Провадження № 2/522/989/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2018 року Приморський районний суд м. Одеси

у складі: головуючого судді Бойчука А.Ю.,

за участю секретаря Іскрич В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ПАТ «Фідобанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ПУАТ «Фідобанк» про захист прав споживачів, шляхом визнання кредитного договору неукладеним, -

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2014 року ПУАТ «Фідобанк» в особі представника звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки. Згодом, уточнивши свої вимоги просив:

-стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за Кредитним договором № 014/1388/81/04752 від 20.09.2007 року на користь Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» у сумі 422 254,82 дол. США та пеня 183 007,36 гривень, що разом у еквіваленті складає 10 106 333,01 гривень та судові витрати в розмірі 3 654,00 гривень.

Обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 20 вересня 2007 року між ВАТ «Ерсте Банк» повним правонаступником якого є ПУАТ «ФІДОБАНК» та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір з фізичною особою № 014/1388/81/04752, відповідно до умов якого, відповідачу надано кошти в сумі 420 000,00 доларів США строком до 19 вересня 2027 року за відсотковою ставкою 12,5% з погашенням кредиту та відсотків за користування ним щомісячно, шляхом сплати кожного місяця рівних платежів, згідно умов Кредитного договору.

Позивач зазначив, що 20.09.2007 року відповідно до п. 1.1 Кредитного договору, позивач повністю та в строки виконав зобов'язання за Кредитним договором, надавши позичальнику через касу № 21 Відділення кошти в сумі 420 000,00 доларів США. Проте, відповідач свої зобов'язання за договором не виконав, з квітня 2014 року не здійснював жодного погашення кредиту та не сплачував відсотки за користування кредитом, у зв'язку з чим, станом на 27.03.2015 рік має заборгованість перед ПУАТ «ФІДОБАНК» у розмірі 10 106 333,01 гривень, у добровільному порядку відповідач заборгованість не виплачує, що й стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

02.03.2017 року на адресу суду надійшла зустрічна позовна заява ОСОБА_1 до ПАТ «Фідобанк», яка була прийнята протокольною ухвалою суду від 03.08.2017 року до спільного розгляду з первісним позовом. У своєму позові ОСОБА_1 просив суд:

- визнати Кредитний договір № 014/1388/81/04752 від 20.09.2007 року, укладений між Відкритим акціонерним товариством «Ерсте Банк», повним правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Фідобанк» та ОСОБА_1 - неукладеним.

При цьому посилаючись на те, що позивачу на момент укладення кредитного договору № 014/1388/81/04752 від 20.09.2007 року не були роз'яснені варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги, переваги та недоліки інших, окрім запропонованої, схем кредитування, які саме валютні ризики під час виконання зобов'язання можуть виникнути та який обсяг збільшення зобов'язання у такому випадку відбудеться.

Позивач за зустрічним позовом зазначив, що оскільки його не ознайомлювали з умовами кредитування, то йому також, і не повідомляли ефективну (реальну) процентну ставку за кредитом. Відомості щодо реальної процентної ставки з дорожчання кредиту відсутні, тобто позивач не був ознайомлений з повною інформацією по сукупній вартості кредиту, у порушення приписів ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів». Відсутність детального розпису загальної вартості кредиту для споживача унеможливлює визначення фактичного подорожчання кредиту, тобто, у кредитному договорі відсутня така істотна умова, як ціна, у зв'язку з чим, він вважає, що Кредитний договір № 014/1388/81/04752 від 20.09.2007 року є неукладеним.

Представник позивача за первісним позовом у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити, у задоволенні зустрічного позову відмовити.

Представник відповідача за первісним позовом у судовому засіданні позовні вимоги за зустрічним позовом підтримав, просив їх задовольнити, у задоволенні первісного позову відмовити.

Дослідивши матеріали справи, вивчивши обставини, якими обґрунтовуються вимоги та заперечення, а також докази, якими вони підтверджуються, з урахуванням пояснень осіб, які брали участь у справі, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 20 вересня 2007 року між ВАТ «Ерсте Банк» повним правонаступником якого є ПУАТ «ФІДОБАНК» та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір з фізичною особою № 014/1388/81/04752, відповідно до умов якого, відповідачу надано кошти в сумі 420 000,00 доларів США строком до 19 вересня 2027 року за відсотковою ставкою 12,5% з погашенням кредиту та відсотків за користування ним щомісячно, шляхом сплати кожного місяця рівних платежів, згідно умов Кредитного договору.

