Постанова

Іменем України

20 червня 2018 року

м. Київ

справа № 750/4638/16-ц

провадження № 61-20988св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2,

представник позивача - ОСОБА_3,

відповідач - публічне акціонерне товариство «Укртелеком» в особі Чернігівської філії,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова, у складі судді Литвиненко І. В., від 29 серпня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області, у складі колегії суддів: Вінгаль В. М., Онищенко О. І., Кузюри Л. В., від 05 грудня 2016 року,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2016 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Укртелеком» в особі Чернігівської філії публічного акціонерного товариства «Укртелеком» (далі - ПАТ «Укртелеком») про зобов'язання внести зміни до записів у трудовій книжці.

Позовна заява ОСОБА_2 обґрунтована тим, що відповідно до запису

№ 15 трудової книжки 03 листопада 2014 року її переведено на посаду електромеханіка станційного устаткування електрозв'язку 1 категорії станційної дільниці № 1 станційного цеху комбінованого центру телекомунікацій № 231 Чернігівської філії ПАТ «Укртелеком». Згідно запису № 16 трудової книжки з 17 березня 2016 року вона працювала електромеханіком станційного устаткування електрозв'язку 1 категорії станційної дільниці № 4 станційного цеху комбінованого центру телекомунікацій № 231 Чернігівської філії ПАТ «Укртелеком». Позивач зазначила, що вона працювала у станційній дільниці № 4 з моменту її створення та ніколи не працювала у станційній дільниці № 1, а тому наявна невідповідність відомостей запису № 15 трудової книжки в частині зазначення номера станційної дільниці «1», у той час як фактично номер має бути «4», а запису № 16, за таких обставин, взагалі не повинно бути. Оскільки відповідач не визнає помилковості запису у трудовій книжці, позивач була змушена звернутись із зазначеним позовом до суду.

Посилаючись на зазначені обставини, ОСОБА_2 просила суд зобов'язати ПАТ «Укртелеком» в особі Чернігівської філії вчинити дії з приведення записів № 15 та № 16 трудової книжки позивача до фактичних обставин, а саме: роботу ОСОБА_2 електромеханіком станційного устаткування електрозв'язку 1 категорії станційної дільниці № 4 станційного цеху комбінованого центру телекомунікацій № 231 Чернігівської філії

ПАТ «Укртелеком» з 03 листопада 2014 року.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 29 серпня

2016 року у задоволенні позову ОСОБА_2 про зобов'язання внести зміни до записів у трудовій книжці відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що записи у трудовій книжці були внесені на підставі наказів від 03 листопада 2014 року № 989/к та

від 17 березня 2016 року № 66/к, які позивач не оскаржувала, тому підстави для задоволення позову відсутні.

Ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 05 грудня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилено, а рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції, оскільки записи у трудові книжці позивача відповідають змісту наказів роботодавця, зазначивши при цьому, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

У касаційній скарзі, яка надійшла до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ 10 січня 2017 року,

представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 просить скасувати оскаржені судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосуванням судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди не дослідили обставин щодо фактичного місця роботи позивача у спірний період, не звернули увагу на те, що запис № 16 трудової книжки позивача не відповідає змісту наказу

від 03 листопада 2014 року № 989/к, суди не надали належної правової оцінки зазначеному факту, а також іншим доказам, які свідчать, що ОСОБА_2 ніколи не працювала у станційній дільниці № 1, а вказаний наказ Чернігівської філії ПАТ «Укртелеком» фактично не був виконаний.

У запереченні на касаційну скаргу, яке надійшло до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

24 березня 2017 року, ПАТ «Укртелеком» просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржені судові рішення - без змін, посилаючись на те, що судами встановлено відсутність помилки ПАТ «Укртелеком» при внесенні запису № 15 у трудову книжку позивача та відповідність цього запису змісту наказу від 03 листопада 2014 року № 989/к про переведення ОСОБА_2, її фактичному місцю роботи та посадовій інструкції.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 лютого 2017 року відкрито касаційне провадження у зазначеній справі.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 31 травня 2017 року справу за позовом

ОСОБА_2 до ПАТ «Укртелеком» про зобов'язання вчинити дії з приведення записів у трудовій книжці до фактичних обставин призначено до судового розгляду.

Статтею 388 ЦПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року

№ 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів»

(далі - ЦПК України), який набув чинності 15 грудня 2017 року, визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Пунктом 4 Перехідних положень ЦПК України передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

04 травня 2018 року вказану справу передано до Верховного Суду.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Під час розгляду справи суди встановили, що 28 серпня 1990 року

ОСОБА_2 було прийнято на роботу на посаду електромонтера станційного обладнання Чернігівського міського вузолу зв'язку (правонаступником якого є ПАТ «Укртелеком»). З 01 грудня 1998 року позивач була переведена на посаду електромеханіка електрозв'язку (а. с. 4-6).

