Постанова

Іменем України

06 червня 2018 року

м. Київ

справа № 757/24213/15-ц

провадження № 61-6300св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Синельникова Є. В., Хопти С. Ф. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

представник позивача - ОСОБА_2,

відповідачі: публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1, подану представником ОСОБА_2, на заочне рішення Печерського районного суду м. Києва

від 13 червня 2016 року ускладі судді Новака Р. В. та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 12 жовтня 2016 року у складі колегії суддів: Слободянюк С. В., Левенця Б. Б., Мазурик О. Ф.,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до

публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») про стягнення грошових коштів за договором банківського вкладу.

Позовна заява мотивована тим, що 08 грудня 2014 року між ним та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договори банківських рахунків та договори банківських вкладів у загальному розмірі 62 222,73 доларів США, 483 061,22 грн та 191,6 євро, які на його вимогу не були повернуті позивачу.

З урахуванням викладеного, ОСОБА_1 просив стягнути з ПАТ «Дельта Банк» вищезазначені кошти, що були передані останньому за договорами банківських рахунків та банківських вкладів.

Заочним рішенням Печерського районного суду м. Києва від 13 червня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення районного суду мотивовано тим, що на час вирішення спору запроваджено процедуру ліквідації ПАТ «Дельта Банк», що унеможливлює стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 12 жовтня 2016 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 відхилено. Заочне рішення Печерського районного суду м. Києва від 13 червня 2016 рокузалишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що рішення районного суду є обґрунтованим та таким, що відповідає обставинам справи, оскільки

ПАТ «Дельта Банк» було віднесено до категорії неплатоспроможних, має місце процедура ліквідації банку, що унеможливлює стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

У касаційній скарзі представник ОСОБА_1, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просив скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Касаційна скарга мотивована тим, що судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. При цьому суди попередніх інстанцій неповно з'ясували усі фактичні обставини справи, не дослідили і не надали належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам, не сприяли повному, об'єктивному та неупередженому її розгляду. Зазначив, що ПАТ «Дельта Банк» порушив умови договорів та не видав належні йому за умовами договорів грошові кошти на першу його вимогу, що суперечить вимогам частини другої статті 1060 ЦК України.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

31 січня 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Судом установлено, що ОСОБА_1 було відкрито в ПАТ «Дельта Банк» банківські рахунки та укладено договори банківського вкладу через мережу «Інтернет».

Відповідно до довідки про наявність рахунків в ПАТ «Дельта Банк» від 29 квітня 2015 року, ОСОБА_1 має такі рахунки: № НОМЕР_1 у валюті гривня, станом на 29 квітня 2015 року на рахунку обліковується залишок коштів у розмірі 346 293,95 грн; № НОМЕР_2 у валюті долар США, станом на 29 квітня

2015 року на рахунку обліковується залишок коштів у розмірі 426,49 доларів США; № НОМЕР_3 у валюті євро, станом на 29 квітня 2015 року на рахунку обліковується залишок коштів у розмірі 191,60 євро; № НОМЕР_4 у валюті гривня, станом на 29 квітня 2015 року на рахунку обліковується залишок коштів у розмірі 0,58 грн; № НОМЕР_5 у валюті гривня, станом на 29 квітня 2015 року на рахунку обліковується залишок коштів у розмірі 0,07 грн;

№ НОМЕР_11 у валюті гривня, станом на 29 квітня 2015 року на рахунку обліковується залишок коштів у розмірі 10 030,86 грн; № НОМЕР_6 у валюті долар США, згідно договору банківського вкладу (депозиту) «8 років разом on-line», станом на 29 квітня 2015 року на рахунку обліковується залишок коштів у розмірі 1 286,17 доларів США; № НОМЕР_12 у валюті долар США, згідно договору банківського вкладу (депозиту) «8 років разом on-line», станом на 29 квітня 2015 року на рахунку обліковується залишок коштів у розмірі

