Справа № 646/2374/18
№ провадження 2/646/1037/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04.06.18 року м.Харків

Червонозаводський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді - Сорока О.П.,

за участю секретаря судового засідання Сімоненко К.Ю.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи підприємця ОСОБА_4, Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» про визнання недійсним договору побутового підряду та кредитного договору,

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з позовом, яким просить визнати договір BD № 00192 від 20.02.2018 року між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_4 недійсним, оскільки він укладений під впливом обману та визнати договір № ABH0F373 від 20.02.2018 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Акцент-Банк» недійсним з тих самих підстав.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що 20 лютого 2018 року додому позивача прийшли невідомі жінка (як згодом зясувалося - ОСОБА_4) та двоє чоловіків і повідомили про те, що проводять роботи зі встановлення вікон та запропонували позивачу відповідні роботи, вартість яких становитиме 42 000 грн. Однак позивач відмовився від такої пропозиції, оскільки на даний час у нього не було достатньо грошових коштів. У звязку його відмовою вказані особи повідомили, що готові зменшити ціну до 21000,00 грн., тому вказані умови позивач вважав прийнятими для себе. Ці особи провели заміри на балконі та в усній формі вони досягли згоди про встановлення вікон через 14 днів. Того ж дня, 20.02.2018 року, в офісі ОСОБА_4, вони досягли домовленості про укладання договору для виготовлення та встановлення вікон на балконі позивача. Також ОСОБА_4 та представник ПАТ «Акцент-Банк» ознайомили позивача з умовами Договору BD №00192 від 20.02.2018 року, згідно з яким він мав оплатити не 21 000 грн., а 31 770 грн. Представник ПАТ «Акцент-Банк» сказала, що необхідно укласти договір з ПАТ «Акцент-Банк» для того, щоб він зміг отримати від держави компенсацію у розмірі 35% від вартості вікон та сплачував вартість вікон відповідно до досягнутих усних домовленостей. Під час укладання договору з ПАТ «Акцент-Банк» позивач виявив, що за договором споживчого кредиту зобовязаний був би сплатити 66 883 грн. 32 коп., тому він поцікавився чому в самому договорі з ПАТ «Акцент-Банк» зазначається, що до повної оплати кредиту зазначена сума відрізняється від суми, обумовленої їхніми усними домовленостями з ФОП ОСОБА_4, на що представник ПАТ «Акцент-Банк» відповіла, що до уваги треба брати лише ту суму, яка зазначена в договорі з ФОП ОСОБА_4, і що реально позивач зобовязаний буду сплатити 21 000 грн. - по 600 грн. щомісяця протягом трьох років за програмою «Теплий дім», учасником якої він можу стати за зверненням до ПАТ «ПриватБанк».Тому, на той час, не підозрюючи, що проти позивача ОСОБА_4 та представником ПАТ «Акцент-Банк» використовується обман як спосіб отримання грошових коштів без наміру в подальшому на створення реальних зобовязань за договором з ФОП ОСОБА_4, 20.02.2018 року в приміщенні офісу ФОП ОСОБА_4 позивач уклав Договір BD №00192 від 20.02.2018 року та Договір № ABH0F373 з ПАТ «Акцент-Банк» , які позивач вважає укладеними під впливом обману, що тягне за собою визнання їх недійсними. Крім того, вікна позивач отримав не через 14 днів, а лише 13.03.2018 року та ним було виявлено, що їх розміри не відповідають розміру балконних рам. На вимогу позивача усунути недоліки він відповідь не отримав.

Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 18.04.2018 року провадження по вищевказаній цивільній справі відкрито в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 10.05.2018 року справу призначено до судового розгляду по суті.

Позивач та його представники в судовому засіданні позов підтримали та просили його задовольнити.

Відповідачі в судове засідання не зявились з невідомих суду причин.

Суд, вислухавши позивача та його представників, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

В ході судового розгляду судом встановлено, що 20 лютого 2018 року між ОСОБА_1 та Фізичною особою підприємцем ОСОБА_5 було укладено договір за індивідуальним номером замовлення BD 00192, відповідно до якого позивач замовив виготовлення та передачу у власність ПВХ конструкцій на суму 31770,00 грн. (а.с.12-13). Того ж дня, тобто 20 лютого 2018 року, позивач підписав додаток № 1 до договору, в якому зазначено, що відповідно до переліку товарів належної якості, що не підлягають обміну (додаток № 3 до Постанови Кабінету Міністрів України віл 19.03.1994 №172) скло, нарізане або розкроєне під розмір визначений покупцем (замовником) не підлягає поверненню. Розірвання договору не допускається. Позивачу в повному обсязі надана інформація про умови кредитування, відсоткову ставку, сукупну вартість кредиту та вартість з оформлення договору про надання кредиту (а.с.14).

20.02.2018 року позивач підписав заявку позичальника ПАТ «А-Банк», згідно якої банк перерахував на рахунок ФОП ОСОБА_5 кошти за договором BD 00192 у розмірі 41700,00 грн. (а.с.15).

Позивачем також було підписано паспорт банківського продукту «Розстрочка» про умови кредитування А-Банку та сукупну вартість споживчого кредиту, де зазначено, що загальні витрати за кредитом складають 34191,99 грн., реальна річна процентна ставка 68,79 % та орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача на весь строк користування кредитом 66883.32 грн. (а.с.16).

З пояснень ОСОБА_1 встановлено, що вікна були доставлені йому додому 13.03.2018 року та їх розмір відповідав розмірам, зазначеним у Замовленні № BD 00192 R (а.с.23).

14.03.2018 року ОСОБА_6 звернувся до ФОП ОСОБА_5 з прохання переробити вікна, оскільки вони не відповідають розмірам віконних рам (а.с.19).

15.03.2018 року ОСОБА_6 звернувся до ФОП ОСОБА_5 з заявою, в якій повідомив, що в її діях є склад кримінального правопорушення та ним буде подано позовну заяву до суду про розірвання договору (а.с.20).

23.03.2018 року ОСОБА_6 звернувся до ФОП ОСОБА_5 з повідомленням про відмову від її послуг та прохання забрати привезені йому вікна (а.с.21).

Згідно звіту про технічне обстеження невстановлених вікон та балкону квартири за адресою: АДРЕСА_1, проведеного 23.03.2018 року, представлені на огляд вікна виконані неякісно, не відповідають розмірам балкону та не можуть бути встановлені без порушення естетичних та будівельних норм (а.с.25-28).

Частиною 1 ст. 626 ЦК України, визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 203 ЦК України, визначені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема відповідно до частин 1, 3, 5 зазначеної статті зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

На підставі ч. 1 ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч. 1 ст. 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Згідно ч. 1 ст. 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Таким чином, за змістом ч. 1 ст. 229, ч. 1 ст. 230 ЦК України, правочин може бути визнано вчиненим під впливом обману у випадку навмисного, цілеспрямованого введення іншої особи в оману стосовно фактів, які впливають на вчинення правочину. Ознакою омани є умисел. Встановлення у недобросовісної сторони умислу ввести в оману другу сторону, щоб спонукати її до укладення правочину, є обов'язковою умовою кваліфікації недійсності правочину заст. 230 ЦК України.

Судом встановлено, що умови погоджені із замовником і добровільно ним прийняті. Зміст і умова угоди не суперечить вимогам ст. 203 ЦК України.

Позивач власноручно та добровільно підписав договір на виготовлення ПВХ конструкцій, що свідчить про те, що він був ознайомлений з умовами зазначених договорів.

Позивачем також проставлено відповідний підпис у додатку № 1 до договору, згідно якого він підтвердив, що скло, нарізане або розкроєне під розмір визначений покупцем (замовником) не підлягає поверненню та йому у повному обсязі надана інформація про умови кредитування, відсоткову ставку, сукупну вартість кредиту та вартість з оформлення договору про надання кредиту .

