АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

23 червня 2018 року

м. Харків

справа № 638/4230/16-ц

провадження № 22-ц/790/2692/18

Апеляційний суд Харківської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Пилипчук Н.П. ,

суддів: Колтунової А.І., Маміної О.В.,

учасники справи:

позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним - Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним ОСОБА_1,

представник відповідача за первісним позовом ОСОБА_2,

розглянувши у спрощеному позовному провадження справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про відшкодування моральної шкоди,

з апеляційною скаргою ОСОБА_2, який дії в інтересах ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова ухвалене 01 грудня 2017 року, під головуванням судді Подус Г.С., в залі суду в місті Харкові,

В С Т А Н О В И В :

У березні 2017 року до Дзержинського районного суду м. Харкова звернулося ПАТ КБ «Приватбанк» з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Свої позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» обґрунтовує тим, що відповідно до укладеного договору №SAMDN9602 від 11.06.2013 року, ОСОБА_1 11.06.2013 року отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 26,4 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобовязання за Договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав ОСОБА_1 кредит. Але ОСОБА_1 не надав банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. В звязку з чим банк був вимушений звернутися до суду та просив стягнути зі з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість у розмірі 16065,70 грн. за кредитним договором №SAMDN9602 від 11.06.2013 року.

У серпні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова із зустрічною позовною заявою до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про відшкодування моральної шкоди.

Зустрічний позов ОСОБА_1 обґрунтований тим, що ОСОБА_1 у серпні 2015 року у свого персонального банкіра отримав картку Visa Platinum за номером 230458 на його імя, строком до 01.06.2016 року. Однак з цього періоду його картка була заблокована та користуватися карткою він не зміг. За послуги перевипуску картки були записані з картки гроші та будь-якої інформації йому надано не було. 13.10.2015 року ОСОБА_1 повернувся додому з роботи та побачив на вхідних дверях та на першому поверсі біля підїзду на дошці оголошень лист-вимогу погрозливого характеру стосовно нього та договірних відносин з ПАТ КБ «Приватбанк». Дана інформація була надана представниками Приватбанку для загального розголошення, її бачили та ознайомилися усі сусіди та партнери по роботі. Вважає, що йому було завдано моральну шкоду неправомірними діями було порушено нормальний спосіб життя, ОСОБА_1 був змушений докладати додаткові зусилля для захисту його прав, для нормалізації його життя. З огляду на це, просить стягнути з ПАТ КБ «Приватбанк» моральну шкоду у розмірі 20000 грн.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 01 грудня 2017 року позовну заяву ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість у розмірі 16065,70 грн. за кредитним договором №SAMDN9602 від 11.06.2013 року. Вирішено питання про розподіл судових витрат. У задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 до ПАТ КБ «Приватбанк» про відшкодування моральної шкоди відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, який дії в інтересах ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовити в повному обсязі, а зустрічний позов ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. Апеляційна скарга мотивована тим, що позивачем не було надано оригіналу кредитного договору для огляду в судовому засіданні, а додані до суду копія Умов та правил надання банківський послуг підпису ОСОБА_1 не містили, доказів ознайомлення з вказаними правилами позивачем також не надано. Також судом не було враховано, що картку, яку отримав ОСОБА_1 строком дії до 01.06.2016 року було заблоковано тому користуватися нею він не міг. Таким чином заборгованість фактично складається із безпідставно нарахованої плати за послугу, яку особа не замовляла, та щодо якої ніяких заяв не підписувала.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції виходив із того, відповідачем було порушено зобовязання, встановлені умовами кредитного договору, стосовно своєчасного повернення сум отриманого кредиту і відсотків за користування кредитними коштами у звязку із чим утворилася заборгованість, яка підлягає стягнення.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи не містять жодного належного та допустимого доказу, про те, що ОСОБА_1 було завдано моральних страждань.

Судова колегія погоджується із висновками суду першої інстанції.

Судом встановлено, що 11.06.2013 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 було укладено договір №SAMDN9602/SAMDN2688, ОСОБА_1 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 26,4 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобовязання за кредитним договором виконав в повному обсязі, а ОСОБА_1 свої зобовязання не виконав, внаслідок чого станом на 17.02.2016 року виникла заборгованість 16065,70 грн., яка складається з наступного: -12638,46 грн. заборгованість за кредитом; - 2186,02 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом;, а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: - 500,00 грн. штраф (фіксована частина); - 741,22 грн. штраф ( процентна складова).

Відповідно до ч. 1 ст. 628, ч. 1 ст. 634 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства; договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно із ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, істотними є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Факт укладання договору №SAMDN9602/SAMDN2688 від 11.06.2013 року та факт користування первісною карткою ОСОБА_1 не заперечував про що прямо зазначив у своїй зустрічний позовній заяві підтвердив

Суду позивачем надано належним чином посвідчена копія договору №SAMDN9602/SAMDN2688 від 11.06.2013 року (а.с. 11). Оскільки ОСОБА_1 не заперечує факт укладання та підписання такого договору, тому факт ненадання позивачем його оригіналу не є підставою для скасування судового рішення.

