Провадження № 22-ц/772/1134/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції Король О. П.
Доповідач:Копаничук С. Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2018 рокуСправа № 127/26834/17м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого : Копаничук С.Г.

Суддів: Рибчинського П.В., Оніщука В.В.

при секретарі Агеєвій Г.В.

за участю позивача ОСОБА_3, його представника -адвоката ОСОБА_4 , представника відповідача Алмаза В.В.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_3,

відповідач: державне підприємство «Центр державного земельного кадастру»,

третя особи без самостійних вимог: виробнича філія «Вінницька картографічна фабрика» державного підприємства «Центр державного земельного кадастру»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційну скаргу державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» на рішення Вінницького міського суду від 13.03.2018 року , ухваленого о 17 год. 06 хв. в приміщенні Вінницького міського суду суддею Королем О.П., у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» за участю третьої особи без самостійних вимог - виробничої філії «Вінницька картографічна фабрика» державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати,-

В с т а н о в и в :

12.12.2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» за участю третьої особи -виробничої філії «Вінницька картографічна фабрика» державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати. Зазначив, що з 24.04.2002 року він працював у державному підприємстві «Державна картографічна фабрика» у м. Вінниці. В зв`язку з проведеною реорганізацією підприємства з 09.07.2013 року був переведений на роботу у виробничу філію «Вінницька картографічна фабрика» ДП «Центр державного земельного кадастру». Наказом від 19.10.2015р. № 42-к він був звільнений з роботи а власним бажанням з 23.10.2015 року через невиконання філією законодавства про працю - невиплату заробітної плати з січня 2015року по вересень 2015року,проте заборгованість по заробітній платі та розрахунок з ним в сумі 40 247,49 грн. вчасно проведений не був.

Судовим наказом Вінницького міського суду від 12.01.2016 року по справі № 127/28853/15-ц вказана сума заборгованості була стягнута з відповідача на його користь.

Посилаючись на те, що зазначені грошові кошти під час примусового виконання вказаного судового рішення були сплачені йому лише 14.11.2017 року, збільшивши позовні вимоги та урахуванням кількості днів затримки повного розрахунку ,просив: на підставі статей 116, 117 КЗпП України, Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року(далі-Порядок), стягнути з відповідача 101 212,95 грн середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 26 жовтня 2015 року по 13 листопада 2015 року та на підставі ЗУ «Про оплату праці» ,ЗУ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати» - 13 676,81 грн. компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати.

Рішенням Вінницького міського суду від 13.03.2018 року позов задоволено. Стягнуто з державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» на користь ОСОБА_3 середній заробіток за весь час затримки розрахунку по заробітній платі по день фактичного розрахунку з 26.10.2015 р. по 13.11.2017 р. в сумі 101212,95 грн., компенсацію втрати частини доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати в сумі 13676,81 грн.

Стягнуто з державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» на користь ОСОБА_3 у відшкодування понесених судових витрат : з судового збору - 1148,89 грн., з професійної правничої допомоги - 6000 грн,, а разом 7148,89 грн.

В апеляційній скарзі державне підприємство «Центр державного земельного кадастру» просить зазначене рішення суду скасувати через порушення судом норм матеріального і процесуального права, а по справі ухвалити нове рішення, яким в позові відмовити повністю. Зазначає, що суд першої інстанції не врахував позбавленість через скрутне фінансове становище державного підприємства забезпечити явку представника в судове засідання та не задовольнив клопотання відповідача про розгляд справи в режимі відеоконференції, чим порушив принцип змагальності при розгляді справи та права відповідача ; не вирішив питання про відрахування податків та інших обов'язкових платежів, невірно встановив дійсний розмір заборгованості перед позивачем з відшкодування середньомісячного заробітку за час затримки розрахунку в зв'язку з невірним визначенням розміру його середньоденного заробітку , який в дійсності складає 135,04 грн., а також суми компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, що є завищеною .

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача проти скарги заперечує, вважає рішення суду законним і обгрунтованим ,а доводи скарги безпідставними. Зазначила, що відповідач зловживає процесуальними правами ; усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі ,в якому вони нараховані без виключення сум відрахування на податки, що передбачено п.3 Розділу ІІІ Порядку; усі обрахування здійснені позивачем правильно і відповідно до законодавства.