Наказом ПАТ «Укртелеком» від 16 жовтня 2014 року № 543 «Про внесення змін до штатного розпису філій ПАТ «Укртелеком» з 16 жовтня 2014 року у штатні розписи філій товариства були введені підрозділи та посади згідно з додатками (а. с. 25-27).

31 жовтня 2014 року ОСОБА_2 подала власноруч складену і підписану заяву про переведення її на посаду електромеханіка станційного устаткування електрозв'язку 1 категорії станційної дільниці № 1 станційного цеху комбінованого центру телекомунікацій № 231 м. Чернігів Чернігівської філії ПАТ «Укртелеком» з 03 листопада 2014 року з посадовим окладом згідно штатного розпису (а. с. 28).

На підставі поданої заяви наказом керівника Чернігівської філії

ПАТ «Укртелеком» № 989/к від 03 листопада 2014 року «Про переведення на іншу роботу» ОСОБА_2 була переведена з 03 листопада 2014 року на посаду електромеханіка станційного устаткування електрозв'язку 1 категорії станційної дільниці № 1 станційного цеху комбінованого центру телекомунікацій № 231 м. Чернігів Чернігівської філії ПАТ «Укртелеком» (а. с. 29).

Підпис ОСОБА_2, поставлений 08 жовтня 2015 року на посадовій інструкції електромеханіка станційного устаткування електрозв'язку 1 категорії станційної дільниці № 1 станційного цеху комбінованого центру телекомунікацій № 231 м. Чернігів, свідчить про те, що вона була ознайомлена з положеннями цієї інструкції.

Згідно із наказом Чернігівської філії ПАТ «Укртелеком» від 17 березня 2016 року № 66/к ОСОБА_2 переміщено у станційну дільницю № 4 станційного цеху комбінованого центру телекомунікацій № 231 м. Чернігів Чернігівської філії ПАТ «Укртелеком» у межах спеціальності, кваліфікації та посади з 17 березня 2016 року.

У зв'язку з неповним внесення запису № 16 у трудову книжку ОСОБА_2 26 травня 2016 року ПАТ «Укртелеком» звернулося до позивача з листом щодо виправлення помилки у трудовій книжці та внесення запису до трудової книжки відповідно до змісту наказу від 17 березня 2016 року.

Обґрунтовуючи позов, ОСОБА_2 вважала, що запис № 16 взагалі не повинен міститься у трудовій книжці, а до запису № 15 необхідно внести зміни та зазначити номер станційного цеху № 4, вякому вона фактично виконувала свої трудові обов'язки.

Відповідно до частини першої статті 48 КЗпП України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Питання щодо виготовлення трудових книжок, їх зберігання та внесення записів, зокрема про прийняття, переведення та звільнення працівника, регулюються відповідно Кабінетом Міністрів України (постанова

«Про трудові книжки працівників» від 27 квітня 1993 року № 301) та центральним органом виконавчої влади з питань праці (Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників, затверджена наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58

(далі - Інструкція № 58).

Відповідно до пункту 2.3 Інструкції № 58 записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні проводитися у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт.

Відповідно до пункту 2.4 Інструкції № 58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення та іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу, розпорядження.

Пунктом 2.6 Інструкції № 58 передбачено, що у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконуються власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов'язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.

Згідно частини другої статті 32 КЗпП України не вважається переведенням на іншу роботу і не потребує згоди працівника переміщення його на тому ж підприємстві, в установі, організації на інше робоче місце, в інший структурний підрозділ у тій же місцевості, доручення роботи на іншому механізмі або агрегаті у межах спеціальності, кваліфікації чи посади, обумовленої трудовим договором. Власник або уповноважений ним орган не має права переміщати працівника на роботу, протипоказану йому за станом здоров'я.

Інструкцією № 58 прямо не передбачено внесення відомостей про переміщення працівника до трудової книжки, проте у разі переміщення працівника у інший структурний підрозділ запис про переміщення може бути занесений до трудової книжки для збереження інформації про місце роботи працівника.

Встановивши, що записи № 15 та № 16 були внесені до трудової книжки позивача у відповідності до змісту наказів від 03 листопада 2014 року № 989/к та від 17 березня 2016 року № 66/к, які є чинними та у визначеному законом порядку позивачем оскаржені не були, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову. Позивач була переведена на підставі наказу від 03 листопада 2014 року № 989/к на посаду електромеханіка станційного устаткування електрозв'язку 1 категорії станційної дільниці № 1 станційного цеху комбінованого центру телекомунікацій № 231 м. Чернігів на підставі її власноручно написаної заяви, в подальшому ознайомилась з посадовою інструкцією саме за цією посадою. Вказані обставини, підтверджені письмовими доказами, спростовують доводи позивача щодо роботи у станційній дільниці № 4 у період з 03 листопада 2014 року по 17 березня 2016 року.

Інші доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують, на законність судових рішень не впливають, спрямовані на переоцінку доказів.

Відповідно до частини третьої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржені судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 400, 402, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 29 серпня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 05 грудня

2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Б.І. Гулько

Є.В. Синельников

Ю.В. Черняк