Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 311/2354/17 Головуючий у 1-й інстанції: Степаненко Ю.А.
Провадження № 22-ц/778/2327/18 Суддя-доповідач ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2018 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого Полякова О.З.

Суддів Кухаря С.В.

ОСОБА_2

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Василівського районного суду Запорізької області від 02 квітня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_4 соціального захисту населення Василівської районної державної адміністрації Запорізької області до ОСОБА_3 про стягнення надмірно та безпідставно отриманих коштів державної соціальної допомоги по догляду за дитиною,-

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2017 року УСЗН Василівської РДА Запорізької області звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення надмірно та безпідставно отриманих коштів державної соціальної допомоги по догляду за дитиною.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 20.06.2007 року на адресу Дніпрорудненського відділення УСЗН Василівської РДА Запорізької області звернулась ОСОБА_3 із заявою про призначення усіх видів соціальної допомоги, в частині отримання допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

21 червня 2007 року на підставі поданих заявницею документів, управлінням згідно рішення № 577 відповідачу призначено допомогу по догляду за дитиною до досягнення трирічного віку в сумі 90 грн. з 28.09.2007 року по 21.05.2010 року.

ОСОБА_4 25.01.2008 року в порядку проведення перерахунку отримуваної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, складено розпорядження з умовою підвищення виплачуваної суми з 90 грн. до 130 грн., починаючи з 01.01.2008 року по 21.05.2010 року.

В червні місяці 2016 року на адресу управління надійшов лист з УПФУ у Василівському районі Запорізької області, згідно якого виявлено, що ОСОБА_3 під час отримання державної соціальної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, в період з 22.04.2009 року по 09.09.2010 рік, перебувала в трудових відносинах з Запорізьким експлуатаційно-технічним вузлом зв'язку.

Згідно даного повідомлення, управлінням проведено підрахунок коштів, що були отриманні заявницею ОСОБА_3 за період з 22.04.2009 року по 21.05.2010 року. Що складає 1687, 06 грн.

Відповідачу неодноразово направлялись повідомлення про відшкодування коштів по переплаченій соціальній допомозі, а також виклик-повідомлення з проханням з'явитись до УСЗН Василівської РДА на 19.07.2017 року з метою вирішення питання щодо повернення надмірно отриманих коштів, які ОСОБА_3 було проігноровано.

Станом на 22.08.2017 року сума заявником самостійно не погашена.

Враховуючи вищевикладене позивач просив суд стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 соціального захисту населення Василівської районної державної адміністрації Запорізької області, надмірно та безпідставно отримані кошти державної соціальної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку в сумі 1687 грн. 06 коп.

Рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 02 квітня 2018 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь УСЗН Василіської РДА Запорізької області надмірно отримані кошти у вигляді державної соціальної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за період з 22.04.2009 року по 21.05.2010 року в сумі 1687,06 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в розмірі 704,80 грн.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушенням норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду, ухвалити нове яким відмовити в задоволенні позову.

В силу вимог ст. 7 ч. 13 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою суду апеляційної інстанції від 18 травня 2018 року (а.с137), в порядку передбаченому ст. 360 ЦПК України, особам, які беруть участь у справі, надавався строк до 06 червня 2018 року для надання можливих відзивів на апеляційну скаргу ОСОБА_3.

07 червня 2018 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив УСЗН Василіської РДА Запорізької області на апеляційну скаргу ОСОБА_3.в якому воно просить рішення суду залишити без змін, апеляційну скаргу банку відхилити.

Вислухавши доповідача, перевіривши законність і

обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставин справи в межах доводів

апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до

висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення є неповне зясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права .

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу свої вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з їх доведеності та обґрунтованості.

Однак, колегія не може погодитися з таким висновком суду в повному обсязі.

Як вбачається з матеріалів справи, 21.05.2007 року ОСОБА_3 народила сина - ОСОБА_5 (а.с. 6).

20 червня 2007 року ОСОБА_3 звернулась до Дніпрорудненського відділення управління соціального захисту населення Василівської РДА Запорізької області із заявою про призначення допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.(а.с.3)

На підставі поданих документів, ОСОБА_4 соціального захисту населення згідно протоколу (рішення) № 577 від 21.06.2007 року ОСОБА_3 була призначена допомога по догляду за дитиною до досягнення трирічного віку, в сумі 90,00 грн. з 28.09.2007 року по 21.05.2010 року.

