Справа № 136/1941/17
Провадження № 22-ц/772/1312/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2018 рокуСправа № 136/1941/17м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області в складі:

Головуючого: Матківської М.В.

Суддів: Медяного В.М., Сопруна В.В.

При секретарі: Сніжко О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 19 квітня 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,

Рішення ухвалив суддя Кривенко Д.Т.

Рішення ухвалено о 13.35 год. в м. Липовці Вінницької області

Дата складення повного тексту рішення не відома,

Встановив:

В грудні 2017 року ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до Липовецької міської ради про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, мотивуючи свої вимоги тим, що 26 квітня 2010 року померла його мати ОСОБА_5. Після її смерті відкрилась спадщина на належний їй житловий будинок № 10 по вул. Березівській в м. Липовці.

Він не зміг скористатися своїм правом на прийняття спадщини, оскільки в звязку з важким матеріальним становищем та відсутністю роботи за місцем проживання в 2005 році він був вимушений поїхати на заробітки до Російської Федерації, де працював нелегально. В Україну він повернувся в жовтні 2017 року та приступив до оформлення спадщини після смерті матері.

В жовтні 2017 року він звернувся в нотаріальну контору з метою подання заяви про прийняття спадщини, проте нотаріус йому повідомив про неможливість прийняття такої заяви в звязку з пропуском строку звернення до нотаріальної контори.

В звязку з цим просив визначити йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті його матері ОСОБА_5, яка померла 26 квітня 2010 року.

Ухвалою Липовецького районного суду Вінницької області від 21 лютого 2018 року замінено неналежного відповідача Липовецьку міську раду Липовецького району Вінницької області на належного ОСОБА_4.

Рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 19 квітня 2018 року в задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відмовлено у повному обсязі.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_3 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким його позовні вимоги задовільнити у повному обсязі.

Зазначив, що рішення суду вважає незаконним та необґрунтованим і таким, що порушує норми матеріального і процесуального права.

Відповідно до пункту 3 абзацу 3 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Згідно з підпунктом 8 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України (в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 3 жовтня 2017 року) до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Отже справа розглядається Апеляційним судом Вінницької області, який діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи апеляційного суду у відповідному апеляційному окрузі.

Відповідач не надала письмового відзиву на апеляційну скаргу.

Позивач і відповідач, будучи належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи, у судове засідання не зявилися.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення за таких підстав.

Судом встановлено, що 26 квітня 2010 року в м. Липовці Вінницької області померла ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-АМ № 354007 від 20 липня 2016 року, актовий запис №59 (а. с. 5).

Згідно свідоцтва про народження ІV-УР № 1000186 ОСОБА_5 була матірю позивача ОСОБА_3 (а. с. 6).

Після смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина.

Як свідчать матеріали спадкової справи № 562/2010 до майна померлої 25 квітня 2010 року ОСОБА_5, спадщину після смерті матері прийняла її донька ОСОБА_4, про що 8 грудня 2010 року подала відповідну заяву до Липовецької державної нотаріальної контори (а. с. 13).

27 січня 2011 року ОСОБА_4 видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті матері ОСОБА_5, зареєстроване в реєстрі за № 111, щодо спадкового майна земельної ділянки площею 3,0655 га, кадастровий номер :02:001:0222, що розташована на території Липовецької міської ради Вінницької області (а. с. 23).

Також 27 січня 2011 року ОСОБА_4 видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті матері ОСОБА_5, зареєстроване в реєстрі за № 113, щодо спадкового майна: права на майновий пай члена КСП «Відродження» м. Липовець в розмірі 7363 грн., що становить 0,12% від загальної вартості майна КСП «Відроження» (а. с. 25).

Позивач у встановлений законом строк не подав нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Згідно з ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Стаття 1272 ЦК України встановлює, що якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, на подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Згідно розяснень Пленуму Верховного Суду України у п. 24 постанови «Про практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України. Зазначене положення застосовується до спадкоємців, в яких право на спадкування виникло з набранням чинності зазначеним Кодексом.

Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (ч. 2 ст. 1272 ЦК), а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

При розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. За наявності у спадковій справі заяви спадкоємця про відмову від права на спадщину його вимоги про визначення додаткового строку для прийняття спадщини задоволенню не підлягають.

Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, повязані з обєктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач ОСОБА_3 зазначив, що він не прийняв спадщину у визначений законом строк з тих підстав, що в звязку із скрутним матеріальним становищем в 2005 році він був вимушений виїхати на заробітки до Російської Федерації, де працював нелегально, а повернувся в Україну лише в жовтні 2017 року.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За правилами статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справа не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивач ОСОБА_3 не надав суду жодних доказів на підтвердження тривалого перебування за межами України, а саме: з часу відкриття спадщини до жовтня 2017 року, що стало причиною пропуску строку для прийняття спадщини після смерті матері.

До апеляційної скарги таких доказів також не додано, що спростовує доводи апеляційної скарги в тій частині, що позивач в судовому засіданні довів, що він дійсно з 2005 році працював у Російській Федерації нелегально та повернувся в Україну в жовтні 2017 року.

Також безпідставними є доводи апеляційної скарги в тому, що суд першої інстанції не врахував той факт, що відповідач ОСОБА_4 не заперечує проти оформлення ним права власності на 1/2 частину спадкового майна, проте письмову згоду вона не може дати в звязку з хворобою; своєю бездіяльністю відповідач не заперечує проти задоволення позову.

Як свідчать матеріали спадкової справи відповідач ОСОБА_4 не подавала нотаріусу за місцем відкриття спадщини заяви про свою згоду на подання позивачем, який пропустив строк для прийняття спадщини, відповідної заяви про прийняття ним спадщини. Тобто письмова згода відповідача на подання позивачем заяви про прийняття спадщини відсутня, що спростовує доводи апеляційної скарги в цій частині.

За наведених обставин апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції відповідно до вищенаведених вимог закону, з урахуванням встановлених обставин, прийшов до правильного висновку про відмову в задоволенні позову.

Рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, в звязку з чим не підлягає до скасування, а апеляційна скарга не підлягає до задоволення, оскільки наведені в ній доводи правильність висновків суду не спростовують.

На підставі викладеного і керуючись ст. 367, 374, 375, 381-382 ЦПК України, суд

Постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 19 квітня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий:ОСОБА_2
Судді:ОСОБА_6
ОСОБА_7

Повне судове рішення складено 13 червня 2018 року

Згідно з оригіналом

Суддя М.В. Матківська