Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/2260/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 червня 2018 року м. Черкаси

Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді Позарецької С.М.

при секретарі Семиволос І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ПАТ КБ «Приватбанк» про визнання виконавчого напису від 14 липня 2017 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2, зареєстрований в реєстрі за № 8370, за яким на користь ПАТ КБ «Приватбанк» з ОСОБА_1 стягнуто заборгованість в сумі 67 324, 33 грн., 1800 грн. - витрат за вчинення виконавчого напису, а всього 69 124,33 грн., таким, що не підлягає виконанню.

Позовні вимоги мотивує тим, що державним виконавцем Придніпровського відділу ДВС міста Черкаси ГТУЮ ОСОБА_3 31.10.2017 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 54884598, за якою з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» стягується борг в сумі 69 124,33 грн. Підставою для відкриття виконавчого провадження є виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 №8370 від 14.07.2017 року.

Позивач вважає виконавчий напис таким, що вчинений з порушенням умов вчинення виконавчих написів, передбачених чинним законодавством України та таким, що не підлягає виконанню, оскільки нотаріус вчинив виконавчий напис без отримання від відповідача передбачених чинним законодавством України обов'язкових документів, на підставі неіснуючого договору, зокрема, оригіналу кредитного договору та виписки з рахунку боржника.

Крім того, в тексті виконавчого напису зазначено, що приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 стягнув з неї (ОСОБА_1В.) несплачену в строк заборгованість за кредитним договором № б/н від 03 листопада 2008р. Жодного договору № б/н від 03 листопада 2008 року між позивачем та відповідачем не укладалося.

Договір б/н від 03 листопада 2008 року відсутній в матеріалах нотаріальної справи, та в матеріалах виконавчого провадження.

Договірні відносини між позивачем та відповідачем виникли на підставі договору №б/н від 03 жовтня 2008 року, що підтверджено заочним рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 8 вересня 2011 року у справі № 2-3188/11, яким з ОСОБА_5 (яка після одруження змінила своє прізвище на ОСОБА_1) на користь відповідача (стягувача за виконавчим написом) стягнуто грошову суму в розмірі 30776, 57 грн., яка складалась з заборгованості за тілом кредиту - 14 039,51 грн., заборгованості по відсоткам за користування кредитом 13776,32 грн., заборгованості по комісії за користування кредитом -1000 грн., а також штрафи 500 грн. (фіксована частина) та 1441, 74 грн. (процентна складова); заочним рішенням від 03 лютого 2015р. у справі 22-ц/793/1971/15, та рішенням апеляційного суду Черкаської області від 14 липня 2015р. у справі 22-ц/793/1971/15, яким скасовано заочне рішення Придніпровського районного суду м.Черкаси від 03 лютого 2015 року у справі №711/6430/14-ц.

Про те, що між позивачем та відповідачем не укладалося інших договорів свідчить сума вимог, зазначена у виконавчому написі нотаріуса, де вказано, що заборгованість складається з тіла кредиту - 14039,51 грн., саме ця сума кредиту вказана у вищезазначених судових рішеннях.

Тож, позивач вважає, що на момент вчинення виконавчого напису у нотаріуса був відсутній кредитний договір, на підставі якого вчинено виконавчий напис.

Замість виписки з рахунку боржника нотаріусом до виконавчого напису приєднано невідомо ким підписаний «розрахунок заборгованості за договором № б/н від 03.11.2008 року укладеного між ПриватБанком та клієнтом ОСОБА_1, станом на 31.05.2017року».

Позивач вважає, що розрахунок заборгованості на відміну від виписки з рахунку боржника не являється доказом надання кредиту, так саме як і доказом існування заборгованості, чинне законодавство не містить вимог у наданні нотаріусу такого документу, як розрахунок заборгованості, що не дає підстав для стягнення боргу.

Також позивач вказує, що виконавчий напис вчинено з порушенням вимог щодо безспірності заборгованості боржника та строку пред'явлення вимог, звертаючись до нотаріуса з заявою про вчинення виконавчого напису, відповідач навмисно приховав факт існування судового спору про розмір заборгованості за кредитним договором між ним та позивачем.