Відповідно до п.п.8,9 Розділу Перехідні положення ЦПК України в редакції Закону № №2147 від 03.10.2017 року до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується. Справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно ч.3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги ,позовних вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції . Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідача, учасників справи, перевіривши матеріали справи, рішення суду в межах доводів і вимог апеляційної скарги , заявлених позовних вимог та підстав позову ,суд апеляційної інстанції вважає що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_3 з 2002 року працював на державному підприємстві «Вінницька картографічна фабрика», що в січні 2013 року в результаті реорганізації було приєднано до Державного підприємства «Центр Державного земельного кадастру», який є правонаступником останнього. Згідно довідки підприємства ,останнє заборгувало позивачу заробітну плату з січня по жовтень 2015 року в сумі 40247,49 грн. ,що була стягнута судовим наказом Вінницького міського суду від 12.01.2016 року на його користь .В ході примусового виконання вказаного судового рішення 14.11.2017 року на рахунок ОСОБА_3 в банку надійшли зазначені кошти.

Задовольняючи позовні вимоги суд ,посилаючись на ст.116,117,237-1 КЗПП України ,виходив з того, що заборгованість з розрахунку перед позивачем виникла з вини відповідача ,сума заборгованості 40 247,49 грн. підтверджена судовим рішенням, спору про розмір заборгованості немає ,фактичний розрахунок з позивачем проведено 14.11.2017 року , а перебіг строку звернення до суду згідно рішення Конституційного суду України від 22.02.2012 року №4рп/2012 року розпочинається з дня коли працівник дізнався про те, що власник фактично з ним розрахувався , тобто з 14.11.2017 року.

Постановляючи рішення по справі про задоволення вимог позивача ,суд вірно встановив обставини, що підтверджують відсутність пропуску позивачем строку звернення до суду ,оскільки рішенням Конституційного Суду України від 22.02.2012 року у справі №4-рп/2012 роз'яснено ,що в аспекті конституційного звернення положення ч.1 ст.233 КзПП України у взаємозв'язку з положеннями ст.ст.116,117,237-1 цього Кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду за вирішенням трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався.

Встановлено ,що фактичний розрахунок з позивачем відбувся 14.11.2017 року в результаті примусового виконання судового наказу ,отже тоді ОСОБА_3 і дізнався про те, що роботодавець фактично з ним розрахувався. До цього ОСОБА_3 не міг дізнатися про те, що роботодавець з ним розрахувався, так як при звільненні розрахунку з ним проведено не було аж до виконання судового наказу 14.11.2017 року. До суду позивач звернувся 12.12.2017 року ,тобто в межах 3-місячного строку.

Також суд дійшов вірного висновку про необхідність стягнення на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та компенсації втрати частини доходів через порушення термінів їх виплати .

Разом з тим, в частині встановленого судом розміру сум ,що підлягають стягненню ,апеляційний суд погодитись не може ,оскільки суд дійшов до нього з порушенням норм матеріального і процесуального права, не перевіривши належним чином докази, що підтверджують обставини справи .

Відповідач оспорює розмір сереньомісячного заробітку за час затримки розрахунку та розмір компенсації втрати частини доходів через порушення термінів їх виплати ,наголошуючи, що вони обраховані з порушеннями ,зокрема, щодо включення сум індексації до заробітної плати та вказує на відсутність розрахунку компенсації позивачем .

Спірні правовідносини сторін із приводу оплати праці, у тому числі й у зв'язку з порушенням строків виплати заробітної плати, регулюються трудовим законодавством та іншими актами законодавства України, прийнятими відповідно до нього, а саме: КЗпП України; Законами України «Про оплату праці», «Про індексацію грошових доходів населення», «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати»; Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078; Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №159 від 21.02.2001 року, Постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року «Про порядок затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», Інструкцією зі статистики заробітної плати ,затвердженої Наказом Державного комітету статистики України №5 від 13.01.2004року.

