Постанова

Іменем України

20 червня 2018 року

м. Київ

справа № 362/4009/15-ц

провадження № 61-6848св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Коротуна В. М. (суддя-доповідач),

Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - об'єднання співвласників будинку № 47 «Оселя»,

представник позивача - Золотопуп Сергій Васильович,

відповідач - ОСОБА_3,

представник відповідача - ОСОБА_4,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4, на рішення Апеляційного суду Київської області від 30 серпня 2016 року у складі колегії суддів: Кашперської Т. Ц., Антоненко В. І., Фінагєєва В. О.,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2015 року об'єднання співвласників будинку № 47 «Оселя» (далі -

ОСБ № 47 «Оселя») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_3 на праві власності належить квартира АДРЕСА_1. ОСБ «Оселя» є балансоутримувачем даного будинку на підставі рішення вищого органу управління - протоколу загальних зборів членів ОСБ «Оселя» щодо прийняття будинку на баланс. Позивач утримує будинок та прибудинкову територію, затвердив штатний розклад, відповідно до якого на умовах трудових договорів оплачує працю робітників з утримання будинку та прибудинкової території, уклав та виконує умови договорів з виконавцями житлово-комунальних послуг: про надання послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення, про постачання електричної енергії, на технічне обслуговування та ремонт ліфтів, про надання послуг з вивезення твердих побутових відходів, про надання телекомунікаційних послуг, про надання банківських послуг з обслуговування поточного та депозитного рахунків тощо, а відповідач отримує ці послуги та зобов'язаний вчасно сплачувати за це кошти, однак внаслідок невиконання цих обов'язків у нього виникла заборгованість.

Уточнивши позовні вимоги, ОСБ № 47 «Оселя»просило суд стягнути з

ОСОБА_3 на свою користь 11 441,48 грн, в тому числі борг за житлово-комунальні послуги 7 921,18 грн, інфляційні витрати 3 143,45 грн, 3 % річних 376,85 грн за період з 01 липня 2012 року до 31 січня 2016 року.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 31 березня 2016 року в задоволенні позову ОСБ № 47 «Оселя» відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що за відсутності укладених договорів між сторонами, які мають регулювати їх правовідносини з приводу надання житлово-комунальних послуг та здійснення їх оплати, у позивача відсутні правові підстави вимагати сплати відповідачем грошових коштів за житлово-комунальні послуги за відсутності передбаченого договором обов'язку для відповідача здійснювати таку оплату, та відповідно відсутні правові підстави для нарахування та стягнення з відповідача сум інфляційних втрат та 3 % річних.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 30 серпня 2016 року рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 31 березня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ОСБ № 47 «Оселя» задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_3 на користь ОСБ № 47 «Оселя» 10 312,52 грн, в тому числі суму боргу 6 792,22 грн, інфляційні втрати 3 143,45 грн, 3 % річних

376,85 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що на відповідача як на власника вищевказаної квартири у будинку, який прийнято на комунальне обслуговування та фінансування ОСБ № 47 «Оселя», розповсюджуються положення Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку», проте відповідач не виконує положення наведених нормативно-правових актів, у зв'язку з чим має заборгованість перед позивачем, яка підлягає стягненню.

У жовтні 2016 рокупредставник ОСОБА_3 - ОСОБА_4, подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що при прийнятті оскаржуваного рішення, судом апеляційної інстанції не дотримано вимоги ЦК України, ЦПК України та Закону України «Про житлово-комунальні послуги», неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, зроблено висновки, які не відповідають матеріалам справи.

У серпні 2017 року ОСБ № 47 «Оселя»подало заперечення на касаційну скаргу, вказуючи на те, що рішення суду апеляційної інстанцій є законними і обґрунтованими.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

07 лютого 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судами встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно, яке видане 16 березня 2007 року Глевахівською селищною радою Васильківського району Київської області ОСОБА_3 є власником квартири АДРЕСА_1.

ОСБ № 47 «Оселя» було створено власниками квартир будинку АДРЕСА_1 відповідно до Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку».