Крім того вважає, що вчиненням виконавчого напису, здійснено подвійне стягнення, - через органи ДВС та через виконавчий напис нотаріуса, оскільки відповідно до виконавчого напису нотаріуса він є ідентичним до виконавчого провадження №29465906. Звертаючись до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису відповідач навмисно приховав факт існування рішення апеляційного суду Черкаської області від 14 липня 2015року у справі 22-ц/793/1971/15, яким було встановлено неправомірність нарахування процентів та притягнення позивача до відповідальності поза строком дії кредитного договору і незважаючи на це рішення він в позасудовому порядку здійснює стягнення вже стягнутих грошових коштів з позивача та здійснює нарахування заборгованості, на яку він немає права.

Тож, на думку позивача, вчиненим виконавчим написом приватний нотаріус ОСОБА_2 допустив порушення статті 61 Конституції України та двічі притягнув ОСОБА_1 до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

На підставі вищевикладеного, позивач просить суд, - визнати виконавчий напис від 14 липня 2017 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2, зареєстрований в реєстрі за № 8370, за яким на користь ПАТ КБ «Приватбанк» з неї стягнуто заборгованість в сумі 67 324, 33 грн., 1800 грн. - витрат за вчинення виконавчого напису, всього 69 124,33 грн., таким, що не підлягає виконанню, а також стягнути понесені нею судові витрати.

Ухвалою суду від 26 березня 2018 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 14 травня 2018 року закрито підготовче провадження у справі та призначено до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні на 11 червня 2018 року.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не зявилася, до початку надала заяву, в якій просила проводити розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила задовольнити.

Представник відповідача за довіреністю ОСОБА_6, в судове засідання не з'явилася, до початку розгляду справи надала заяву, в якій просила проводити судове засідання без участі їхнього представника, позовні вимоги не визнаються та просить відмовити в задоволенні позову повністю. Відзив на позов та докази не надано.

Враховуючи думку позивача та відповідача, дослідивши письмові матеріали справи та докази в їх сукупності, на підставі повного, обєктивного та всебічного дослідження, суд, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Державним виконавцем Придніпровського відділу державної виконавчої служби міста Черкаси Головного територіального управління юстиції ОСОБА_3 31.10.2017 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 54884598, відповідно до якої з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» стягується борг в сумі 69 124,33грн.

Як зазначено у постанові, - підставою для відкриття виконавчого провадження є виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 №8370 від 14.07.2017року.

Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса» для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за кредитними договорами за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов'язаннями нотаріусу подаються: оригінал кредитного договору, засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

За вимогами статті 1055 Цивільного кодексу України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Крім того, відповідно до висновків Верховного Суду України у справі № 6-141цс14, - статтею 87 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса» для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобовязання.

Тобто, виконавчий напис нотаріуса має бути вчинено виключно за наявності оригіналу кредитного договору та виписки з рахунку боржника.

В свою чергу, в тексті вищеназваного виконавчого напису зазначено, що приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 стягнув з ОСОБА_1 несплачену в строк заборгованість за кредитним договором № б/н від 03 листопада 2008року, але судом не встановлено обставин про те, що між банком «Приватбанк» та ОСОБА_1 укладався договір № б/н від 03 листопада 2008року і за ним існує борг.

Відсутні докази й того, що договір б/н від 03 листопада 2008року мав місце в матеріалах нотаріальної справи.

Договірні відносини між позивачем та відповідачем виникли на підставі договору №б/н від 03 жовтня 2008 року, про що свідчать заочне рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 8 вересня 2011 року у справі № 2-3188/11, за яким з ОСОБА_5 (яка після одруження змінила своє прізвище на ОСОБА_1) на користь відповідача (стягувача за виконавчим написом) стягнуто грошову суму в розмірі 30776, 57 грн., яка складалась з заборгованості за тілом кредиту - 14 039,51 грн., заборгованості по відсоткам за користування кредитом 13776,32 грн., заборгованості по комісії за користування кредитом -1000 грн., а також штрафи 500 грн. (фіксована частина) та 1441, 74 грн(процентна складова). Також, встановлено, що рішенням апеляційного суду Черкаської області від 14 липня 2015 року у справі 22-ц/793/1971/15, скасовано заочне рішення Придніпровського районного суду Черкаської області від 03 лютого 2015 року у справі №711/6430/14-ц, за яким стягувався з ОСОБА_5 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» борг за договором №б/н від 03.10.2008р. в сумі 19673грн. 28коп.

