Постанова

Іменем України

27 червня 2018 року

м. Київ

справа № 205/1849/15-ц

провадження № 61-13279св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Пророка В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідачі: державне підприємство «Дніпропетровський науково-виробничий комплекс «Електровозобудування», Управління Пенсійного фонду України у Ленінському районі міста Дніпропетровська, правонаступником якого є Правобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в місті Дніпрі,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 03 червня 2016 року в складі судді Басової Н. В. та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 листопада 2016 року в складі колегії суддів: Красвітної Т. П., Свистунової О. В., Єлізаренко І. А.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У березні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до державного підприємства «Дніпропетровський науково-виробничий комплекс «Електровозобудування» (далі - ДП «ДНВК «Електровозобудування»), Управління Пенсійного фонду України у Ленінському районі міста Дніпропетровська, правонаступником якого є Правобережне об'єднане Управління Пенсійного фонду України в місті Дніпропетровську, про встановлення факту, зобов'язання надати довідку про пільговий трудовий стаж, зобов'язання вчинити певні дії.

Позовна заява мотивована тим, що Управлінням пенсійного фонду України у Ленінському районі місті Дніпропетровська щодо призначення пенсії за віком на пільгових умовах 15 січня 2015 року відмовлено позивачу у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах на підставі пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», оскільки недостатньо трудового стажу. У довідках, виданих ДП «ДНВК «Електровозобудування» вказано, що позивач працювала повний робочий день на цьому підприємстві на посаді полірувальника з 01 листопада 1988 року до 31 грудня 1991 року (3 роки 2 місяці), а у період роботи з 01 січня 1992 року до 09 грудня 1993 року на посаді полірувальника - 1 рік 4 місяці 18 днів. Як вбачається із записів у трудовій книжці та архівної довідки від 23 грудня 2014 року, ОСОБА_4 працювала на посаді полірувальника з 01 листопада 1988 року до 31 грудня 1991 року (3 роки 2 місяці) та з 01 січня 1992 року до 09 грудня 1993 року - на посаді полірувальника виробів сухим способом (1 рік 11 місяців 9 днів). Отже у позивача наявний відповідний пільговий стаж роботи для призначення пенсії за віком па пільгових умовах.

На підставі викладеного ОСОБА_4, з урахуванням уточнених позовних вимог, просила встановити факт її роботи у ДП «ДНВК «Електровозобудування» на посаді полірувальника в період з 01 листопада 1988 року до 31 грудня 1991 року (3 роки 2 місяці) та з 01 січня 1992 року до 09 грудня 1993 року на посаді полірувальника виробів сухим способом (1 рік 11 місяців 9 днів), що підтверджує наявність відповідного пільгового стажу роботи для призначення пенсії за віком па пільгових умовах відповідно до списку № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 січня 2003 року N 36 (далі - список № 2); зобов'язати ДП «ДНВК «Електровозобудування» надати ОСОБА_4 довідку про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у неї за період з 01 листопада 1988 року на посадах, які дають право на пенсію за віком на пільгових умовах за період роботи з 01 листопада 1988 року до 31 грудня 1991 року (3 роки 2 місяці) та з 01 січня 1992 року до 09 грудня 1993 року на посаді полірувальника виробів сухим способом (1 рік 11 місяців 9 днів), оформленої відповідно до форми, встановленої згідно додатку № 5 до Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 673, (далі - додаток № 5) для пред'явлення до Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі міста Дніпропетровська для призначення пенсії на пільгових умовах; зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі міста Дніпропетровська зарахувати ОСОБА_4 до пільгового стажу роботи для призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до списку № 2 період роботи у ДП «ДНВК «Електровозобудування» на посаді полірувальника з 01 листопада 1988 року до 31 грудня 1991 року (3 роки 2 місяці) та з 01 січня 1992 року до 09 грудня 1993 року на посаді полірувальника виробів сухим способом (1 рік 11 місяців 9 днів); зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі міста Дніпропетровська призначити ОСОБА_4 нарахування пільгової пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до списку № 2 з 31 грудня 2014 року з моменту звернення до управління Пенсійного фонду України.

Рішенням Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 03 червня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позовна вимога про встановлення факту роботи ОСОБА_4 у ДП «ДНВК «Електровозобудування» на посаді полірувальника у період з 01 листопада 1988 року до 31 грудня 1991 року та з 01 січня 1992 року до 09 грудня 1993 року на посаді полірувальника виробів сухим способом, не підлягає задоволенню, оскільки вказаний позивачем факт не має юридичного значення, адже при вирішенні питання щодо наявності відповідного стажу роботи для призначення пенсії за віком па пільгових умовах (за списком № 2) підлягає встановленню факт зайнятості працівника повний робочий день на роботах зі шкідливими умовами праці (за списком №2) протягом певного періоду часу, однак відповідна вимога ОСОБА_4 не заявлена. Уточнююча довідка надається підприємством на підтвердження саме спеціального стажу роботи та її характеру, а не права особи на пільгову пенсію, видання довідки з таким змістом не віднесено до компетенції підприємства.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 листопада 2016 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновками місцевого суду, а також зазначив, що позивач не позбавлена можливості звернення до суду за захистом своїх прав і законних інтересів з іншим позовом.

У касаційній скарзі, поданій у квітні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати вказані судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами безпідставно взято до уваги довідки, в яких не вірно вказано робочий стаж позивача, а також залишено поза увагою довідки, якими підтверджується дійсний стаж, тому дійшли помилкового висновку про відмову в задоволенні позову.

У червні 2017 року Правобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в місті Дніпрі подало відзив на касаційну скаргу, вказуючи на те, що відповідно до наданих позивачем довідок від 15 грудня 2014 року до пільгового стажу роботи за списком № 2 можна зарахувати 4 роки 6 місяців 18 днів. Крім того, не можливо зарахувати трудовий стаж за період з 08 червня 1994 року до 20 січня1998 року, оскільки у наданій позивачем трудовій книжці в даті прийняття на роботу та в даті відповідного наказу є виправлення. Позивачу необхідно надати докази на підтвердження вказаних обставин, лише після цього спірний період можна буде зарахувати до страхового стажу.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Положенням частини другої статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Суди встановили, що ОСОБА_4 з 03 липня 1980 року працювала у ДП «ДНВК «Електровозобудування» на різних посадах.

Відповідно до копії трудової книжки ОСОБА_4 03 жовтня 1988 року переведена в гальванічний цех шліфувальником третього розряду у ДП «ДНВК «Електровозобудування». 01 листопада 1988 року, у зв'язку з переходом на нові умови оплати праці, позивач призначена у гальванічному цеху полірувальником виробів сухим способом четвертого розряду.

09 грудня 1993 року ОСОБА_4 звільнена з ДП «ДНВК «Електровозобудування» за власним бажанням.

Відповідно до довідок від 15 грудня 2014 року та від 15 грудня 2014 року, наданих ДП «ДНВК «Електровозобудування», які видані на вимогу ОСОБА_4 для підтвердження спеціального стажу, остання має пільговий стаж роботи 4 роки 6 місяців 18 днів (за періоди з 01 листопада 1988 року до 31 грудня 1991 року) за професією полірувальника, що передбачена списком № 2; з 01 січня 1992 року до 09 грудня 1993 року - за професією полірувальника всіх найменувань, зайнятого поліровкою виробів з металу із застосуванням шкідливих речовин не нижче 3 класу небезпеки, що передбачена списком № 2.

Встановлено, що ОСОБА_4 у період з 01 січня 1992 року до 09 грудня 1993 року періодично виконувала роботу працівника у піонерському таборі, який перебував на балансі ДП «ДНВК «Електровозобудування», тобто не знаходилася у шкідливих умовах і саме тому стаж роботи за списком № 2 у вказаний період складає лише 1 рік 4 місяці 18 днів та є меншим від фактичної кількості робочих днів, що спростовує факт зайнятості позивача повний робочий день на роботах зі шкідливими умовами праці протягом певного періоду часу.

Листом Управління пенсійного фонду України в Ленінському районі міста Дніпропетровська від 15 січня 2015 року ОСОБА_4 відмовлено у призначенні пільгової пенсії у зв'язку з відсутністю спеціального стажу, а також вказано, що відповідно до поданих довідок від 15 грудня 2014 року до пільгового стажу роботи за списком № 2 можливо зарахувати лише 4 роки 6 місяців 18 днів.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах. Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи чоловікам і за кожні 2 роки такої роботи - жінкам

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а в разі відсутності її чи відповідних записів у ній, наявність трудового стажу підтверджується в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

На підставі викладеного, суди дійшли правильного висновку, що вказаний позивачем факт не має юридичного значення, адже при вирішенні питання щодо наявності відповідного стажу роботи для призначення пенсії за віком па пільгових умовах (за списком № 2) підлягає встановленню факт зайнятості працівника повний робочий день на роботах зі шкідливими умовами праці (за списком №2) протягом певного періоду часу, однак відповідна вимога ОСОБА_4 не заявлена.

Відповідач не заперечує факту перебування позивача на посаді полірувальника у період з 01 листопада 1988 року до 31 грудня 1991 року та з 01 січня 1992 року до 09 грудня 1993 року на посаді полірувальника виробів сухим способом (за списком № 2), однак не визнає саме факту зайнятості позивачки повний робочий день на роботах зі шкідливими умовами праці протягом певного періоду часу.

Також суди дійшли обґрунтованого висновку, що уточнююча довідка надається підприємством на підтвердження саме спеціального стажу роботи та її характеру, а не права особи на пільгову пенсію, видання довідки з таким змістом не віднесено до компетенції підприємства.

Доводи касаційної скарги не мають правового значення для правильного вирішення спору, оскільки такі аргументи втрачають правовий сенс за встановлених судами обставин.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 03 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 листопада 2016 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: І. М. Фаловська

В.С. Висоцька

В. В. Пророк