСОБА_1 до кімнати тимчасового перебування - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, такою, яка залишилася без піклування матері громадянки ОСОБА_4, адреса місця проживання якої не відома.

З 22 травня 2017 року ОСОБА_4 з представниками Служби у справах дітей Дергачівської райдержадміністрації Харківської області на телефонний зв'язок не виходила, хоча про місце перебування дитини за телефоном закладу повідомлено. За усною інформацією працівників кімнати тимчасового перебування дитячого відділення КЗОЗ РТМО «Дергачівської ЦРЛ» ОСОБА_4 до дитини не приїздила, в телефонному режимі дитиною поцікавилася баба дитини ОСОБА_10, яка повідомила, що прибути ні вона, ні її дочка до міста Дергачі не можуть.

Службою у справах дітей Дергачівської райдержадміністрації на лист до Служби у справах дітей по Шевченківському району управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради отримано відповідь, що малолітню дитину ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, взято на облік як таку, що опинилася в складних життєвих обставинах, за місцем реєстрації матері, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4.

24 травня 2017 року ОСОБА_1 під час відвідування дитини самовільно без будь-якого дозволу та попередження забрав дитину з дитячого відділення за місцем свого проживання та відмовився повертати дитину до закладу. Чергова медсестра повідомила про цей випадок керівництво лікарні, начальника Служби у справах дітей райдержадміністрації та працівників поліції.

Після цього 25 травня 2017 року Службою у справах дітей райдержадміністрації направлено лист-повідомлення до Дергачівського ВП ГУНП в Харківській області про викрадення малолітнього ОСОБА_2, а також працівниками Служби у справах дітей спільно з директором Дергачівського районного Центру соціальних служб для сім'ї дітей та молоді та представником сектору ювенальної превенції Дергачівського ВП ГУНП відвідано дитину за місцем її перебування у ОСОБА_1, після чого встановлено, що життю та здоров'ю дитини небезпека не загрожує.

Оскільки ОСОБА_1 самовільно, без попереднього узгодження зі службою у справах дітей райдержадміністрації перемістив малолітнього ОСОБА_2 до свого помешкання, а саме: АДРЕСА_3, та відмовляється повернути дитину до дитячого відділення, хоча у нього не було жодного юридичного документа, що підтверджує його батьківство щодо ОСОБА_2 або якісь родинні стосунки, відносно ОСОБА_1 відкрито кримінальне провадження, внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за статтею 356 КК України.

З інформації Дергачівської місцевої прокуратури від 27 червня 2017 року № 04-28-1935-17 вбачається, що 22 червня 2017 року змінено попередню правову кваліфікацію кримінального правопорушення із статті 356 КК України на частину 2 статті 146 КК України.

У зв'язку зі зміною правової кваліфікації правопорушення 17 липня 2017 року службою у справах дітей райдержадміністрації порушено питання перед Дергачівським відділом поліції ГУНП в Харківській області про вилучення правоохоронними органами в межах кримінальної справи за участю представників органу опіки та піклування малолітньої дитини ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, у ОСОБА_1 і повернення на виховання матері ОСОБА_4 з метою збереження сімейного оточення для дитини або влаштувати до кімнати тимчасового перебування дитячого відділення КЗОЗ «Дергачівської ЦРЛ» з подальшим влаштуванням до дитячого державного закладу на час проведення слідчих (розшукових дій) та до вирішення питання по суті.

Відповідно до листа служби у справах дітей Харківської обласної адміністрації від 24 липня 2017 № 01-30/2135 щодо листа Департаменту захисту прав дітей та усиновлення Міністерства соціальної політики України від 20 липня 2017 № 274/0/142-17/371 про повторне звернення ОСОБА_4 та ОСОБА_10 з питання повернення ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1,в родину матері та неправомірних дій, на думку заявниць, посадових осіб служби у справах дітей Дергачівської районної державної адміністрації, з метою захисту прав малолітньої дитини та вжиття вичерпних заходів по вирішенню ситуації з поверненням дитини матері та законності перебування дитини в родині ОСОБА_1, 26 липня 2017 року вкотре здійснено відвідування помешкання ОСОБА_1, який проживає за адресою: АДРЕСА_1

Під час обстеження житлово-побутових умов за вищезазначеною адресою встановлено, що для малолітньої дитини ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1,створені належні умови для проживання. В достатній кількості продуктів харчування, дитячих речей та засобів гігієни. Будинок облаштований всіма зручностями, в помешканні чисто та охайно, окрім дитячих іграшок, які були в кімнатах на підлозі, якими грається дитина. ОСОБА_7 на час відвідування був активним та грайливим і привітним до членів комісії, яка провіряла умови проживання. Загрози життю та здоров'ю малолітній дитині не вбачалося.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 18 вересня 2017 року, тимчасово на час розгляду справи про визнання батьківства, визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, в сім'ї ОСОБА_1, який мешкає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1

13 жовтня 2017 року наказом Служби у справах дітей Дергачівської райдержадміністрації № 97 малолітнього ОСОБА_2 взято на облік служби за місцем проживання дитини, як таку, що перебуває в складних життєвих обставинах.

