Провадження № 22-ц/780/2126/18 Доповідач у 2 інстанції Верланов С. М.
Категорія 29 21.06.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

21 червня 2018 року апеляційний суд Київської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді - Верланова С.М.,

суддів - Приходька К.П., Савченка С.І.,

за участю секретаря - Вергелес О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою моторного (транспортного) страхового бюро України на заочне рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06 грудня 2017 року у справі за позовом моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_2 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов'язаних з виплатою страхового відшкодування,

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2017 року моторне (транспортне) страхове бюро України (далі - МТСБУ) звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов'язаних з виплатою страхового відшкодування.

Позовна заява мотивована тим, що 28 липня 2014 року о 13 год. 10 хв. ОСОБА_2, керуючи транспортним засобом «МАЗ», державний номерний знак НОМЕР_1 (далі - д.н.з.), при здійсненні маневру не врахував дорожню обстановку та габарити транспортного засобу, в результаті чого здійснив зіткнення з автомобілем НОМЕР_2. Внаслідок дорожньо - транспортної пригоди (далі - ДТП) автомобілі зазнали механічних ушкоджень. Постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23 квітня 2015 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні ДТП. Позивач вказував, що на час скоєння ДТП ОСОБА_2 не мав чинного договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів. 30 червня 2015 року власник автомобіля НОМЕР_2, ОСОБА_3 звернувся до МТСБУ із заявою про виплату страхового відшкодування, яке було виплачено йому 12 серпня 2015 року у розмірі 22 533 грн. 74 коп.

З урахуванням наведеного, позивач просив на підставі ст.1191 ЦК України стягнути з відповідача на свою користь кошти у розмірі 22 533 грн. 74 коп. на відшкодування витрат в порядку регресу, витрати за послуги аварійного комісара у розмірі 1187 грн. та судовий збір.

Заочним рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06 грудня 2017 року в задоволенні позову МТСБУ відмовлено.

Не погоджуючись із заочним рішенням суду, МТСБУ подало апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким його позов задовольнити, посилаючись на неповне з'ясування обставин справи, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права,.

Апеляційна скарга мотивована тим, що у позові МТСБУ помилково вказало дату скоєння ДТП - 28 липня 2015 року. При цьому, суд першої інстанції проігнорував надані позивачем докази на підтвердження того, що ДТП сталася 28 липня 2014 року, а саме, постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23 квітня 2015 року, довідку №1 від 09 липня 2015 року про розмір відшкодування шкоди, заяву власника автомобіля НОМЕР_2, ОСОБА_3 від 30 червня 2015 року про виплату страхового відшкодування. Також вказує, що суд дійшов помилкового висновку про недоведеність факту отримання власником автомобіля НОМЕР_2, ОСОБА_3 коштів у розмірі 22 533 грн. 74 коп., оскільки на підтвердження понесених витрат у вказаному розмірі МТСБУ долучило належним чином завірене платіжне доручення від 11 серпня 2015 року № 4019. Позивач вказує, що суд першої інстанції наведених вище обставин належним чином не з'ясував, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про недоведеність позовних вимог.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до пункту 9 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, нова редакція якого набрала чинності 15 грудня 2017 року, справи у судах апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому діючою редакцією ЦПК України.

У ч.3 ст.3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій і вирішення справи.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України, у редакції, чинній на момент розгляду справи, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст.214 ЦПК України, у редакції, чинній на момент розгляду справи, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону заочне рішення суду першої інстанції не відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, виходив із того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог. При цьому, суд зазначив, що до наказу про відшкодування шкоди ОСОБА_3 позивачем не додано належного письмового доказу про перерахування коштів, а надана позивачем копія платіжного доручення від 12 серпня 2015 року не містить підпису та печатки банку, а тому суд дійшов висновку, що факт отримання коштів власником пошкодженого транспортного засобу позивачем не доведено. Також суд першої інстанції вказав, що довідка №1 від 09 липня 2015 року містить дату скоєння ДТП за участю відповідача - 28 липня 2014 року, що також підтверджується постановою Білоцерківського міськрайонного суду від 23 квітня 2015 року, а в позовній заяві МТСБУ вказало дату скоєння ДТП - 28 липня 2015 року. Крім того, суд зазначив, що позивач не включив до участі у справі інших учасників ДТП, а саме, водія автомобіля НОМЕР_2, ОСОБА_4 та власника цього автомобіля ОСОБА_3

Проте, колегія суддів з такими висновками суду першої інстанції погодитись не може, оскільки суд у порушення вимог ст.ст.212-214 ЦПК України, у редакції, чинній на час розгляду справи, не повно з'ясував обставини, що мають значення для справи, що призвело до неправильного вирішення спору.

Відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч.1 ст.58, ч.2 ст.59 ЦПК України, у редакції, чинній на час розгляду справи, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України, у редакції, чинній на час розгляду справи, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, в яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою (ч.4 ст.61 ЦПК України, у редакції, чинній на час розгляду справи).

Преюдиційні факти - це факти, встановлені судовими рішеннями, що набрали законної сили і не підлягають доведенню в іншій справі.

З матеріалів справи вбачається, що 28 липня 2014 року о 13 год. 10 хв. ОСОБА_2, керуючи автомобілем НОМЕР_3, у м.Біла Церква порушив Правила дорожнього руху та здійснив зіткнення з автомобілем НОМЕР_4, під керуванням водія ОСОБА_4, що належить на праві власності ОСОБА_3 Внаслідок ДТП автомобілі зазнали механічних ушкоджень.

Вказані обставини підтверджуються наявними у матеріалах справи постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23 квітня 2015 року, згідно з якою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КпАП України та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 340 грн., а також постановою апеляційного суду Київської області від 15 червня 2015 року, якою постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23 квітня 2015 року в частині накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_2 в сумі 340 грн. скасовано, а в решті постанову суду першої інстанції залишено без змін. Вказана постанова суду першої інстанції та постанова апеляційного суду є обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою відповідно до ч.4 ст.61 ЦПК України.

Колегія суддів вважає, що зазначення МТСБУ у позові про вчинення ДТП 28 липня 2015 року, а не 28 липня 2014 року свідчить лише про допущення позивачем описки, та не є підставою для відмови у позові про відшкодування в порядку регресу витрат, пов'язаних з виплатою страхового відшкодуванняз вказаних підстав, оскільки з долучених позивачем до позову постанови Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23 квітня 2015 року та постанови апеляційного суду Київської області від 15 червня 2015 року, встановлено, що ДТП за участю автомобіля НОМЕР_3, під керуванням ОСОБА_2 та за участю автомобіля НОМЕР_4, під керуванням водія ОСОБА_4, сталася з вини ОСОБА_2 саме 28 липня 2014 року.

Вказані обставини відповідачем не спростовано.

Встановлено, що ОСОБА_2 на час скоєння ДТП не мав чинного договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а власник пошкодженого автомобіля НОМЕР_4, ОСОБА_5 такий договір мав.

По справі встановлено, що 30 червня 2015 року власник автомобіля НОМЕР_2 ОСОБА_3, якому в результаті ДТП з вини ОСОБА_2 було спричинено майнову шкоду, звернувся до МТСБУ із заявою про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок скоєння ДТП (а.с.4).

09 липня 2015 року МТСБУ склало довідку №1 про розмір відшкодування з фонду захисту потерпілих, що становить 22 533 грн. 74 коп. (а.с.13).

Відповідно до наказу МТСБУ від 10 серпня 2015 року № 4019 «Про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих ОСОБА_3» 12 серпня 2015 року МТСБУ виплатило ОСОБА_3 страхове відшкодування у розмірі 22 533 грн. 74 коп., що підтверджується платіжним дорученням №4019 від 11 серпня 2015 року (а.с.11,73).

Також по справі встановлено, що МТСБУ понесло витрати за послуги аварійного комісара у розмірі 1 187 грн., що підтверджується рахунком № 9385 від 22 серпня 2014 року та платіжним дорученням № 8074 від 06 листопада 2014 року (а.с.9).

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про недоведеність позивачем обставин виплати страхового відшкодування в сумі 22 533 грн. 74 коп. з тих підстав, що надана позивачем копія платіжного доручення не містить підпису та печатки банку.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач МТСБУ участі у розгляді справи в суді першої інстанції не приймало. При цьому представник МТСБУ Чехоєва Н.М. двічі подавала до суду клопотання від 01 листопада 2017 року та від 15 грудня 2017 року, в якому зазначала, що позов МТСБУ підтримує та просила розглянути дану справу без участі представника МТСБУ на підставі поданих документів (а.с.43, 56).

