Постанова

Іменем України

20 червня 2018 року

м. Київ

справа № 522/11740/14-ц

провадження № 61-19160св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Черняк Ю. В.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_2,

особа, яка подала апеляційну скаргу, - заступник прокурора Приморського району м. Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради,

особа, яка подала касаційну скаргу, - ОСОБА_3,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Апеляційного суду Одеської області у складі колегії суддів: Сидоренко І. П., Погорєлової С. О., Цюри Т. В., від 03 лютого 2015 року,

ВСТАНОВИВ:

26 червня 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про встановлення юридичного факту.

Свої вимоги заявник мотивував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4, після смерті якого залишилась спадщина, у тому числі яка складається з квартири за адресою: АДРЕСА_1. Вказане майно належало померлому на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради від 14 березня 2002 року. З 2006 року по 18 березня 2014 року заявник проживав однією сім'єю з ОСОБА_4 у вказаній квартирі та у період сумісного проживання доглядав за ним, вів сумісне господарство, а саме: сплачував комунальні послуги, здійснював покупки продуктів та готував їжу, прибирав у квартирі, купував речі тощо. Оскільки заявник з ОСОБА_4 проживав однією сім'єю не менше як п'ять років до часу відкриття спадщини, він вважав, що має право на спадкування як спадкоємець четвертої черги. Встановлення факту проживання однією сім'єю зі спадкодавцем йому було потрібно для отримання в нотаріальній конторі або у приватного нотаріуса свідоцтва про право на спадщину за законом.

Із урахуванням зазначеного, а також уточненої заяви, ОСОБА_2 просив суд встановити факт проживання однією сім'єю та визнати його спадкоємцем четвертої черги після померлого ОСОБА_4

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси, у складі судді Донцова Д. Ю., від 07 липня 2014 року заяву ОСОБА_2 задоволено. Визнано факт, що громадянин ОСОБА_2 проживав разом із ОСОБА_4 однією сім'єю з 2006 року. Визнано ОСОБА_2 спадкоємцем четвертої черги за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що факт проживання однією сім'єю ОСОБА_2 та ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, з 2006 року по день смерті останнього знайшов свої підтвердження у судовому засіданні, а отже заява підлягає до задоволення.

09 грудня 2014 року заступник прокурора Приморського району м. Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради звернувся до апеляційного суду із скаргою на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 07 липня 2014 року.

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 22 грудня 2014 року заступнику прокурора Приморського району м. Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради було поновлено строк на апеляційне оскарження рішення Приморського районного суду м. Одеси від 07 липня 2014 року.

Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 03 лютого 2015 року рішення Приморського районного суду м. Одеси від 07 липня 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_2

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що суд першої інстанції, розглянувши справу в порядку окремого провадження, не звернув увагу на те, що вирішення даного питання потрібно заявнику ОСОБА_2 для отримання спадкового майна, тобто в даному випадку виник спір про право, який слід розглядати у порядку позовного провадження. Крім того, положення статті 256 ЦПК України, у редакції від 2004 року, якою керувався суд при винесенні рішення про задоволення заяви заявника, не передбачають встановлення факту проживання однією сім'єю одностатевих осіб. Судом першої інстанції не прийнято до уваги усі обставини справі та не з'ясовано усі докази, які мають значення для вирішення вказаної справи.

15 березня 2017 року ОСОБА_3 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Апеляційного суду Одеської області від 03 лютого 2015 року та залишити в силі рішення Приморського районного суду м. Одеси від 07 липня 2014 року.

Касаційна скарга мотивована неправильним застосуванням судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Заявник посилається на те, що оскарженим рішенням порушуються її права, оскільки на підставі договору дарування від 09 лютого 2015 року вона стала власником спірної квартири, яку у подальшому, на підставі договору купівлі-продажу від 07 квітня 2015 року, продала ОСОБА_5. Не погоджуючись із висновком апеляційного суду, заявник зазначає, що встановлення факту проживання особи зі спадкодавцем протягом не менш, як п'яти років на час відкриття спадщини напряму залежить виникнення у особи права на спадкування, а тому за правилами частини другої статті 256 ЦПК України, у редакції від 2004 року, такий факт може бути встановлено у судовому порядку. Сама по собі необхідність для ОСОБА_2 встановлювати факт проживання однією сім'єю з померлим ОСОБА_4 для отримання права на спадкування, не свідчить про те, що існує спір про право. Крім того, судом залишено поза увагою те, що згідно пункту 4 частини першої статті 307 ЦПК України, у редакції від 2004 року, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про скасування рішення суду першої інстанції і закриття провадження у справі або залишення заяви без розгляду. Дійшовши висновку про те, що у даній справі існує спір про право, апеляційний суд мав би залишити заяву ОСОБА_2 без розгляду, а не відмовляти у задоволенні заяви по суті.

06 квітня 2017 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження в указаній справі.

Ухвалою колегії суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 листопада 2017 року справу за заявою ОСОБА_2 про встановлення юридичного факту призначено до судового розгляду.

