Справа № 126/326/18
Провадження № 22-ц/772/1344/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції Губко В. І.
Доповідач:Оніщук В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2018 рокуСправа № 126/326/18м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області в складі:

судді-доповідача: Оніщука В.В.

суддів: Медвецького С.К., Копаничук С.Г.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_3,

відповідач: ОСОБА_4,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 23 квітня 2018 року, ухваленого під головуванням судді Губко В.І. в приміщенні Бершадського районного суду Вінницької області, -

в с т а н о в и в :

В лютому 2018 року ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_4 про відшкодування завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди моральної шкоди.

Позов мотивовано тим, що 01 листопада 2017 року біля 16 год. 30 хв. по вул. Перемоги в с. Устя Бершадського району Вінницької області водій автомобіля НОМЕР_1, ОСОБА_4 не впорався з керуванням, виїхав на зустрічну смугу руху та допустив зіткнення з автомобілем НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_3, яким він рухався у зустрічному напрямку. Відомості про вказане кримінальне правопорушення внесено до ЄРДР за №0000711 від 01 листопада 2017 року за ознаками злочину, передбаченого ст. 286 ч.1 КК України. В ході проведення досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_4 під час зіткнення керував автомобілем в нетверезому стані і саме він допустив грубе порушення правил дорожнього руху, внаслідок чого сталася дорожньо-транспортна пригода, однак, оскільки осіб, які б отримали середні або ж тяжкі тілесні ушкодження не має, то відповідно 20 грудня 2017 року кримінальне провадження було закрито у зв'язку із відсутністю в діях відповідача складу злочину, передбаченого ст. 286 ч.1 КК України. За порушення правил безпеки дорожнього руху і експлуатації транспорту та керування автомобілем в стані алкогольного сп'яніння, органами поліції складено відповідні адміністративні протоколи про притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності. В позові зазначено, що внаслідок ДТП, діями відповідача йому в першу чергу було завдано матеріальну шкоду, адже повністю пошкоджено автомобіль і на даний час вирішується питання щодо виплати йому страхового відшкодування за заподіяну матеріальну шкоду. Крім того, внаслідок неправомірних дій відповідача йому також спричинено моральну шкоду, яка полягає у моральних стражданнях, яких він зазнав у зв'язку із дорожньо-транспортною пригодою, пошкодженням майна та порушенням звичного способу життя, оскільки внаслідок ДТП він та члени його родини майже три місяці не мають змоги у звичному режимі вирішувати свої питання, доїжджати до роботи, так як залишені без транспортного засобу. Також, внаслідок пошкодження належного йому автомобіля виникли труднощі з проїздом до матері, яка проживає в іншому населеному пункті, і яка у зв'язку з похилим віком потребує постійної допомоги, що змусило наймати сторонній автомобіль для поїздок до матері, а тому просив стягнути з відповідача на його користь грошові кошти в сумі 15 000,00 грн. на відшкодування завданої йому внаслідок дорожньо-транспортної пригоди моральної шкоди, а також судові витрати по справі, а саме 1 200,00 грн. витрат на правову допомогу та 704,80 грн. судового збору.

Рішенням Бершадського районного суду Вінницької області від 23 квітня 2018 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 10 000,00 грн. моральної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

В решті позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про судові витрати.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що внаслідок ДТП було пошкоджено належний позивачу транспортний засіб, чим порушено звичний спосіб життя, він отримав певні незручності, оскільки був позбавлений можливості навідувати пристарілу мати, яка проживає в іншій місцевості та було спричинено інші негативні наслідки, а тому такі дії відповідача дійсно призвели до фізичних та моральних страждань, негативних емоцій і переживань позивача, тому на користь останнього з відповідача підлягає стягненню моральна шкода в розмірі 10 000,00 грн., а також частково задоволено вимоги по стягненню витрат по оплаті судового збору і витрат на правничу допомогу.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, мотивовану тим, що його вина у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди є недоведеною, оскільки не існує жодного рішення суду, яке б підтверджувало цей факт, при цьому протокол про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП не свідчить про наявність його вини, відтак розмір страждань позивачем визначений безпідставно та необґрунтовано, а тому просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити, при цьому зроблено посилання на порушення норм матеріального та процесуального права.

У визначений судом строк відзив на апеляційну скаргу позивачем не надано.

Пунктом 8 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України визначено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу (пункт 9 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України).

Апеляційний суд у складі судової колегії, розглядаючи справу за наявними у справі матеріалами, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Апеляційний суд не може повністю погодитись з висновком районного суду, оскільки висновки суду не в повній мірі відповідають обставинам справи та нормам матеріального права і у зв'язку з цим рішення суду підлягає зміні з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 01 листопада 2017 року біля 16 год. 30 хв. по вул. Перемоги в с. Устя Бершадського району Вінницької області водій автомобіля НОМЕР_1, ОСОБА_4 не впорався з керуванням, виїхав на зустрічну смугу руху та допустив зіткнення з автомобілем НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_3, яким він рухався у зустрічному напрямку.

Звернувшись в суд з позовом, ОСОБА_3 заявлено вимогу про відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яку він оцінює в 15 000,00 грн..

З матеріалів справи видно, що відомості про вказане кримінальне правопорушення внесено до ЄРДР за №0000711 від 01 листопада 2017 року за ознаками злочину, передбаченого ст. 286 ч.1 КК України.

В ході проведення досудового розслідування слідчим було встановлено, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди учасники пригоди тілесних ушкоджень середньої тяжкості не отримали, окрім водія автомобіля НОМЕР_1, ОСОБА_4, який порушуючи правила дорожнього руху України, виїхав на зустрічну смугу руху, внаслідок своїх дій допустив зіткнення з іншим автомобілем, а тому в діях ОСОБА_4 відсутній склад злочину, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України.