25.01.2008 року в порядку проведення перерахунку розмір допомоги було збільшено з 90,00 грн. до 130,00 грн., починаючи з 01.01.2008 року по 21.05.2010 року.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги ОСОБА_4 посилалось на ту обставину, що ОСОБА_3 (ОСОБА_5) взявши на себе обовязок повідомити ОСОБА_4 соціального захисту населення щодо свого працевлаштування, зазначеного обовязку не виконала, в звязку з чим відповідач безпідставно отримала кошти державної соціальної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку в сумі 1687,06 грн. Про зазначені порушення з боку відповідача ОСОБА_4 стало відомо лише в червні 2016 року з повідомлення УПФ України у Василівському районі Запорізької області.

Зазначені доводи є неспроможними і матеріалами справи не підтверджені.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 22 ЗУ «Про державну допомогу сімям з дітьми» ( в редакції Закону на час виникнення спірних правовідносин) одержувачі державної допомоги зобовязані повідомляти органи, що призначають і здійснюють виплату державної допомоги про зміну всіх обставин, що впливають на виплату державної допомоги.

Як вбачається з матеріалів справи, дійсно на підставі заяви ОСОБА_3 ОСОБА_4 на період з 28.09.2017 року по 21.05.2010 року була призначена відповідачу допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. (а.с. 3).

Проте, доводи щодо необізнаності позивача щодо працевлаштування ОСОБА_6 спростовуються наявним в матеріалах справи доказами.

Так, на аркуші справи 98 міститься довідка ПФУ від 21.03.2018 року за №65/п-1/ВЕБ відповідно до якої ОСОБА_4 соціального захисту населення Василівської РДА виступало страхувальником та з якої вбачається, що саме ОСОБА_4 скасовано звітність за січень травень 2010 року, яка надавалась відносно ОСОБА_3 як за особу, що отримує допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Страхові внески за вказаний період не сплачувались.

Також, в матеріалах справи міститься довідка ПФУ форми ОК-5, з якої вбачається, що ОСОБА_4 виступало страхувальником відповідача саме до квітня 2009 року, тобто до моменту працевлаштування ОСОБА_3 (а.с. 99-101).

Окрім того, ОСОБА_4 мало можливість самостійно перевірити майновий стан ОСОБА_3 починаючи з 2010 року, а також у 2012 році, коли остання звернулась до ОСОБА_4 для отримання іншого виду соціальної допомоги.

З наведеного вбачається про те, що саме з квітня 2009 року УСЗН Василівської РДА було відомо про працевлаштування ОСОБА_3

Слід звернути увагу на ту обставину, що і сама відповідач неодноразово надавала пояснення суду з приводу того, що відразу після свого працевлаштування вона повідомляла про це ОСОБА_4.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Як було зазначено вище, про наявність обставин щодо працевлаштування відповідача ОСОБА_4 було відомо ще в квітні 2009 року, проте до суду з позовом до ОСОБА_3 ОСОБА_4 звернулось лише у вересні 2017 року, тобто поза межами трирічного строку позовної давності, що згідно вимог ст. 267 ЦПК України виключає можливість судового захисту Банком свого порушеного права.

Окрім того, відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України відповідач скористалась своїм правом і заявила клопотання про застосування строку позовної давності, яке необґрунтовано було залишено судом першої інстанції без задоволення. (а.с. 48)

З огляду на наведене вбачається, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню з ухваленням нової постанови про відмову в позові в звязку з пропуском строку позовної давності.

В силу вимог ч.1,13ст.141 ЦПК України в разі задоволення апеляційної скарги особа, яка подала апеляційну скаргу, має право на компенсацію судових витрат у вигляді судового збору, понесених нею під час розгляду справи.

Проте, враховуючи ухвалу апеляційного суду від 18.05.2018 року про відстрочення сплати судового збору, судовій збір за апеляційний розгляд справи підлягає стягненню з позивача в дохід держави.

Керуючись ст.ст. 7 ч. 13, 141, 367, 369 ч. 1, 376, 381, 382, 384, п. 1 ч. 1 ст.389 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Василівського районного суду Запорізької області від 02 квітня 2018 року у цій справі скасувати, прийняти нову постанову за якою:

«У задоволенні позову ОСОБА_4 соціального захисту населення Василівської районної державної адміністрації Запорізької області до ОСОБА_3 про стягнення надмірно та безпідставно отриманих коштів державної соціальної допомоги по догляду за дитиною відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 соціального захисту населення Василівської районної державної адміністрації Запорізької області в дохід держави судовий збір в розмірі 2400 (дві тисячі чотириста) гривень.»

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 12.06.2018 року.

Головуючий:

Судді: