РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2018 року Київський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Бородіної Н.М.,

за участю секретаря Хомінської Т.В.,

представника позивача - ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_3 ( РНОКПП НОМЕР_1, АДРЕСА_1) до ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 АДРЕСА_2) про зобов'язання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и в:

Позивач, ОСОБА_3, звернувся до суду з позовною заявою, до відповідача, ОСОБА_2, про повернення боргу в розмірі 40000 грн.

Після уточнення позову, які прийняті судом до розгляду ухвалою від 05.04.2018року, остаточно просить повернути борг у розмірі 40000грн. та судовий збір у розмірі 640 грн.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 25.04.2017року ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_3 в борг грошові кошти в сумі 40000 грн., що підтверджується оригіналом розписки, відповідно до якої грошові кошти відповідач зобов'язався повернути до 01.05.2017року., однак до теперішнього часу відповідач борг не повернув.

Ухвалою суду провадження у справі було відкрито.

В судовому засіданні уповноважений представник позивача ОСОБА_1 уточнені позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні зазначив, що розписку писав, однак кошти не брав.

Заслухавши пояснення представника позивача та дослідивши наявні докази, суд приходить до наступного.

Згідно з ч. 3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено та не спростовано відповідачем в судовому засіданні, що останній 25.04.2017року отримав від позивача в борг грошові кошти в сумі 40000 грн. Отримання відповідачем зазначених коштів підтверджується розпискою від 25.04.2017року, відповідно до якої ОСОБА_2 взяв у борг у позивача ОСОБА_3 кошти в сумі 40000 грн., які зобв»язався повернути 01.05.2017року.

Статтею 1047 Цивільного кодексу України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Таким чином, між старонами було укладено договір позики.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та у порядку, що встановлені договором.

Згідно положень ст. 545 ЦК України, кредитор, приймаючи виконання зобовязання, повинен повернути борговий документ (розписку) боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає на вимогу боржника. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого боргу.

Оригінал вищезазначеної розписки був наданий до суду представником позивача, отже знаходився весь цей час у позивача. Виходячи з положень ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобовязання за розпискою від ОСОБА_2 на суму 40000 грн., ОСОБА_3 повинен був повернути ОСОБА_2 оригінал розписки, або ж на вимогу відповідача видати розписку про одержання виконання частково або у повному обсязі.

Не знайшли свого підтвердження у процесі розгляду справи посилання відповідача на те, що факт передачі грошей за розпискою відсутній. Тому суд вважає встановленим, що відповідач ОСОБА_2 позичив зазначену у розписці суму у ОСОБА_3 та не повернувши її 01.05.2017 року, порушив свої зобов'язання. Ніяких підтверджень про виконання зобовязання відповідачем за розпискою до суду не надано.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Підстав звільнення від доказування, визначених ст. 82 ЦПК України судом не встановлено.

Позицію відповідача суд розцінює як ухилення від виконання свого обовязку щодо повернення боргу за договором позики.

Таким чином, оцінивши докази у їх сукупності, оскільки відповідач у встановлений строк не повернув взяті ним у борг грошові кошти, тобто не виконав зобовязання належним чином відповідно до умов договору позики, суд прийшов до висновку про обґрунтованість предявленого позову та задоволення його у повному обсязі, тому суд стягує з відповідача на користь позивача суму боргу за договором позики, а саме 40000 грн

Судові витрати підлягають стягненню на підставі ч.1 ст.141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 9-13, 81, 200, 206, 258-259, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 526, 530, 549, 551, 554, 625, 1050, 1054 ЦК України, суд, -

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_3 ( РНОКПП НОМЕР_1, АДРЕСА_1) до ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 АДРЕСА_2) про зобов'язання вчинити певні дії- задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( РНОКПП НОМЕР_2 АДРЕСА_2) на користь ОСОБА_3 ( РНОКПП НОМЕР_1, АДРЕСА_1) суму боргу в розмірі 40000 грн. та судовий збір в сумі 640 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом

протягом тридцяти днів з дня його проголошення, через суд першої інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили, після закінчення строку для подання апеляційної скарги.

Повний текст рішення виготовлений 02.07.2018року.

Суддя Бородіна Н.М.