Справа № 446/1609/17 Головуючий у 1 інстанції: Самсін М.Л.
Провадження № 22-ц/783/6746/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2018 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

Головуючого: Струс Л.Б.,

Суддів : Левика Я.А., Шандри М.М.

Секретар:ОСОБА_2

за участю: ОСОБА_3, представника ОСОБА_4, представника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області в складі судді Самсін М.Л. від 03 жовтня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_6 про зобов`язання повернути автомобіль та сплати орендної плати за користування автомобілем,-

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_3 звернувся з позовом до ОСОБА_6 про зобов`язання повернути автомобіль та сплатити орендну плату за користування автомобілем в розмірі 44000грн.

Рішенням Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 03 жовтня 2017 року в позові ОСОБА_3 до ОСОБА_6 про зобов`язання повернути автомобіль відмовлено.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_3 подавши апеляційну скаргу.

Вважає, що рішення є незаконним та необґрунтованим. Вказує, що 18 жовтня 2013 року по усній домовленості передав автомобіль марки ВАЗ-2109, 1989 року випуску, номер кузова ХТА 21093L0694195, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 в оренду громадянину ОСОБА_6. Згідно домовленості ОСОБА_6 повинен передати ОСОБА_3 2500 дол.США за безстрокове користування автомобілем або 2000 грн щомісячно до моменту повернення автомобіля. Зазначає, що зі сторони ОСОБА_6 угоду порушено, на прохання повернути автомобіль він не реагує, а оскаржуваним рішенням, його фактично позбавлено права власності на вказаний автомобіль.

Просить скасувати рішення Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 03 жовтня 2017 року та прийняти нове рішення, яким позов задоволити.

Зважаючи на положення п. 8 ч. 1 Розділу ХІІІ Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року, ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», п. 3 Розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402 - VІІІ Апеляційний суд Львівської області здійснює свої повноваження до початку роботи новоутвореного апеляційного суду у відповідному апеляційному окрузі.

Відповідно до пункту 9 Розділу ХІІІ Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду у порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_3, представника ОСОБА_4, представника ОСОБА_5 перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ст..263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_3 звернувся до суду 30 липня 2015 року з позовом до ОСОБА_6 про зобов`язання повернути автомобіль та сплатити орендну плати за користування автомобілем, оскільки вказував, що по усній домовленості передав в оренду автомобіль ОСОБА_7 а ОСОБА_6 мав передати позивачеві 2500 доларів США за безстрокове користування автомобілем або 2000 грн. в місяць до моменту, коли позивач забере машину. Вважає, що умови усної домовленості від 18.10.2013 року між ним та відповідачем порушені, невиконанням відповідачем умов угоди.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції, прийшов до висновку, що оскільки ОСОБА_3 є власником лише ? частини автомобіля, тому має право на звернення до суду за захистом порушеного права лише в цій частині а виходячи з принципу диспозитивності, суд не вправі зобов»язати іншого співвласника майна пред`явитим позовні вимоги або залучити її як співпозивача.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції.

З матеріалів справи встановлено, та підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію ТЗ , власником автомобіля НОМЕР_2 є ОСОБА_8. Позивач ОСОБА_3 зазначений в Свідоцтві про реєстрацію ТЗ як такий, що має право керувати вищевказаним транспортним засобом.(а.с.47)

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 22 березня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_8 про визнання права власності на 1/2 частину автомобіля відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_8 до ОСОБА_3 про визнання права власності задоволено.

Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області від 22 червня 2017 року рішення Франківського районного суду м. Львова від 22 березня 2017 року скасувано та ухвалено нове рішення.

Позов ОСОБА_3 задоволено.

Визнано автомобіль ВАЗ-2109, 1990 року випуску, д.н.з. 97558ТВ, номер кузову ХТФ21093OL0694195 спільною сумісною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_8.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 ідеальну частину автомобіля ВАЗ-2109, 1990 року випуску, д.н.з. 97558ТВ, номер кузову ХТФ21093OL0694195;

Визнано за ОСОБА_8 право власності на 1/2 ідеальну частину автомобіля ВАЗ-2109, 1990 року випуску, д.н.з. 97558ТВ, номер кузову ХТФ21093OL0694195.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_8 відмовлено.

Відповідно до ч. 1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст.. 761 ЦПК України право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права. Наймодавцем може бути також особа, уповноважена на укладення договору найму.

Окрім того, як визначено ст. 799 ЦПК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі. Договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

З вищенаведеного вбачається що, позивач ОСОБА_3 набув права власності на 1/2 ідеальної частини автомобіля лише 22 червня 2017 року, а тому ні на момент передання автомобіля ОСОБА_6І.(18.10.2013року) ні на момент звернення до суду з позовною заявою (30.07.2015) ОСОБА_3 не був власником автомобіля.

Власником автомобіля до 22 червня 2017 року була ОСОБА_8, яка в свою чергу за захистом свого порушеного права не зверталась.

У відповідності до вимог ст..76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи. Докази повинні бути належними, допустимими та достовірними. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

ОСОБА_3 не надав суду доказів правомірності передання автомобіля в оренду, оскільки станом на 18.10.2013 року в нього було лише право керування даним транспортним засобом.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку що доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення колегія суддів не вбачає.

Відповідно до ст.. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 03 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено 15.06.2018 року.

Головуючий

Судді