Відповідно до ч.ч. 1 і 3 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник - повернути кредит та сплатити відсотки. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

20.09.2007 року відповідно до п. 1.1 Кредитного договору позивач повністю та в строки виконав зобов'язання за Кредитним договором, надавши позичальнику грошові кошти в сумі 420 000,00 доларів США, що підтверджується заявою про видачу готівки № 1 від 20.09.2007 року.

Згідно з п.5.2. Кредитного договору, позичальник зобов'язався погасити кредит та оплатити відсотки за користування ними на умовах і в порядку визначених Кредитним договором, згідно графіку в строк до 19.09.2027 року.

У забезпечення виконання Кредитного договору № 014/1388/81/04752, 20.09.2007 року укладено Іпотечний договір за реєстровим № 4299, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ситніковою Ю.Д.. У відповідності до цього Договору, іпотекодержатель має право у випадку невиконання іпотекодавцем своїх зобов'язань за Кредитним договором отримати задоволення за рахунок майна, яке є предметом іпотеки.

Відповідно до п.1.2., предметом іпотеки є нерухоме майно - домоволодіння, що в цілому складається з житлового будинку літ. «А», житловою площею 68,3 кв.м., загальною площею 223,3 кв.м., басейну - 1, огорожі № 1-3 та земельної ділянки площею 0,0770 гектарів, на якій розташоване зазначене домоволодіння, що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Каманіна, 18-А, який належить іпотекодавцю.

Стосовно зустрічних вимог ОСОБА_1 суд вважає за можливе вказати наступне.

У відповідності до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Зміст правочину становить собою сукупність умов, які направлені на досягнення відповідного та очікуваного для всіх сторін правочину правового ефекту у спосіб, який би не суперечив законодавству. Під змістом правочину, умови якого не суперечать законодавству, слід розуміти умови договору про його предмет і мету.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Як зазначено у частині першій статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 638 Цивільного кодексу України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до пунктів 3, 4 частини першої статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є: свобода договору, свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом.

Отже, свобода договору означає право громадян вступати чи утримуватись від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначати умови такого договору.

У відповідності до ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» ( в редакції на час укладення спірного договору), договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

Перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про:

1) особу та місцезнаходження кредитодавця;

2) кредитні умови, зокрема:

а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений;

б) форми його забезпечення;

в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача;

г) тип відсоткової ставки;

ґ) суму, на яку кредит може бути виданий;

д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо);

е) строк, на який кредит може бути одержаний;

є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги;

ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови;

з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється;

и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію;

і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

У договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: 1) сума кредиту; 2) детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача; 3) дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; 4) право дострокового повернення кредиту; 5) річна відсоткова ставка за кредитом; 6) інші умови, визначені законодавством.

З метою захисту прав споживачів під час укладення договорів про наданні споживчих кредитів, запобігання завданню споживачам моральної чи матеріальної шкоди через надання свідомо недостовірної чи неповної інформації розроблено «Правила надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», затверджені Постановою Правління Національного банку України від 10.05.2007 № 168.

Ці Правила регулюють порядок надання банками споживачу повної, необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про сукупну вартість споживчого кредиту (кредиту на поточні потреби, кредиту в інвестиційну діяльність, іпотечного кредиту) з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача, які пов'язані з отриманням, обслуговуванням та погашенням кредиту і мають бути оплачені споживачем згідно з вимогами законодавства України та/або кредитного договору про надання споживчого кредиту.