Постановою від 20 грудня 2017 року слідчим СВ Бершадського ВП ГУНП у Вінницькій області ст. лейтенантом поліції ОСОБА_5 закрито кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000711 від 01 листопада 2017 року, у зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_4 складу злочину, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України.

Крім того, 03 лютого 2018 року інспектором СРПП №3 Бершадського ВП лейтенантом ОСОБА_6 складено протокол про адміністративне правопорушення серії БД №261371, яким зафіксовано той факт, що 01 листопада 2017 року о 16 год. 30 хв. в с. Устя по вул. Перемоги гр. ОСОБА_4, керуючи автомобілем НОМЕР_1, не впорався з керуванням, виїхав на зустрічну смугу руху та допустив зіткнення з автомобілем НОМЕР_3, під керуванням ОСОБА_3, чим порушив вимоги п. 11.3,11.4, 12.1 ПДР, за що відповідальність передбачена ст. 124 КУпАП та складено протокол про адміністративне правопорушення серії БД №261372 про те, що 01 листопада 2017 року о 16 год. 30 хв. в с. Устя по вул. Перемоги гр. ОСОБА_4, керуючи автомобілем НОМЕР_1, здійснив ДТП та на момент його здійснення відповідно до висновку медичного освідування №107 перебував в стані алкогольного сп'яніння, чим порушив вимоги п. 2.9 (а) ПДР, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Також, під час розгляду справи в суді першої інстанції, судом першої інстанції встановлено, що постановою Бершадського районного суду Вінницької області від 06 березня 2018 року провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_4 по ст. ст. 124, 130 ч.1 КУпАП закрито на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв'язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 КУпАП. Постанова суду не набрала законної сили у зв'язку з поданням ОСОБА_4 апеляційної скарги.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції при ухваленні рішення розцінив часткове визнання відповідачем позову в розмірі 3 000,00 грн., як визнання ним вини у порушенні правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортного засобу, яким керував позивач ОСОБА_3, а також врахував, що на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_4 перебував у стані алкогольного сп'яніння, при цьому з'ясував, що за своїм характером правопорушення є необережним щодо нанесення шкоди майну.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції щодо доведеності вини відповідача у скоєнні вказаної дорожньо-транспортної пригоди та заподіянні моральної шкоди позивачу, оскільки вони відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин, що виникли і закон, який їх регулює.

Разом з тим суд першої інстанції, правильно визначивши правові взаємовідносини сторін, безпідставно стягнув моральну шкоду в сумі 10 000,00 грн..

Суд апеляційної інстанції враховуючи наявність факту дорожньо-транспортної пригоди та порушення ОСОБА_4 правил дорожнього руху, пошкодження належного позивачу автомобіля, що призвело до порушення звичного способу його життя, і що знаходиться в причинно-наслідковому зв'язку та є негативною подією для останнього, що сталась з вини відповідача, а тому апеляційний суд з урахуванням засад розумності, виваженості та справедливості вважає за необхідне визначити розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 в сумі 5 000,00 грн., що є співмірним і достатнім заподіяним моральним стражданням.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5 ст. 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов?язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об?єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Пунктом 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» визначено, що відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК (в редакції чинній до 15 грудня 2017 року) вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. У зв'язку із цим у разі прийняття судом постанови про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, наприклад, через закінчення строків накладення адміністративного стягнення (стаття 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення), суд повинен звернути увагу на те, чи містить така постанова суду відповіді на питання про те, чи мала місце дорожньо-транспортна пригода та чи сталася вона з вини відповідача. Відсутність складу злочину, наприклад, у разі відмови у порушенні кримінальної справи, закриття кримінальної справи за правилами Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року чи закриття кримінального провадження за правилами Кримінального процесуального кодексу України 2012 року не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому постанова (ухвала) слідчого, прокурора, суду про відмову в порушенні кримінальної справи або її закриття, закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК.

Відповідно до ч.ч. 1 та 3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

У роз'ясненнях, наданих у постанові Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», зокрема у п. 3 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Крім того, пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Щодо стягнення витрат на правничу допомогу, то суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що згідно квитанції від 30 січня 2018 року (а.с. 21) 1 200,00 грн. є гонорар адвокату ОСОБА_7 за представництво інтересів ОСОБА_3 в Бершадському районному суд Вінницької області відповідно до договору від 15 березня 2018 року (а.с. 26).

Відповідно до ч. 1 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На підставі наведеного, апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає зміні та визначенні моральної шкоди, яку слід стягнути з ОСОБА_4 на користь позивача в розмірі 5 000 грн., а також відповідно до ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 мають бути стягнуті витрати, які сторона сплатила, а саме: 396,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу та судовий збір в розмірі 232,58 грн. за подачу позовної заяви; крім того, слід стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 судовий збір в розмірі 708,32 грн. за подачу апеляційної скарги, в іншій частині рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 23 квітня 2018 року змінити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 5 000,00 грн. моральної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 396,00 грн. витрат на правничу допомогу.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 232,58 грн. судового збору за подачу позовної заяви.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 судовий збір в розмірі 708,32 грн. за подачу апеляційної скарги.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова Апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та відповідно до вимог ч. 3 ст. 389 ЦПК України касаційному оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач: /підпис/ В.В. Оніщук

Судді: /підпис/ С.К. Медвецький

/підпис/ С.Г. Копаничук

Згідно з оригіналом:

Суддя-доповідач В.В. Оніщук