Згідно з вимогами ст. 12 ЦПК України та ч.4 ст.10 ЦПК України, у редакції, чинній на момент розгляду справи, яка також покладає і на суд певні обов'язки зі створення для сторін змагального процесу, суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджає про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Однак суд першої інстанції у порушення наведених вище норм у встановленому законом порядку не роз'яснив позивачу по справі МТСБУ права про надання належним чином звіреної копії платіжного доручення, що підтверджує понесення ним витрати на суму 22 533 грн. 74 коп.

МТСБУ пред'явило даний позов і вважало, що його вимоги доведені, а у разі, якщо відповідач оспорює позовні вимоги, то саме він зобов'язаний спростувати вимоги, довести інший розмір виплати страхового відшкодування чи взагалі відсутність такої виплати (ст.ст. 10, 60 ЦПК України в редакції 2004 року).

До апеляційної скарги МТСБУ долучило належним чином оформлене платіжне доручення від 11 серпня 2015 року № 4019 про виплату ОСОБА_3 12 серпня 2015 року страхового відшкодування у розмірі 22 533 грн. 74 коп. (а.с.73).

Колегія суддів вважає, що вказане платіжне доручення від 11 серпня 2015 року № 4019 містить інформацію щодо предмета доказування та доводить понесення МТСБУ витрат, пов'язаних з виплатою страхового відшкодування у розмірі 22 533 грн. 74 коп., яке відповідачем не спростоване.

Крім того, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову в позові з підстав незалучення до участі у справі інших учасників ДТП, а саме, водія автомобіля НОМЕР_4, ОСОБА_4 та власника цього автомобіля ОСОБА_3, оскільки чинним законодавством не передбачено обов'язковість залучення до участі справі усіх учасників ДТП під час розгляду справи про відшкодування в порядку регресу витрат, пов'язаних з виплатою страхового відшкодування.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції у порушення вимог ст. 212-214 ЦПК України, у редакції, чинній на час розгляду справи, неповно з'ясував обставини, що мають значення для правильного вирішення справи та не надав належної правової оцінки наданим позивачем доказам, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позову МТСБУ з підстав його недоведеності.

Відповідно до ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З викладених вище підстав колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не ґрунтується на матеріалах справи, ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Вирішуючи спір в межах заявлених вимог, колегія суддів вважає, що позов МТСБУ підлягає до задоволення з таких підстав.

Частиною 1 ст.1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно зі ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Статтею 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Відповідно до вимог п.п. «а» п. 41.1 ст.41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБ України за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

При апеляційному розгляді справи установлено, що 28 липня 2014 року з вини ОСОБА_2, який не мав договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, сталася ДТП, у результаті якої був пошкоджений автомобіль НОМЕР_4, який належить на праві власності ОСОБА_3 Заподіяна шкода ОСОБА_3 не була відшкодована відповідачем ОСОБА_2, а відшкодована МТСБУ у розмірі 22 533 грн. 74 коп.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги закону та встановлені обставини справи, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги МТСБУ про відшкодування в порядку регресу витрат, пов'язаних з виплатою страхового відшкодуванняу розмірі 22 533 грн. 74 коп. та витрат за послуги аварійного комісара у розмірі 1 187 грн., є обґрунтованими та підлягають задоволенню, оскільки в такому випадку шкода відшкодовується заподіювачем шкоди.

За таких обставин, заочне рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам ст.ст.213, 214 ЦПК України, у редакції чинній, на час розгляду справи, щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст.376 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення про задоволення позову МТСБУ з наведених вище підстав.

Згідно з ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача (п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України).

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

При подачі позовної зави МТСБУ сплачено судовий збір у розмірі 1 600 грн., а при подачі апеляційної скарги - 2 400 грн. (а.с.67). Оскільки колегія суддів ухвалює нове рішення і задовольняє позов МТСБУ, тому з ОСОБА_2 на користь МТСБУ підлягає стягненню судовий збір у розмірі 4 000 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд Київської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу моторного (транспортного) страхового бюро України задовольнити.

Заочне рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06 грудня 2017 року скасувати та прийняти нову постанову.

Позов моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_2 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов'язаних з виплатою страхового відшкодуваннязадовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2на користь моторного (транспортного) страхового бюро України в порядку регресу витрати, пов'язані з виплатою страхового відшкодування у розмірі 22 533 грн. 74 коп. та витрати на послуги аварійного комісара у розмірі 1 187 грн., а всього 23 720 (двадцять три тисячі сімсот двадцять) грн. 74 коп.

Стягнути з ОСОБА_2на користь моторного (транспортного) страхового бюро України судовий збір у розмірі 4 000 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий

Судді