463,64 доларів США; договір банківського вкладу (депозиту) «Найкращий від Миколая on-line», укладений 17 грудня 2014 року на суму у розмірі 38 504,90 грн, припинив свою дію 17 березня 2015 року; № НОМЕР_7 у валюті долар США, згідно договору банківського вкладу (депозиту) «Найкращий від Миколая on-line», станом на 29 квітня 2015 року на рахунку обліковується залишок коштів у розмірі 50 тис. доларів США; № НОМЕР_8 у валюті долар США, згідно договору банківського вкладу (депозиту) «Найкращий від Миколая on-line», станом на 29 квітня 2015 року на рахунку обліковується залишок коштів у розмірі 7 885,14 доларів США; № НОМЕР_9 у валюті гривня, згідно договору банківського вкладу (депозиту) «Найкращий від Миколая on-line», станом на

29 квітня 2015 року на рахунку обліковується залишок коштів у розмірі

20 380,86 грн; № НОМЕР_10 у валюті долар США, згідно договору банківського вкладу (депозиту) «Найкращий від Миколая on-line», станом на

29 квітня 2015 року на рахунку обліковується затишок коштів у розмірі

2 161,29 доларів США; № НОМЕР_13 у валюті гривня, згідно договору банківського вкладу (депозиту) «Найкращий від Миколая on-line», станом на

29 квітня 2015 року на рахунку обліковується залишок коштів у розмірі

67 850 грн; № НОМЕР_14 у валюті гривня, згідно договору банківського вкладу (депозиту), станом на 29 квітня 2015 року на рахунку обліковується залишок коштів у розмірі 200 тис. грн.

Крім того, судом встановлено, що Постановою Правління Національного банку України від 02 березня 2015 року № 150 ПАТ «Дельта Банк» віднесено до категорії неплатоспроможних, а рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 02 березня 2015 року № 51, в

ПАТ «Дельта Банк» запроваджено тимчасову адміністрацію.

Процедура виведення неплатоспроможних банків з ринку врегульована Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним законом, що унормовує дані правовідносини.

У пункті 8 Прикінцевих і перехідних положень Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що законодавчі та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, застосовуються у частині, що не суперечить цьому Закону.

Згідно з пунктом 16 частини першої статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Отже, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах.

Статтею 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

Зокрема, згідно з підпунктами 1, 2 частини п'ятої статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку.

У пункті 1 частини шостої статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, в національній валюті України. Вклади в іноземній валюті перераховуються в національну валюту України за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком України до іноземних валют на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації відповідно до цієї статті.

Відповідно до частини другої статті 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшений ліквідаційної маси.

Згідно з частиною п'ятою статі 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку кредитори мають право заявити Фонду про свої вимоги до банку. Вимоги фізичних осіб-вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами не заявляються.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах: від 20 січня 2015 року № 6-2001цс15, від 13 червня 2016 року № 6-1123цс16,

від 12 квітня 2017 року № 6-350цс17.

Відмовляючи у задоволенні позову, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, правильно застосувавши положення пункту 1, 2 частини 5 статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», суди дійшли обґрунтованого висновку про те, що під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку, тому вимоги про стягнення грошових коштів, розміщених на рахунках у банку задоволенню не підлягають.

При цьому суди правильно врахували, що з 02 березня 2015 року у

ПАТ «Дельта Банк» розпочата процедура ліквідації, що унеможливило стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Крім того, такі дії можуть призвести до порушення черговості задоволення вимог кредиторів, визначених у статті 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Доводи касаційної скарги не дають правових підстав для встановлення неправильного застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновків судів. При вирішенні вказаної справи судами правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Враховуючи те, що висновки судів відповідають встановленим у справі обставинам, рішення судів ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а судові рішення - без змін, відповідно до положень

статті 410 ЦПК України.

Керуючись статтями 402, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1, подану представником ОСОБА_2, залишити без задоволення.

Заочне рішення Печерського районного суду м. Києва від 13 червня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 12 жовтня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Б. І. Гулько

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта