Провадження № 2/127/5810/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.06.2018 м.Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області складі:

головуючого судді Романюк Л.Ф.,

при секретарі Курутіній О.В.,

за участі позивачки ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 за участі третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_5 про усунення перешкод в користуванні власністю,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 за участі третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивач ОСОБА_5 про усунення перешкод в користуванні власністю, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що сторони за позовом є співвласниками земельної ділянки, яка розташована по вул. Д. Галицького, 70 у м. Вінниці.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 16.05.2014 року, яке набуло законної сили на підставі ухвали Апеляційного суду Вінницької області від 04.08.2014 року між сторонами проведено поділ земельної ділянки за адресою: м. Вінниця, вул. Д. Галицького, 70. Визнано, що розмір частки співвласників земельної ділянки по вул. Д. Галицького, 70 у м. Вінниці, а саме: ОСОБА_5, ОСОБА_1 та ОСОБА_4 є рівними та становить 1/3 частку кожного співвласника земельної ділянки по вул. Д. Галицького, 70 у м. Вінниці. Поділено земельну ділянку № 70 по вул. Д. Галицького у м. Вінниці між ОСОБА_5, ОСОБА_1 та ОСОБА_4 відповідно до варіанту № 4 додатку № 4 судової будівельно технічної експертизи № 41/№11-014 від 18.02.2014 року, виділивши ОСОБА_5 та ОСОБА_1 земельну ділянку розміром 0,0571 га та позначену на плані схеми зеленим кольором, ОСОБА_4 земельну ділянку розміром 0,0340 га позначену на плані схеми червоним кольором. Припинено право спільної сумісної власності між ОСОБА_5, ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на земельну ділянку № 7 по вул. 40-річчя Перемоги у м. Вінниці. 07.12.2016 року між позивачкою та представником ОСОБА_5 укладено договір про встановлення порядку користування земельною ділянкою в розмірі 0,0571 га, яка розташована по вул. Д. Галицького,70 у м. Вінниці.

Договір посвідчено державним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу 07.12.2016 року та внесено до реєстру за № 1610. Відповідно до умов договору в користування ОСОБА_1 виділено земельну ділянку в розмірі 0,0504 га, а в користування ОСОБА_5 0,0033 га. Земельна ділянка в розмірі 0,0034 га залишена в спільному користуванні ОСОБА_5 та ОСОБА_1

Станом на 17.02.2017 року виготовлено та затверджено технічну документацію із землеустрою щодо порядку користування земельною ділянкою між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 Однак, на даний час реально здійснювати володіння та користування землею ні позивачка ні ОСОБА_5 не можуть. В результаті встановлення відповідачкою сітки рябиці на земельній ділянці 0,0504 га з користування позивачки вилучена частина землі. А встановлений ОСОБА_4 О,М. профіль зі сторони вул. Д. Галицького довжиною 1 м. змінив розмір та конфігурацію земельної ділянки 0,0034 га яка за взаємною згодою залишилась у спільному користуванні з ОСОБА_5 На протязі 2015-2017 років позивачка неодноразово зверталась до ОСОБА_4 з проханням прибрати сітку, фундамент та металевий профіль і повернути належну на праві власності земельну ділянку у володіння та користування. Але на прохання ОСОБА_4 відповідає криком та сваркою. В уточненій позовній заяві просила суд усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою в розмірі 0,0571 га, яка розташована по вул. Данила Галицького,70 у м. Вінниці, зобов»язавши ОСОБА_4 звільнити та повернути ОСОБА_6 самовільно захоплені земельні ділянки в розмірі 0,0202 га, що входить до складу земельної ділянки за кадастровим номером :02:069:0302 та 0,0004 га., що входить до складу земельної ділянки за кадастровим номером :02:069:0300 та конфігурації, визначених у додатку №2 висновку судової комплексної земельно-технічної та будівельно- технічної експертизи №392 від 16.02.2018р. Подільського центру судових експертиз. Стягнути з ОСОБА_4 4500 грн. витрат на правничу допомогу, 3400 грн. витрат за проведення судової комплексної будівельно технічної експертизи, 20 грн. на відправлення поштової кореспонденції.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2, кожна окремо, уточнені позовні вимоги підтримали за обставин викладених у справі.

Представник третьої особи ОСОБА_7 в судове засідання не зявилась, однак надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити.

Представник відповідачки ОСОБА_3 в судовому засіданні позов не визнав, вважає експертизу незаконною, а тому просить в позові відмовити.

Заслухавши пояснення сторін, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, об'єктивно оцінивши зібрані докази, дослідивши матеріали інвентарної справи № 1333, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних міркувань.

Так, в судовому засіданні достовірно встановлено, що сторони за позовом є співвласниками земельної ділянки, яка розташована по вул. Д. Галицького, 70 у м. Вінниці. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 16.05.2014 року, яке набуло законної сили на підставі ухвали Апеляційного суду Вінницької області від 04.08.2014 року між сторонами проведено поділ земельної ділянки за адресою: м. Вінниця, вул. Д. Галицького, 70. Визнано, що розмір частки співвласників земельної ділянки по вул. Д. Галицького, 70 у м. Вінниці, а саме: ОСОБА_5, ОСОБА_1 та ОСОБА_4 є рівними та становить 1/3 частку кожного співвласника земельної ділянки по вул. Д. Галицького, 70 у м. Вінниці. Поділено земельну ділянку № 70 по вул. Д. Галицького у м. Вінниці між ОСОБА_5, ОСОБА_1 та ОСОБА_4 відповідно до варіанту № 4 додатку № 4 судової будівельно технічної експертизи № 41/№11-014 від 18.02.2014 року, виділивши ОСОБА_5 та ОСОБА_1 земельну ділянку розміром 0,0571 га та позначену на плані схеми зеленим кольором, ОСОБА_4 земельну ділянку розміром 0,0340 га позначену на плані схеми червоним кольором. Припинено право спільної сумісної власності між ОСОБА_5, ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на земельну ділянку № 7 по вул. 40-річчя Перемоги у м. Вінниці (а.с.101-109).

07.12.2016 року між позивачкою та представником ОСОБА_5 укладено договір про встановлення порядку користування земельною ділянкою в розмірі 0,0571 га, яка розташована по вул. Д. Галицького,70 у м. Вінниці. Договір посвідчено державним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу 07.12.2016 року та внесено до реєстру за № 1610. Відповідно до умов договору в користування ОСОБА_1 виділено земельну ділянку в розмірі 0,0504 га, а в користування ОСОБА_5 0,0033 га. Земельна ділянка в розмірі 0,0034 га залишена в спільному користуванні ОСОБА_5 та ОСОБА_1 Станом на 17.02.2017 року виготовлено та затверджено технічну документацію із землеустрою щодо порядку користування земельною ділянкою між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 (а.с. 11-14).

Відповідно до висновку судової комплексної земельно-технічної та будівельно- технічної експертизи №392 від 16.02.2018р, станом на час проведення дослідження порядок користування земельною ділянкою по вул. Д. Галицького, 70 в м. Вінниці встановлено по внутрішньодворовому паркану з металевої сітки на бетонному фундаменті, що проходить від задньої стіни житлового будинку «А» з прибудовами до задньої межі земельної ділянки та по бетонному фундаменті. Такий порядок користування не відповідає правовстановлюючим документам, а саме: ОСОБА_4 фактично користується частиною земельної ділянки площею 0,0202 га, кадастровий номер :02:069:0302, яка виділена ОСОБА_1 відповідно до технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки; ОСОБА_4 користується частиною земельної ділянки площею 0,0004 га кадастровий номер :02:069:0300 яка відповідно до технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки перебуває у спільному користуванні ОСОБА_1 та ОСОБА_5 Розміри та конфігурація земельних ділянок, які перебувають у фактичному користуванні ОСОБА_4 та не належать їй відповідно до рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 16.05.2014 року графічно відображені на додатку 2 до даного висновку (а.с.161-180).

Відповідно до вимог ст. 15ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до вимог ст. 386 ЦК України власник, має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такого порушення.

Згідно до вимог ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Відповідно до вимог п. 7 Постанови Пленуму Верхового суду України № 7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з частиною третьою статті 152 ЗК шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (стаття 16 ЦК). Власник земельної ділянки, права якого порушено, може вимагати відшкодування завданої цим моральної шкоди (частина третя статті 386 ЦК).

Таким чином, виходячи з вищенаведених обставин справи, а також діючого матеріального закону, з урахуванням загальних засад цивільного судочинства а саме: справедливості, добросовісності та розумності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 щодо усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою підлягають до задоволення.

Вирішуючи питання судових витрат, суд керується нормами ч.1 ст. 141 ЦПК України, відповідно до якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 137 ЦПК України, витрати повязані з правничою допомогою адвоката несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до п.3.4 ст. 48 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17.10.2014р. "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" витрати на правничу допомогу мають бути документально підтвердженні та доведені.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволені вимог про відшкодування таких витрат.

Так відповідно до матеріалів справи позивачкою надано квитанцію про оплату правової допомоги в розмірі 4500 грн. (а.с.209-2011).