Як вбачається з висновку про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 відповідно до листа від 30 липня 2017 року № 20741/119-77/24/24-17 старшого слідчого Дергачівського відділу поліції ГУНП в Харківській області кримінальну справу щодо ОСОБА_1 закрито, оскільки за результатами генотипоскопічної експертизи з використанням ДНК-аналізу відповідно до висновку молекулярно-генетичної експертизи № 642 від 30 вересня 2017 року між малолітнім ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_1встановлено біологічну спорідненість. Ймовірність даної події складає 99,99 %.

Згідно висновку про доцільність позбавлення батьківських прав, наданого Дергачівською районною державною адміністрацією Харківської області № 01-49/379 від 26 січня 2018 року, доцільним позбавити батьківських прав ОСОБА_4 щодо малолітньої дитини ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно із частиною 8 статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.

За положенням пункту 2 частини 1 статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Частиною 4 статті 19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов'язковою є участь органу опіки та піклування.

Відповідно до частини 5 статті 19 СК України орган опіки і піклування подає до суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд може не погодиться з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (частина 6 стаття 19 СК України).

Статтею 165 СК України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Відповідно до роз'яснень, наданих у пунктах 15, 16, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків.

Врахування обставин, які підпадають під визначення дій особи, як «ухилення від виконання батьківських обов'язків» не вичерпуються наведеним вище переліком і підлягають розширеному тлумаченню залежно від особливостей кожної конкретної ситуації.

При цьому, в даній конкретній ситуації враховується, що з іншої сторони держава має позитивний обов'язок вживати виважених і послідовних заходів зі сприяння возз'єднанню дітей зі своїми біологічними батьками, дбаючи при досягненні цієї мети про надання їм можливості підтримувати регулярні контакти між собою та якщо це можливо, не допускаючи розлучення братів і сестер (пункт 52 рішення Європейського Суду у справі «Савіни проти України»).

Статтями 111 та 114 Закону України «Про охорону дитинства», визначено, що кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. При цьому діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили.

Відповідно до статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Європейський суд з прав людини у справі «Савіни проти України» (заява від 18 грудня 2008 року № 39948/06) вказує, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції.

У рішенні від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» (заява № 31111/04) суд наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано кожному право на повагу до свого сімейного життя.

Втручання у право на повагу до сімейного життя не становить порушення статті 8 Конвенції, якщо воно здійснене «згідно із законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є необхідним у демократичному суспільстві для забезпечення цих цілей (пункт 50 рішення Європейського Суду у справі «Хант проти України»).

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 та його представник пояснили, що ОСОБА_1 вважає себе біологічним батьком за висновком молекулярно - генетичної експертизи, яку проведено в рамках кримінального провадження. Проте, судового рішення щодо визнанн батьківських прав не має. До відповідного органу державної реєстрації актів цивільного стану ОСОБА_1 з заявою щодо походження дитини від нього не звертався. Він не є опукуном дитини або його піклувальником. На даний час дитина проживає разом з ним за місцем його проживання без будь - яикх правових підстав.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі щодо того, що судом першої інстанції не в повному обсязі досліджено висновок Служби у справах дітей Дергачівської районної державної адміністрації; що він ніколи не перешкоджав матері своїх дітей проживати з ними були предметом дослідження судом першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні судом дотримано норми матеріального і процесуального права. Крім того, слід зазначити, що особа, яка не має правових підстав для звернння до суду з таким позовом відповідно до статті 165 СК України, не може позбавити батьківських прав мати дитини.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів.

Таким чином, ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, на підставі доказів, поданих сторонами, що належним чином оцінені, правильно встановив характер правовідносин сторін у справі, застосувавши норми матеріального права, які їх регулюють, та дійшов обгрунтованого висновку.

Рішення суду є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни або скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст.ст.381-384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, який діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Заочне рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 05 лютого 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді О.А. Кружиліна

В.Б. Яцина

Повний текст постанови складено 13 червня 2018 року.