Відповідно до протоколу загальних зборів членів ОСБ № 47 «Оселя» від 17 січня 2009 року № 1, будинок № 47 прийнято на комунальне обслуговування та фінансування ОСБ № 47 «Оселя» з 01 лютого 2009 року, водопостачання та водовідведення каналізаційних стоків і розрахунки за надані послуги мешканцям будинку залишено за діючими договорами з комунальними житлово-експлуатаційним підприємством Глевахівської селищної ради (далі - КЖЕП Глевахівської селищної ради), водопостачання та водовідведення і розрахунки за надані послуги для загальних потреб будинку здійснює КЖЕП Глевахівської селищної ради для ОСБ № 47 «Оселя» за окремим договором, згідно показників лічильників та діючих тарифів.

Згідно з протоколами загальних зборів членів ОСБ № 47 «Оселя» від 22 березня 2009 року № 2, від 18 лютого 2012 року № 2, від 31 березня 2013 року № 1,

від 09 лютого 2014 року № 1, від 15 березня 2015 року № 1, зборами співвласників вирішено питання щодо укладення окремої угоди на вивезення твердих відходів відповідно до діючих нормативів, визначення переліку послуг з утримання будинку та прибудинкової території, встановлення розрахункової плати на утримання будинку і прибудинкової території із застосуванням диференціації по поверхах та плату для користувачів коморами і підвалами, затвердження штату і розміру заробітної плати працівників об'єднання.

Відповідно до статті 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном.

Відповідно до статті 179 ЖК України користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов'язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Згідно із пунктом 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року № 572, власник та наймач (орендар) квартири, житлового приміщення у гуртожитку зобов'язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку», об'єднання співвласників багатоквартирного будинку є юридичною особою, створеною власниками для сприяння використанню їхнього власного майна та управління, утримання і використання неподільного та загального майна.

Статтею 4 зазначеного Закону встановлено, що основна діяльність такого об'єднання полягає у здійсненні функцій, що забезпечують реалізацію прав власників приміщень на володіння та користування спільним майном членів об'єднання, належне утримання будинку та прибудинкової території, сприяння членам об'єднання в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обґрунтованими цінами та виконання ними своїх зобов'язань, пов'язаних з діяльністю об'єднання. Об'єднання є неприбутковою організацією і не має на меті одержання прибутку для його розподілу між членами об'єднання.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій належать до житлово-комунальних послуг.

Отже, на відповідача, як на власника квартири у будинку, який прийнято на комунальне обслуговування та фінансування ОСБ № 47 «Оселя», розповсюджуються положення Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку».

Згідно із довідкою ОСБ № 47 «Оселя», в якій наведено детальну структуру заборгованості в розрізі за кожний місяць та виду наданих житлово-комунальних послуг, у відповідача існує заборгованість з утримання будинку починаючи з липня 2012 року по січень 2016 року.

Нарахування за надані позивачем відповідачу послуги проведено відповідно до тарифів, затверджених загальними зборами членів ОСБ № 47 «Оселя», які відображено у відповідних витягах з протоколів від 22 березня 2009 року № 2, від 18 лютого 2012 року № 2, від 31 березня 2013 року № 1, від 09 лютого

2014 року № 1, від 15 березня 2015 року № 1. Розрахунок заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, наданий позивачем, ОСОБА_3не заперечувався.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов'язанням, у якому, серед інших прав та обов'язків сторін, на боржників покладено певний цивільно-правовий обов'язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому відповідає право вимоги кредитора (частина перша статті 509

ЦК України) - вимагати сплати грошей за надані послуги.

Отже, з огляду на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов'язань, на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання.

Аналогічний правовий висновок міститься й у постановах Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2023цс15 та від 13 січня 2016 року у справі № 6-93цс15, в яких були встановлені подібні правовідносини та аналогічні фактичні обставини.

Отже, скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення, апеляційний суд, встановивши, що позивач надає перелік визначених комунальних послуг власнику квартири АДРЕСА_1, а саме відповідачу та здійснює утримання даного будинку і прибудинкової території, а відповідач користується наданими послугами, дійшов до правильного висновку про задоволення позовних вимог, оскільки відповідач має заборгованість перед позивачем, яка підлягає стягненню з урахуванням частини другої статті 625 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 389, 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4, залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Київської області від 30 серпня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: Н. О. Антоненко

В. І. Журавель

В.М. Коротун

В. П. Курило