Зокрема, зі змісту п.2 розділу 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року вбачається, що у всіх інших випадках, крім ,обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають

дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Судом апеляційної інстанції встановлено ,що у відзиві на позовну заяву відповідач, посилаючись на дані бухгалтерського обліку, заперечував розмір заробітної плати нарахованої позивачу за серпень та вересень 2015 року, що передували звільненню ,а також, посилаючись на вищенаведені нормативні акти та відсутність розрахунку позивача суми коменсації втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, заперечував їх розмір.

Ухвалою Вінницького міського суду від 31.01.2018 року за клопотанням відповідача з врахуванням відзиву та з метою повного, всебічного з'ясування обставин розгляд справи був призначений судом у спрощеному позовному провадженні з повідомленням (викликом) учасників в судове засідання на 15.02.2018 року (а.с.59). У клопотанні про відкладення розгляду справи від 12.02.2018 року, відповідач зазначив, що отримав ухвалу про призначення розгляду справи на 15.02.2018 року за три дні до розгляду - 12.02.2018 року ,а також обгрунтовував своє клопотання про розгляд в режимі відеоконференції скрутним фінансовим становищем державного підприємства ,що знаходиться в м. Київ ,а також просив не розглядати справу без участі його представника . Ухвалою Вінницького міського суду від 15.02.2018 року клопотання відповідача про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції залишено без задоволення .

За таких обставин ,враховуючи поважність причин неможливості явки представника в судове засідання та необхідність забезпечення судом відповідно до ст.12 ЦПК України засад змагальності судочинства та сприяння учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції не сприяв учасникам судового процесу в реалізації ними своїх прав та безпідставно у рішенні суду виходив з відсутності між сторонами спору про розмір заборгованості .

Як у відзиві на позов, апеляційній скарзі ДП «Центр державного земельного кадастру» послідовно заперечував розмір сум ,що підлягали стягненню. В засіданні апеляційного суду представник відповідача також заперечив довідку про розмір середньомісячний (середньоденний) заробіток ,надану виробничою філією «Вінницька картографічна фабрика» ДП «Центр державного земельного кадастру» і вказав, що остання не є юридичною особою і надані нею у довідці дані не відповідають дійсності, так як розмір індексації не входить у обрахунок середньомісячного заробітку. Разом з тим, не заперечував правильність та достовірність даних розрахункових листів про здійснені філією нарахування та виплати ,наданих позивачем .(а.с.21-26)

Згідно п.5 розділу 4 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Відповідно ж до п. 8 розділу 4 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Згідно п. 4 розділу 3 вказаного Порядку при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження згідно з чинним законодавством, не враховуються, зокрема, пенсії, державна допомога, соціальні та компенсаційні виплати.

Відповідно до п.3 розділу 3 «Виплати, що включаються у розрахунок середньої заробітної плати» Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року , при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються:

- основна заробітна плата;

- доплати і надбавки (за надурочну роботу та роботу в нічний час; суміщення професій і посад; розширення зон обслуговування або виконання підвищених обсягів робіт робітниками - почасовиками; високі досягнення в праці (високу професійну майстерність); умови праці; інтенсивність праці; керівництво бригадою, вислугу років та інші);

- виробничі премії та премії за економію конкретних видів палива, електроенергії і теплової енергії;

- винагорода за підсумками річної роботи та вислугу років тощо.

Згідно п.п.2.2.7 п.2.2. Розділу 2 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої Наказом Державного комітету статистики України №5 від 13.01.2004 року сума виплат, пов'язаних з індексацією заробітної плати відноситься не до основної ,а до додаткової заробітної плати .

Таким чином, суми з індексації заробітної плати , не входять до виплат, які включаються у розрахунок середньої заробітної плати .

Отже ,доводи апеляційної скарги відповідача щодо невірно визначеної позивачем та судом суми середньомісячного заробітку є підставними ,а розмір середньоденного заробітку згідно даних розрахункових листів позивача за серпень і вересень 2015 року складає 135,04 грн. ( 1911,8 грн (з/п без індексації) + 2409,5 грн. (з/п без індексації) : 32 відпрацьованих днів) ,а відтак середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні ,що підлягає стягненню, складає 69 410,56 грн.( 135,04 грн. х 514 днів ) без утримання податків і обов'язкових платежів.