Статтею 388 ЦПК України, в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Пунктом 4 Перехідних положень ЦПК України передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У квітні 2018 року вказану справу передано до Верховного Суду.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеними вимогам закону рішення суду апеляційної інстанції не відповідає.

Судами встановлено, щоІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4, про що 20 березня 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції складено відповідний актовий запис № 3122, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина на належне йому майно.

Згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради від 14 березня 2002 року, зареєстрованого і записаного у реєстрову книгу за № 7?18787, а також зареєстрованого ОМБТІ та РОН 17 квітня 2002 року під реєстраційним номером 1054, ОСОБА_4 належала квартира, що розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно довідки № 432 від 19 травня 2014 року, виданої КП «ЖКС «Порто-франківський», починаючи з 2006 року до моменту смерті ОСОБА_4, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_2 проживав однією сім'єю з ним у квартирі за адресою: АДРЕСА_1.

Звертаючись до суду із вищезазначеною заявою, ОСОБА_2, посилаючись на вказані обставини, враховуючи пояснення свідків: ОСОБА_7, ОСОБА_8 ОСОБА_9 ОСОБА_10, які були заслухані у судовому засіданні, просив суд встановити факт проживання однією сім'єю та визнати його спадкоємцем четвертої черги після померлого ОСОБА_4

Відповідно до статті 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Згідно зі статті 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Згідно з роз'ясненнями, які містяться у пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», до спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу. Таке право можуть мати й інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки

Разом із тим відповідно до пункту 2 вищевказаної постанови справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення та можуть вплинути на спадкові права й обов'язки інших осіб, та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися до суду із заявою про встановлення цих фактів, яка, за відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження.

Відповідно до положень пункту 5 частини другої статті 234 ЦПК України, у редакції від 2004 року, суд розглядає упорядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно пунктів 4, 5 частини першої статті 256 ЦПК України, у редакції від 2004 року, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами, проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу. В судовому порядку можуть бути встановлені і інші факти з метою захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав заявника.

Справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду в порядку окремого провадження за таких умов: факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян або організацій. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з'ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні.

Таким чином, визначальною обставиною при розгляді заяви про встановлення певних фактів в порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов'язане з наступним вирішенням спору про право.

У частині четвертій статті 256 ЦПК України, у редакції від 2004 року,передбачено, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Указані положення кореспондуються із вимогами частини четвертої статті 315 ЦПК України у чинній редакції.

Виходячи із зазначеного, суд може виявити наявність спору про право як на стадії відкриття провадження, так і в процесі розгляду справи.

Пунктом 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення

фактів, що мають юридичне значення» судам роз'яснено, що у разі, коли буде виявлено, що встановлення факту пов'язане з вирішенням спору про право, суд відмовляє в прийнятті заяви до розгляду в окремому провадженні, а якщо це буде виявлено під час розгляду справи, залишає заяву без розгляду і роз'яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_2 апеляційний суд виходив із того, що у даному випадку існує спір про право, оскільки встановлення факту за заявою ОСОБА_2 потрібно останньому для отримання у власність спадкового майна, а тому спір, при наявності зацікавленої особи Одеської міської ради, необхідно розглядати у порядку позовного провадження.

Дійшовши вказаного висновку, апеляційний суд не застосував положення частини шостої статті 235 ЦПК України, у порушення вимог статті 303, пункту 4 частини першої статті 307 ЦПК України, у редакції від 2004 року, не залишив без розгляду заяву ОСОБА_2 та не роз'яснив останньому його право звернутися до суду в порядку позовного провадження.

Відповідно до частини четверної статті 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Із урахуванням зазначеного, враховуючи наявність у даній справі спору про право на нерухоме майно, а також те, що Апеляційний суд Одеської області, скасувавши 03 лютого 2015 року рішення Приморського районного суду м. Одеси від 07 липня 2014 року, помилково відмовив у задоволенні заяви ОСОБА_2, рішення суду апеляційної інстанції у частині відмови у задоволенні заяви ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення, підлягає скасуванню, із залишенням без розгляду заяви ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме: факту проживання однією сім'єю та визнання його спадкоємцем четвертої черги після померлого ОСОБА_4

ОСОБА_2 не позбавлений права звернутися до суду із позовом про захист своїх прав, які вважає порушеними, не визнаними чи оспореними із належним дотриманням вимог цивільного процесуального законодавства та у порядку, який визначено ЦПК України.

Керуючись статтями 315, 409, 415 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Апеляційного суду Одеської області від 03 лютого 2015 року у частині відмови у задоволенні заяви ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення, скасувати.

Заяву ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення, залишити без розгляду.

Роз'яснити ОСОБА_2 право звернутися до суду з позовом на загальних підставах.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник
Судді О. В. Білоконь
Б. І. Гулько
Є. В. Синельников
Ю. В. Черняк