Відповідно до п. З «Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», затверджених Постановою Правління Національного банку України від 10.05.2007 № 168, встановлено наступне:

«3.1. Банки зобов'язані в кредитному договорі або додатку до нього надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача, зазначивши таке:

- значення процентної ставки та порядок обчислення процентних доходів відповідно до вибраного банком методу згідно з вимогами нормативно-правових актів Національного банку;

-перелік, розмір і базу розрахунку всіх комісій (тарифів) банку, що пов'язані з наданням, обслуговуванням і погашенням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, здійснення валютно-обмінних операцій, юридичне оформлення тощо;

- перелік і розмір інших фінансових зобов'язань споживача, які виникають на користь третіх осіб згідно з вимогами законодавства України та/або умовами кредитного договору (страхові платежі під час страхування предмета застави, життя та працездатності споживача, розмір зборів до Пенсійного фонду України, комісії під час купівлі-продажу іноземної валюти для погашення кредиту та процентів за користування ним, біржові збори, послуги реєстраторів, нотаріусів, інших осіб тощо).

3.2. Кредитний договір має містити графік платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача за кожним платіжним періодом з урахуванням даних, передбачених у додатку до цих Правил. У графіку платежів має бути докладно розписана сукупна вартість кредиту за кожним платіжним періодом.

3.3. Банки зобов'язані в кредитному договорі зазначати сукупну вартість кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг та інших фінансових зобов'язань споживача, які пов'язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту, а також зазначити її в процентному значенні та в грошовому виразі у валюті платежу за кредитним договором, у вигляді:

а) реальної процентної ставки (у процентах річних), яка точно дисконтує всі майбутні грошові платежі споживача за кредитом до чистої суми виданого кредиту.

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

З наданого Кредитного договору, копія якого наявна в матеріалах справи вбачається, що ОСОБА_1, ознайомлений з умовами та правовими наслідками підписання кредитного договору, які є зрозумілими для нього та з якими він погодився, про що зроблено добровільно та власноручно підпис.

Факт укладення Кредитного договору підтверджуються підписами сторін договору, сторонами досягнуто домовленість про істотні умови договору даного виду, серед іншого, договір містить положення про можливість зміни відсоткової ставки в односторонньому порядку банком з письмовим повідомленням про це позичальника, розміру пені в разі порушення умов виконання кредитного договору, застосування можливості дострокового стягнення за кредитним договором. При цьому, позивачем підписано вказаний кредитний договір на кожному аркуші договору, що свідчить про ознайомлення з умовами кредитного договору та виразу повної згоди під час його підписання з умовами, викладеними у ньому.

Крім того, відповідно до ч. 6 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», в редакції, яка діяла на час укладання кредитного договору, споживач має право протягом чотирнадцяти календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин. Перебіг цього строку розпочинається з моменту передачі споживачеві примірника укладеного договору.

Отримуючи кредит в іноземній валюті, відповідач за первісним позовом не пред'являв до Банку письмових вимог щодо зміни умов кредитування, порядку та строків сплати кредиту.

Таким чином, суд враховує, що позичальник добровільно 20.09.2007 року уклав на встановлених сторонами умовах договір про надання кредиту № 014/1388/81/04752 від 20.09.2007 року, та договір іпотеки, мав право відмовитися від одержання кредиту частково або в повному обсязі, повідомивши про це кредитодавця до встановленого договором строку його надання, що визначено ст. 1056 ч.2 ЦК України, але подібних дій з боку ОСОБА_1здійснено не було.

Враховуючи, що спірний кредитний договір було укладено у письмовій формі, сторони досягли згоди з приводу усіх істотних умов договору, про що свідчить підпис ОСОБА_1 та уповноваженої особи банку, підстав для визнання договору неукладеним суд не вбачає. Спірний договір не суперечать нормам ЦК України та Закону України «Про захист прав споживачів». Доводи позивача за зустрічним позовом щодо порушення його прав, встановлених Законом України «Про захист прав споживачів» та Правилами надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затвердженими Постановою Правління НБУ від 10.05.2007 року № 168 р. щодо невідповідності змісту договору нормам, є необґрунтованими.

Більш того суд приймає до уваги твердження представника банку, що ОСОБА_1 пропустив строк звернення до суду.

Ст. 257 ЦК України встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Ст. 261 ЦК Українивстановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Спірний Кредитний договір було укладено 20.09.2007 року, з терміном дії до 19.09.2027 року. Між тим з відповідним позовом до суду позивач за зустрічним позовом звернувся лише 02.03.2017 року, тому доводи представника Банку щодо пропущення позивачем строків позовної давності заслуговують на увагу.

Проте, зважаючи на викладене, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову ОСОБА_1 про визнання кредитного договору неукладеним саме за його необґрунтованістю та недоведеністю.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_1 свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконує протягом тривалого часу, не здійснює відповідні платежі згідно графіку погашення кредиту, внаслідок чого у нього перед позивачем утворилася прострочена заборгованість за кредитом.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов кредитного договору та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з положеннями статей 530, 612, 625, 1050, 1054 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у термін, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України.

Частиною 2ст. 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Отже, згідно з ч. 2ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.

У зв'язку з неналежним виконанням зобов'язань за кредитним договором № № 014/1388/81/04752 від 20.09.2007 року у відповідача за первинним позовом, перед позивачем ПАТ ПАТ «Фідобанк», станом на 28.07.2015 року виникла прострочена заборгованість яка підтверджується відповідним розрахунком станом на 27.03.2015 р., загальна сума якої становить 10 106 333,01 гривень, з яких:

- сума заборгованості за кредитом - 370 854,65 дол. США, що в еквіваленті складає 8 715 380,59 гривень;

- сума заборгованості за відсотками за користування кредитом - 51 400,17 дол. США, що в еквіваленті складає 1 207 945,06 гривень;

- пеня за несвоєчасне погашення кредиту - 35 909,46 гривень;

- пеня за несвоєчасне погашення відсотків - 147 097,90 гривень.

Жодних доказів щодо сплати коштів за цим договором, та які б спростовували зазначений розрахунок заборгованості, відповідач за первісним позовом суду не надав.

Таким чином, на момент розгляду справи доказів погашення кредиту та сплати, відсотків, пені, у суду не має.

Отже, допустивши прострочення кредиту, відповідач ОСОБА_1 порушив не тільки свої договірні зобов'язання, а й вимоги законодавства України.

За таких обставин суд вважає, що вимоги позивача за первісним позовом про стягнення всієї суми заборгованості є обґрунтованими та такими, що відповідають умовам кредитного договору, у звязку з чим, підлягають задоволенню

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Відповідно до змісту ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов'язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

Судом встановлено, що внаслідок невиконання Відповідачем умов кредитних договорів, Позивач поніс додаткові витрати по сплаті судового збору в розмірі 3654,00 гривень, що підтверджується наявним у матеріалах справи платіжним дорученням № 221714856 від 22.07.2014 року, на зазначену суму.

Після всебічного, повного дослідження, оцінки наявних матеріалів та обставин справи суд дійшов висновку, щодо необхідності задоволення позовних вимог, вважає їх обґрунтованими і доведеними.

Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом, у передбаченихЦПК Українивипадках.

Відповідно до ч.ч.1,5,6 ст.81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.1 ст.89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

а підставі викладеного та керуючись: ст. ст. 2, 4, 13, 76-81, 95, 258-259,263 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ПАТ «Фідобанк» (, м. Київ, вул. Червоноармійська, 10) до ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1, 65104, АДРЕСА_1) про стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОКПП: НОМЕР_1) заборгованість за Кредитним договором № 014/1388/81/04752 від 20.09.2007 року на користь Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» » (, м. Київ, вул. Червоноармійська, 10) у сумі 422 254,82 дол. США (чотириста двадцять дві тисячі двісті п'ятдесят чотири долари США 82 центи) та пеня 183 007,36 (сто вісімдесят три тисячі сім гривень 36 копійок), що разом у еквіваленті складає 10 106 333,01 гривень (десять мільйонів сто шість тисяч триста тридцять три гривні 01 копійка).

Стягнути з ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОКПП: НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» » (, м. Київ, вул. Червоноармійська, 10) судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 3 654,00 гривень.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1, АДРЕСА_1) до ПАТ «Фідобанк» (, м. Київ, вул. Червоноармійська, 10) про захист прав споживачів, шляхом визнання кредитного договору неукладеним - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справи витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу (п.15.5 Розділу XII Перехідні положення ЦПК України).

Повний текст рішення суду складений 08.06.2018 року.

Суддя: Бойчук А.Ю.