Справа № 569/9090/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.05.2018 м. Рівне

Рiвненський мiський суд Рівненської області в особi суддi ОСОБА_1,

з участю: секретаря судового засідання Ющук О.С.,

представників ПАТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_2, ОСОБА_3,

відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засiданнi в мiстi Рiвному

справу № 569/9090/15-ц за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про захист прав споживачів та визнання кредитного договору недійсним, -

В С Т А Н О В И В :

Представник публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі ПАТ КБ «ПриватБанк») ОСОБА_3 в судовому засіданні позов підтримав, зменшив розмір позовних вимог та просить суд стягнути з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 22 травня 2012 року в сумі 7945,71 грн, яка складається з заборгованості за відсотками за період з 25 вересня 2014 року по 20 квітня 2015 року в сумі 7345,71 грн та заборгованості за пенею та комісією за цей же період у сумі 600,00 грн.

Зустрічний позов ОСОБА_4 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживачів та визнання кредитного договору недійсним не визнав та просить суд у задоволенні зустрічного позову відмовити.

Відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні позов ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості не визнав та просить суд у задоволенні позову відмовити.

На заперечення позовних вимог посилається на те, що ПАТ КБ «ПриватБанк» вже звертався з позовом до суду про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 22 травня 2012 року і з цього приводу судом вже ухвалювалося рішення.

Зустрічний позов до ПАТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживачів та визнання кредитного договору недійсним ОСОБА_4 підтримав та просить суд визнати надану позивачем до суду в якості кредитного договору анкету-заяву від 22 травня 2012 року недійсним та нікчемним договором, а також стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» на його користь 120000 грн моральної та 118506,60 грн матеріальної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог за зустрічним позовом посилається на те, що укладений з позивачем кредитний договір у вигляді анкети-заяви за формою такому договору не відповідає, був укладений ним під впливом обману та внаслідок нечесної підприємницької діяльності з боку позивача. Наміру укладати з відповідачем кредитний договір він не мав і вважає, що кредитний договір не укладав, а кредитну картку йому «всунули».

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши надані сторонами письмові докази, суд прийшов до висновку, що позов ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості підлягає задоволенню повністю, а зустрічний позов ОСОБА_4 про захист прав споживачів та визнання кредитного договору недійсним задоволенню не підлягає.

Судом встановлено, що 22 травня 2012 року ОСОБА_4 отримав у ПАТ КБ «ПриватБанк» кредит у розмірі 2000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

ОСОБА_4, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг ПАТ КБ «Приватанк» від 22 травня 2012 року, погодився, що вказана анкета-заява разом із памяткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами становить договір про надання банківських послуг.

Відповідно до п.2.1.1.2.3., п.2.1.1.2.4. Умов та Правил надання банківських послуг, відповідач дав свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і надав право банку у будь-який момент змінити (збільшити або зменшити) кредитний ліміт.

Кредитний ліміт протягом 2012-2014 років неодноразово збільшувався, зокрема, 22 лютого 2014 року відбулося чергове підвищення кредитного ліміту до 13500 грн, про що відповідач знав, оскільки користувався кредитними коштами та неодноразово отримував кредитні картки.

В порушення умов договору та вимог статей 526,527,530 ЦК України, ОСОБА_4 взяті на себе за кредитним договором зобовязання належним чином не виконував, що призвело до утворення станом на 25 вересня 2014 року заборгованості в сумі 19621,85 грн, з яких: 13499,39 грн заборгованість за тілом кредиту, 4261,90 грн відсотки за користування кредитом, 450,00 грн комісійна винагорода, 1410,56 грн штраф.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 12 серпня 2015 року у справі № 569/16392/14-ц за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 22 січня 2016 року, вказана заборгованість за кредитним договором № б/н від 22 травня 2012 року у сумі 19621,85 грн була стягнута з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк».

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 травня 2016 року касаційна скарга ОСОБА_4 відхилена, а рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 12 серпня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 22 січня 2016 року залишено без змін.