Тож, як вбачається, на момент вчинення виконавчого напису у нотаріуса був відсутній кредитний договір, на підставі якого вчинено виконавчий напис. Крім того, до суду не надані належні та допустимі докази про те, що нотаріусу відповідачем надавалася виписка з рахунку боржника. Сам по собі розрахунок боргу не є документом, який засвідчує безспірність вимог відповідача.

Отже, на думку суду, та обставина, що на час вчинення виконавчого напису щодо ОСОБА_1 в суді вже існував спір щодо розміру заборгованості за вищезазначеним кредитним договором від 03.10.2008р., спростовує висновок відповідача про безспірність заборгованості боржника.

З»ясувавши вказані обставини справи, судом встановлено, що нотаріус в порушення п.1 ст. 8 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого наказом МЮУ 22.02.2012 № 296/5, прийняв документи, які не відповідають вимогам чинного законодавства України та безпідставно вчинив вищевказаний виконавчий напис.

Крім того, твердження позивача, про те, що виконавчий напис вчинено з порушенням вимог щодо безспірності заборгованості боржника та строку пред'явлення вимог, знайшло своє підтвердження в судовому засіданні.

Частиною 1 ст. 88 Закону України «Про нотаріат» встановлено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Відповідно до п. п. 3.1., 3.2., 3.5. пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом МЮУ №296/5 від 22.02.2012, зареєстрованого в МЮУ 22.02.2012 за №282/20595, - нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172.

Згідно вказаного Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ №1172 від 29.06.1999 - при стягненні заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Як зазначено у постанові Верховного Суду України від 4 березня 2015року у справі №6-27цс15, та обставина, що на час вчинення виконавчого напису в суді вже існував спір щодо розміру заборгованості за кредитним договором, спростовує висновок про безспірність заборгованості боржника.

В свою чергу, нотаріус не встановивши факту безспірності заборгованості, вчинив виконавчий напис.

Про те, що стягнута за виконавчим написом заборгованість не є безспірною свідчить заочне рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 8 вересня 2011року у справі №2-3188/11, заочне рішення від 03 лютого 2015року у справі №711/6430/14-ц та рішення апеляційного суду Черкаської області від 14 липня 2015року у справі 22-ц/793/1971/15, яким скасовано заочне рішення Придніпровського районного руду Черкаської області від 03 лютого 2015 року у справі №711/6430/14-ц. Таким чином, між позивачем та відповідачем існує спір щодо розміру заборгованості та правомірності її стягнення.

Відповідно до висновків ВСУ у справі за № 6-887 цс 17 від 05 липня 2017 року захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Тому суд, при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що враховуючи вимоги Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ №1172 від 29.06.2012, - відповідачем по справі не доведено факт надання нотаріусу документів, які б підтверджували договірні зобов»язання між банком та позичальником, щодо розміру заборгованості, в т.ч. тіла кредиту, відсотків, штрафних санкцій та періоду часу, за який така заборгованість має місце.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, - за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Тобто, кредитний договір за своїм змістом є консенсуальним, двостороннім, відплатним договором та вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних його умов (ч. 1 ст. 638 ЦК).

Фактична дата видачі кредитодавцем грошових коштів (кредиту) позичальнику не завжди може співпадати із датою укладання кредитного договору, однак це не змінює дати вчинення правочину.

Крім того, суд погоджується із доводами позивача, про те, що приватний виконавець ОСОБА_2 вчинив виконавчий напис не в межах трирічного терміну, який обчислюється з дня виникнення права вимоги у стягувача (банку).

Підпунктом 3.3. пункту 3 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України зазначається, що строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу.

Момент виникнення права примусового стягнення боргу відповідачем встановлено заочним рішенням Придніпровського районного суду від 8 вересня 2011 року у справі №2-3188/11, де чітко вказано про те, що договір укладений між позивачем та відповідачем складається з заяви позичальника, умов надання банківських послуг та правил користування платіжною карткою. Кінцевий термін повернення кредиту відповідає строку дії картки.