Щодо суми компенсації втрати ,то ст. 34 ЗУ «Про оплату праці» встановлено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати, проводиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Відповідно до статей Закону № 2050-ІІІ«Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, за яким компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами в цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата(грошове забезпечення) та інші.

Із наведеного вбачається, що дія зазначених нормативних актів поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів громадян , які вони одержують в гривнях на території України і не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендія, заробітна плата).

Основною умовою для виплати передбаченої Законом № 2050-ІІІ та Порядком компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі заробітної плати з індексацією).

Відповідно до Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №159 від 21.02.2001 року(зі змінами) сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом. Сума компенсації виплачується громадянам у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

За наявності зазначених умов у тому самому порядку компенсації підлягає присуджена за рішенням суду сума заробітної плати з індексацією , якщо ці умови настали у зв'язку з несвоєчасним виконанням рішення.

Як вбачається з даних розрахункових листів позивача за січень 2015 року - листопад 2015 року, що не оспорюються сторонами ,заборгована заробітна плата з індексацією (після утримання податків і обов'язкових платежів) відповідає даним довідки (а.с.19) ,крім відомостей за жовтень 2015 року ,в розрахунок якого увійшли , крім заробітної плати , разові виплати у вигляді вихідної допомоги - 12 676,38 грн. та компенсації за невикористану відпустку - 9 641,95 грн., які відповідно до наведених правових актів не підлягають компенсації та підлягають виключенню . Грошові доходи за жовтень ,що підлягають компенсації за вирахуванням разових виплат ( 12 676,38 грн. + 9 641,95 грн.) складають : заробітна плата 1873,29 грн. + доплата 187 грн. + індексація 1044,52 грн. = 3104,81 грн. - податки 547,64 грн. = 2547,17 грн .

Тому ,доводи апеляційної скарги відповідача щодо невірно визначеного позивачем та судом розміру компенсації втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати є підставними, а розмір компенсації втрати неотриманих в 2015 році доходів позивача ,що виплачені йому у листопаді 2017 року (а.с.122) , складає:

Січень 2015 року - 1175,95 грн. х 0,742 = 872,55 грн.

Лютий 2015 року - 2720,09 грн. х 0,654 =1779 грн.

Березень 2015 року - 2665,96 грн. х 0,493 = 1314,31 грн.

Квітень 2015 року - 2375,26грн. х 0,310 = 736,33 грн.

Травень 2015 року - 3191,54 грн. х 0,282 = 900,01 грн.

Червень 2015 року - 2622,45 грн. х 0.276 =723,79 грн.

Липень 2015 року - 2930,90 грн. х 0,289 = 847,03 грн.

Серпень 2015 року - 2280,50 грн х 0,300 = 684,15 грн.

Жовтень 2015 року - 2547,17 грн. х 0,287 = 731,03 грн.

Всього ж на користь позивача підлягає стягненню сума компенсації втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати в розмірі 8583,22 грн., а тому рішення суду першої інстанції в частині розмірів стягнення через невірне здійснення розрахунків підлягає зміні в мотивувальній та резолютивній частині.

Згідно ст.141 ЦПК України підлягає зміні рішення суду і в частині перерозподілу судових витрат (судового збору і правничої допомоги) між сторонами пропорційно задоволених позовних вимог, що відповідно складає 779,93 грн. збору та 3600 грн. допомоги

Згідно ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи;2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки суд допустив неповне з'ясування обставин розміру заборгованості , що мають значення для справи та невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, дійсним обставинам справи, та встановлення цих обставин апеляційним судом ,рішення суду в частині стягнутих судом сум підлягає зміні в мотивувальній та резолютивній частині

Керуючись ст. 374, 376, 382 ЦПК України,

П о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» задовольнити частково.

Рішення Вінницького міського суду від 13.03.2018 року змінити.

Замість цифр «101 212,95 грн» вказати « 69 410 грн.», замість «13676,81 грн.» вказати «8583,22 грн». ,замість «1148,89 грн.» вказати «779,93 грн»., замість «6000 грн.» вказати «3 600 грн.»

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду на протязі тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: Копаничук С.Г.

Судді: Рибчинський В.П.

Оніщук В.В.

Згідно з оригіналом:

Суддя: Копаничук С.Г.