Судом також встановлено, що після ухвалення рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 12 серпня 2015 року і до теперішнього часу відповідач належних платежів в рахунок погашення стягнутої судом заборгованості за кредитним договором не здійснював, внаслідок чого розмір вказаної заборгованості збільшився.

Так, згідно наданого позивачем розрахунку, заборгованість за кредитним договором № б/н від 22 травня 2012 року становить 7945,71 грн і складається із заборгованості за відсотками за період з 25 вересня 2014 року по 20 квітня 2015 року в сумі 7345,71 грн та заборгованості за пенею та комісією за цей же період у сумі 600,00 грн.

Оскільки вказаний розрахунок проведено позивачем відповідно до вимог чинного законодавства та умов кредитного договору, дія якого на теперішній час не припинена, він приймається судом до уваги при вирішенні спору. При цьому суд враховує, що рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 12 серпня 2015 року була стягнута заборгованість, яка виникла станом на 25 вересня 2014 року, а наведений розрахунок проведено за період з 25 вересня 2014 року по 20 квітня 2015 року.

Згідно вимог статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до вимог статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (параграф 1.Позика), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Частиною першою статті 631 ЦК України визначено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обовязки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

За змістом статей 525,526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Згідно частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Виходячи із системного аналізу статей 525,526,599,611 ЦК України, змісту кредитного договору слід дійти висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє права на отримання відсотків за користування кредитом та штрафних санкцій, передбачених умовами договору та Цивільним кодексом України.

Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 23 вересня 2015 року № 6-1206цс15, яка згідно з вимогами частини четвертої статті 263 ЦПК України, враховується судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» є обґрунтованими та доведеними, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі.

Зустрічний позов ОСОБА_4 про захист прав споживачів та визнання кредитного договору недійсним суд визнає недоведеним та безпідставним.

Відповідно до вимог частини першої статті 82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно статті 77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтями 78,79,80,81 ЦПК України встановлені вимоги щодо належності, допустимості, достовірності та достатності доказів.

Суд визнає, що ОСОБА_4 в обґрунтування своїх вимог за зустрічним позовом не надав суду належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження тих обставин, що кредитний договір № б/н від 22 травня 2012 року був укладений ним з ПАТ КБ «ПриватБанк» під впливом обману чи із застосуванням з боку останнього нечесної підприємницької діяльності.

Частинами четвертою та пятою статті 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Суд враховує, що обставини укладання сторонами кредитного договору № б/н від 22 травня 2012 року, а також надання відповідачем кредитних коштів позивачу та використання їх позивачем на умовах цього договору, були встановлені рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 12 серпня 2015 року у справі № 569/16392/14-ц, яке набрало законної сили, і на спростування цих обставин ОСОБА_4 жодних доказів суду не надав.

При цьому, суд вважає необхідним зауважити, що відповідно до вимог частини першої статті 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обовязкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до вимог частини четвертої статті 263 ЦПК України, при ухваленні рішення суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постанові від 06 липня 2016 року № 6-1199цс16.

Керуючись ст.ст.258,259,264,265,273,352,354 ЦПК України, суд, -

В И Р I Ш И В :

Позов публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 22 травня 2012 року в сумі 7945 (сім тисяч девятсот сорок пять) гривень 71 копійка, яка складається з заборгованості за відсотками в сумі 7345 (сім тисяч триста сорок пять) гривень 71 копійка та заборгованості за пенею та комісією в сумі 600 (шістсот) гривень 00 копійок та 79 (сімдесят девять) гривень 46 копійок судових витрат по справі, що складаються з судового збору.

В зустрічному позові ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про захист прав споживачів та визнання кредитного договору недійсним відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до апеляцiйного суду Рівненської області через Рiвненський мiський суд.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач - Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», місцезнаходження: 01001, місто Київ, вулиця Грушевського,1Д, .

Відповідач ОСОБА_4, місце проживання: 33014, АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1.

Повне рішення складено 08 червня 2018 року.

Суддя: Ю.П.Куцоконь