В свою чергу, відповідач вважає, що право вимоги виникло у нього значно раніше, а саме з 03.11.2008 року, оскільки з цього періоду здійснюється нарахування заборгованості.

Крім того, у відповідності до рішення апеляційного суду Черкаської області від 14 липня 2015 року у справі № 22-д/793/1671/15 зазначено,- що строк дії кредитного договору укладеного між позивачем та відповідачем закінчився 01 листопада 2010 року.

Не зважаючи на вищевикладені обставини, у виконавчому написі нотаріуса зазначається, що стягнення здійснюється за період з 03.11.2008 року по 31.05.2017 року (3131день).

Як зазначалось вище, 24.10.2011 року Придніпровським відділом державної виконавчої служби Черкаською міського управління юстиції за виконавчим документом, виданим на підставі заочного рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси у справи № 2-3188/11 було відкрито виконавче провадження ВП № 29465906 щодо стягнення з позивача на користь відповідача грошових коштів в сумі 31 204грн. 34 коп. Тобто, відповідач вже реалізував своє право на судовий захист та стягнув з позивача грошові кошти в судовому порядку.

За вимогами статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. ОСОБА_1 особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Позови до стягувача про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, або про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса можуть предявлятися також за місцем його виконання (ч. 12 ст. 28 Цивільного процесуального кодексу України). Виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу. Виконання рішення, яке зобовязує боржника вчинити певні дії, здійснюється виконавцем за місцем вчинення таких дій (ст. 24 ЗУ «Про виконавче провадження»).

Як передбачено ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК). ОСОБА_1 сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.3 ст. 12 ЦПК). ОСОБА_1 сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст. 81 ч.1 ЦПК). Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Позовні вимоги позивачем ОСОБА_1 пред»явлені лише до відповідача ПАТ КБ «Приватбанк». Судом, відповідно до ухвали суду від 17.04.2018р., роз»яснювалось право учасників справи щодо залучення чи вступу до участі у справі інших осіб, в т.ч. приватного нотаріуса ОСОБА_2, якому теж повідомлялось про наявність даної цивільної справи (направлено ухвалу від 17.04.2018р., копію позову, які отримані ним 26.04.2018р.), але жодних клопотань щодо вступу та залучення приватного нотаріуса, - до суду не надійшло. Отже, суд вирішує справу, як передбачено ст. 13 ЦПК, лише в межах заявлених позовних вимог. На думку суду, відповідачем ПАТ КБ «Приватбанк» порушені права та інтереси позивача ОСОБА_1, враховуючи обставині, які встановлені судом, а тому вимоги позивача слід задовольнити і виконавчий напис № 8370 від 14.07.2017 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 визнати таким, що не підлягає виконанню. При цьому, незважаючи на те, що у позовній заяві позивач ОСОБА_1 викладає обставини в т.ч. й щодо порушення вимог діючого законодавства приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 при вчиненні певної нотаріальної дії, - суд вважає, що оскільки позовні вимоги щодо порушення прав та інтересів позивача до нотаріуса не пред»являлись, то відповідно його діям, бездіяльності чи прийнятому рішенню, правова оцінка не дається.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні до суду з даним позовом позивачем ОСОБА_1 було сплачено судовий збір, відповідно до квитанції від 22.03.2018р., а тому такі судові витрати в сумі 704,80грн. підлягають до стягнення з відповідача на її користь.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 3, 15, 16, 18, 32, 1054 ЦК України, ст.ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат», Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 за №282/20595, Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1172 від 29.06.1999, ЗУ «Про виконавче провадження», ст. ст. 4, 5, 76-84, 141, 19, 196-199, 209-247, 258, 259, 265-268, 353, 354 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов задовольнити частково.

Визнати таким, що не підлягає виконанню вчинений 14.07.2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 та зареєстрований в реєстрі за №8370 виконавчий напис про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" 67324 грн. 33 коп.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (, м. Київ, вул. Грушевського, 1д) на користь ОСОБА_1 (код НОМЕР_1, АДРЕСА_1) судовий збір в розмірі 704 грн. 80коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення через суд першої інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення складено 21 червня 2018 року.

Головуючий: ОСОБА_7