Відповідач ОСОБА_1 11.06.2013 року не заперечував, що особисто поставив свій підпис у договорі №SAMDN9602/SAMDN2688, який містить посилання на те, що позичальник був ознайомлений та згодний з Умовами і Правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною картою та Тарифами банку. (а.с. 11)

За загальними правилами, що випливають з положень ст. ст. 11-14, 202, 509, 525, 526, 546, 549, 550, 610, 614, 622-625, ЦК України, цивільні права та обов'язки, виникають, зокрема, з договорів, і повинні належно виконуватися; позичальник зобов'язаний повернути кредитору усе заборговане на умовах, передбачених договором і законом, а кредитор управі вимагати виконання порушеного зобов'язання, стягнення неустойки; особа здійснює свої права та виконує цивільні обов'язки у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства, зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, зловживання правом не допускається; особа діє у цивільних відносинах вільно, на власний ризик і повинна діяти, в т.ч., вчиняючи правочин, добросовісно, розумно, передбачаючи наслідки.

Доводи відповідача про те, що він не був ознайомлений зі змістом Умов та правил надання банківських послуг є безпідставними, оскільки вказані Умови та правила надання банківських послуг є невідємною частиною договору №SAMDN9602/SAMDN2688 від 11.06.2013 року про відкриття карткового рахунку та обслуговування платіжної картки, підписаної ним особисто.

Зазначені Умови та правила надання банківських послуг розміщені на офіційному сайті позивача у загальному доступі, відповідач зобовязався регулярно ознайомлюватись із їх змінами. Отже доводи представника відповідача про неподання позивачем до суду оригіналу Умов та правила надання банківських послуг, про те, що вони не містять підпису ОСОБА_1 та позивачем не надано доказів ознайомлення із вказаними документами, колегією суддів не приймаються.

Відповідно до п.1.1.2.3 Умов клієнт має право одержувати виписки про стан картрахунків і про здійснені операції за картрахунками.

Відповідно до п.1.1.2.4 Умов у разі незгоди зі змінами правил та/або тарифів Банку клієнт має право звернутися до Банку для розірвання Договору і погасити заборгованість, що виникла перед Банком, у тому числі й заборгованість, що виникла протягом 30 днів з моменту повернення карток, виданих власнику і його довіреним особам.

Проте матеріали справи не містять та ОСОБА_1 не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про його звернення до банку із заявою про припинення дії договору або про його розірвання.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов*язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов*язується повернути кредит та сплатити проценти.

Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (ст. 1050 ЦК).

Матеріалами справи підтверджено, що відповідно до укладеного договору позивач свої зобовязання виконав у повному обсязі та відкрив відповідачу рахунок, відповідач отримав кредитну картку 0366277 від 11.06.2013 року та згодом за цим же кредитним договором і 230458 від 27.07.2015 року.

Факт користування карткою 0366277 ОСОБА_1 не заперечує. До зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 було надано копію карти 230458, де з іншого боку міститься фотокартка ОСОБА_1 (а.с 64-65)

Із розрахунків позивача (а. с. 5-9), крім іншого, вбачається порядок нарахування заборгованості дати та суми погашення відсотків, тіла кредиту, комісії та пені, тобто зрозумілі суми надходження та їх віднесення на погашення складових заборгованості.

Згідно п.5.3 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженої Постановою НБУ від 18.06.2003 № 254 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 08.07.2003 року за № 559/7880, особові рахунки та виписки з них є регістрами, які Банки обов'язково мають складати на паперових та/або електронних носіях. Запис у регістрах аналітичного обліку здійснюється лише на підставі відповідного санкціонованого первинного документа (паперового або електронного) (п.5.1. цього Положення).

Факт користування позивачем кредитними коштами та розмір заборговансоті підтверджений виписками по особовим рахункам в яких міститься повна інформація про рух коштів на рахунках, відображення всіх операцій за кредитним договором за даними балансу, суми надходжень та їх розподілення на погашення складових заборгованостей за договором.

Згідно ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Статтею 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Доводи ОСОБА_1 про те, що після отримання ним картки №230458 він не користувався нею, оскільки вона була заблокована, не спростовують висновки суду про наявність та розмір заборгованості, оскільки із виписки по рахунку за вказаною карткою вбачається, що з 14.06.2013 року виконувались лише операції по списанню процентів, комісії, поповненню рахунку та автоматичному погашенню простроченої загальної заборгованості за договором, що можливо за заблокованою картою.

Також судова колегія погоджується із висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення зустрічного позову виходячи з наступного.

Згідно із ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, які передбачають рівність прав сторін щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості та обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (далі по тексту - Постанова) під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема, у моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушення стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні та з чого він при цьому виходить.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалість, можливість відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин справи. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

Договором, що був укладений між сторонами відшкодування моральної шкоди не передбачено. ОСОБА_1 не надано належних та допустимих доказів завдання неправомірними діями посадових осіб ПАТ КБ «ПриватБанк» моральної шкоди в інших правовідносинах.

Суд першої інстанції повно, всебічно та об'єктивно з'ясував обставини справи та дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» та відмову у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1

Отже, висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Доводи апеляційної скарги висновків судів не спростовують.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 371, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Апеляційний суд Харківської області, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, який дії в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 01 грудня 2017 року - залишити без змін.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню не підлягає.

Головуючий Н.П.Пилипчук

Судді А.І. Колтунова

ОСОБА_3