Повідомлення відповідачами про можливість скористатися програмою «Теплий Дім» не спотворюють інформацію про умови кредитування та придбання вікон і не визнається судом обманом при укладанні договорів.

Таким чином, доказів щодо того, що позивач був введений в оману щодо умов договору та обставин, що мають істотне значення матеріали справи не містять.

Відповідно до ст.42 Конституції України держава захищає права споживача.

Згідно до ч. 1 ст. 865, ч. ч. 1, 2 ст. 872 ЦК України за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобовязується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобовязується прийняти та оплатити виконану роботу.

Якщо підрядником були допущені істотні відступи від умов договору побутового підряду або інші істотні недоліки в роботі, виконаній із матеріалу замовника, він має право вимагати за своїм вибором: 1) виготовлення іншої речі з однорідного матеріалу такої самої якості; 2) розірвання договору та відшкодування збитків. У разі виявлення інших відступів від умов договору або інших недоліків у роботі замовник має право за своїм вибором вимагати безоплатного усунення цих недоліків у розумний строк або відшкодування його витрат на усунення недоліків чи відповідного зменшення плати.

Згідно ч. 4 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» за наявності у роботі (послузі) істотних недоліків споживач має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків.

В той же час, позовних вимог про розірвання вказаного договору у звязку з тим, що надані позивачу вікна є не тої форми, позивачем не заявлено.

Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність підстав для визнання договору № BD 00192 недійсним.

Що стосується позовних вимог про визнання недійсним та таким, що вчинений під впливом обману договору № ABH0F373 від 20.02.2018 року, укладеного між позивачем та ПАТ «Акцент-Банк», то слід зазначити наступне.

Згідно п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» наявність умислу в діях банку, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману.

Позивач свідомо звернувся до банку з метою отримання кредиту та згідно умов договору підтвердив, що повністю розуміє всі умови договору, свої права та обов'язки за договором і погоджується з ними. Банк свої зобов'язання по договору виконав, позичальник, в свою чергу, отримав грошові кошти для споживчих потреб, які були перераховані на рахунок ФОП ОСОБА_4

В судовому засідання позивач пояснив, що він бачив суму, яка підлягає поверненню, а саме у розмірі 66883,32 грн. та підписав договір, сподіваючись на застосування до нього програми Ощадбанку. Отже, суду не надано доказів щодо обману ОСОБА_1 щодо умов договору, тому суд приходить до висновку про визнання цього договору недійсним, у звязку з тим, що він укладений під впливом обману.

В той же час, слід зазначити, що відповідно до статті 55 Закону України "Про банки і банківську діяльність" відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

У висновку Верховного Суду України, викладеним в постанові від 16.11.2016 № 6-174цс16 вказано, що з рішення Конституційного Суду України від 10.11.2011 № 15-рп/2011 вбачається, що положення п. п. 22,23 ст. 1 ст. 11 ЗУ "Про захист прав споживачів" у взаємозв'язку з ч. 4 ст. 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання цього договору. Згідно з п. 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління НБУ від 10.05.2007 N 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин.

При цьому, з графіку погашення кредиту за вказаним договором вбачається, що позичальник має сплачувати банку суму у розмірі 948,05 грн. щомісячно за надання банком фінансового інструменту.

Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

В той же час, судом не вирішується питання про визнання певних умов договору несправедливими, оскільки таких позовних вимог позивачем не заявлено.

Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову та визнання договір такими, що укладені під впливом обману, що тягне за собою визнання їх недійсними.

На підставі ст.141 ЦПК України судовий збір компенсується за рахунок держави.

Керуючись ст.12, 13, 81, 89, 141, 206, 200, 247 263-265 ЦПК України,

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до фізичної особи підприємця ОСОБА_4, Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» про визнання недійсним договору побутового підряду та кредитного договору - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до апеляційного суду Харківської області протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя О.П. Сорока