Відповідно до частин 1 та 3 (пункт 1) статті 133 та частин 1 - 3 ст. 137 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частини 1-3 статті 134 ЦПК України визначають, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв'язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п'яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Аналізуючи викладені вище норми права, слід зазначити, що підставою для відшкодування відповідних судових витрат - в даному випадку витрат на професійну правничу допомогу - є детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, а також відповідні докази на підтвердження таких витрат. Дані розрахунки повинні бути надані суду до закінчення судових дебатів. За відсутністю таких доказів, сторона має право подати їх до суду протягом п'яти днів після ухвалення рішення, за умови наявності відповідної заяви, яка зроблена стороною до закінчення судових дебатів.

Надані суду квитанції № 3 від 21.03.2018 року та № 5 від 06.032017 року про оплату витрат на правничу допомогу адвоката ОСОБА_2 не є фінансовими документами, оскільки визначення поняття розрахункового документа наведено у ст. 2 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг».

Так, розрахунковий документ - документ встановленої форм та змісту (касовий чек, товарний чек, розрахункова квитанція, проїзний документ тощо), що підтверджує факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) коштів, купівлі-продажу іноземної валюти, надрукований у випадках, передбачених цим Законом, і зареєстрований у встановленому порядку реєстратором розрахункових операцій або заповнений вручну.

Згідно з п. 6 ст. 9 цього Закону реєстратори розрахункових операцій та розрахункові книжки не застосовуються при продажу товарів (крім технічно складних побутових товарів, що підлягають гарантійному ремонту) (наданні послуг) фізичними особами - підприємцями, які відносяться відповідно до Податкового кодексу України до груп платників єдиного податку, що не застосовують реєстратори розрахункових операцій.

Отже виходячи з вказаних норм Закону розрахунковим документом за надані послуги може бути розрахункова квитанція заповнена вручну, проте цей документ має бути встановленої форми та змісту.

Наказом Міністерства фінансів України від 21.01.2016 №13 затверджено Положення про форму і зміст розрахункових документів, яке зареєстровано в Міністерстві юстиції України 11.02.2016 за № 220/28350. Установлені в цьому Положенні вимоги до змісту розрахункових документів визначають обов'язкові реквізити розрахункових документів. У разі відсутності в документі хоча б одного з обов'язкових реквізитів, а також недотримання сфери його призначення, такий документ не прийматиметься як розрахунковий (п.3). Серед вимог до розрахункової квитанції, що визначені розділом ІV цього Положення, міститься вимога про зазначення серії (чотири літери) та номеру (шість цифр), нанесені при виготовленні бланка квитанції.

Вказана вимога при видачі квитанцій № 3 від 21.03.2018 року та № 5 від 06.032017 року адвокатом ОСОБА_2 не була додержана, а тому такі документ не прийматимуться як розрахункові, в зв"язку з чим витрати на правову допомогу задоволенню не підлягають за недоведеністю.

Крім того, в матеріалах справи міститься рахунок № 73 від 05.12.2017 року на оплату судової експертизи, відповідно до ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 14.11.2017 року в сумі 3400 грн., однак квитанція про оплату експертизи саме в сумі 3400 грн., ОСОБА_1 суду не надана. Не надана також і квитанція на відправлення поштової кореспонденції саме на суму 20 грн. Тому вище вказані вимоги до задоволення не підлягають за недоведеністю.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

За викладених обставин, з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір в розмірі 640 грн.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Керуючись ст. ст. 15, 16, 23, 386, 387 ЦК України, ст. 152 ЗК України, ст.ст.4, 5, 10, 12, 13, 76-82, 89, 141, 263-265 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою в розмірі 0,0571 га, яка розташована по вул. Данила Галицького,70 у м. Вінниці, зобов»язавши ОСОБА_4 звільнити та повернути ОСОБА_6 самовільно захоплені земельні ділянки в розмірі 0,0202 га, що входить до складу земельної ділянки за кадастровим номером :02:069:0302 та 0,0004 га., що входить до складу земельної ділянки за кадастровим номером :02:069:0300 та конфігурації, визначених у додатку №2 висновку судової комплексної земельно-технічної та будівельно- технічної експертизи №392 від 16.02.2018р. Подільського центру судових експертиз.

Стягнути з ОСОБА_4 понесені судові витрати в розмірі 640 грн. на користь ОСОБА_1.

В решті судових витрат та витрат на правничу допомогу відмовити за недоведеністю.

Рішення суду може бути оскаржено, шляхом подачі апеляційної скарги через суд першої інстанції, протягом 30 днів з дня проголошення. В разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: