Справа № 206/1502/18
Провадження № 2/206/664/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.05.2018 Самарський районний суд м. Дніпропетровська

в складі:

головуючий суддя Маштак К.С.

за участю:

секретаря судового засідання Стахів О.О.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 гарантування вкладів фізичних осіб, третя особа Уповноважена особа ОСОБА_3 гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк Михайлівський" про стягнення індексу інфляції за час прострочення, трьох процентів річних від простроченої суми, упущеної вигоди та моральної шкоди,

ОСОБА_4 виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

Позивач, враховуючи уточнені позовні заяви, звернувся до суду з огляду на такі обставини. ОСОБА_1 уклав з ПАТ "Банк Михайлівський" договір банківського рахунку № 980-027-000002570 в результаті чого на його ім'я було відкрито рахунок № 4402. 10.05.2016 був підписаний договір "Суперкапітал" (Новий) № 980-027-000235178 (з виплатою процентів щомісячно). В той же день, а саме 10.05.2016, відповідно до платіжного доручення № 1358588 через касу ПАТ "Банк Михайлівський" було здійснено переказ коштів у сумі 60000,00 грн., відповідно до вищезазначеного договору. 12.07.2016 НБУ прийнято рішення № 124-рш "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ "Банк Михайлівський". В той же час, на запити позивача щодо включення позивача до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами, позивачу було повідомлено, що набуття товариством у розпорядження банком коштів здійснено на підставі нікчемних договорів в порушення вимог діючого законодавства та всупереч заборони НБУ на укладення такого роду договорів. Отже на рахунок позивача було безпідставно зараховано кошти, що належать ПАТ "Банк Михайлівський". Грошові кошти у сумі 60000 грн. станом на 02.06.2017 знаходились на поточному рахунку. Ніяких обмежень щодо відкриття депозитних рахунків, блокуванні в "Автоматизованій банківській системі встановлено не було, та позивач у відповідності до діючого законодавства уклав угоду з ПАТ "Банк Михайлівський" на розміщення коштів. За рішенням НБУ № 14/БТ від 23.05.2016 було запроваджено тимчасову адміністрацію. На момент введення тимчасової адміністрації на поточному рахунку позивача знаходилась сума 60000 грн. 12.07.2016 НБУ прийнято рішення про початок процедури ліквідації ПАТ "Банк Михайлівський" та делегування повноважень ліквідатору банка. 15.07.2016 розпочато здійснення виплат гарантованих сум вкладникам через банки агенти. Проте, позивача не було включено до переліку вкладників, які мають право на отримання коштів у відповідності до Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" в межах 200000 грн. Отже за змістом цивільно-правових угод (договорів банківського рахунку, банківського вкладу), укладених між позивачем та відповідачем, і спеціальних норм ст. ст. 26-28 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", відповідач є гарантом виконання банком зобов'язань з виплати вкладів на суму гарантії до 200000 грн. На думку позивача, з 21.06.2016 у відповідача виникло зобов'язання з виплати коштів вкладникам ПАТ "Банк Михайлівський" за договорами банківського вкладу, строк дії якого закінчився до дня початку процедури виведення банку з ринку, а також за договорами банківського рахунку. 02.02.2018 позивача було включено до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів ОСОБА_3 гарантування вкладів фізичних осіб та 02.02.2018 позивач отримав кошти. Проте, позивач вважав, що отримані кошти з 21.06.2016 по 02.02.2018 незаконно утримувались відповідачем. В зв'язку із чим, вважав за можливе стягнути з відповідача кошти, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України у розмірі 2904,50 грн. - 3 % річних, 14760 грн. - інфляційні витрати, а також відшкодувати за рахунок відповідача упущену вигоду у розмірі 23912,85 грн. відповідно до ст. ст. 22, 611 ЦК України, та моральної шкоди у розмірі 5000 грн.

Заперечуючи проти заявлених вимог представник відповідача вважав, що при зверненні до суду з даним позовом, позивачем було невірно обрано відповідача, виходячи із прав та обов'язків передбачених ст. ст. 27, 28 ЗУ "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб". Так, у переданому Уповноваженою особою ОСОБА_3 гарантування Переліку рахунків ПАТ "Банк Михайлівський" інформація про позивача була відсутня, дані про позивача не могли бути враховані ОСОБА_3 гарантування при складанні та затвердженні Загального реєстру вкладників ПАТ "Банк Михайлівський". Отже, ОСОБА_3 правомірно не включив позивача до Загального реєстру вкладників, оскільки ОСОБА_3 не володів і не повинен був додатковою інформацією про позивача. Крім того, стягнення коштів на користь позивача не може бути проведено з огляду на те, що таке відшкодування проводиться через банки-агенти, а не безпосередньо на вкладника. Окрім того, представник відповідача вважав позов передчасним, оскільки у відповідача з позивачем не виникло спірних відносин. Такі правовідносини могли б утворитись у випадку подання Уповноваженою особою фонду інформації про позивача на відшкодування до фонду, а останній не затвердив її.

Третя особа заперечуючи проти задоволення вимог вказала на те, що 10.05.2016 між позивачем та ТОВ "Інвестиційно-розрахунковий центр" було укладено договір № 980-027-000235178, згідно якого позивач передав товариству у власність грошові кошти, а останнє мало повернути кошти та виплатити проценти. 19.05.2016 з банківського рахунку ТОВ "ІРЦ" позивачу було здійснено повернення коштів у сумі 60000 грн. на його банківський рахунок. Третя особа вважала, що гарантії ЗУ "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", не розповсюджується на позивача, оскільки укладений договір позики є двостороннім, укладеним позивачем з ТОВ "ІРЦ", без участі банку як повіреного, а кошти, що вносились за таким договором по своїй природі не є вкладом.

ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі.

10.04.2018 суддею Самарського районного суду м. Дніпропетровська відкрито провадження у справі та призначено судовий розгляд.

16.05.2018 представником відповідача подано клопотання про закриття провадження у справі, оскільки дана справа має розглядатись у порядку адміністративного судочинства.

Ухвалою суду в задоволенні клопотання було відмовлено.

Під час розгляду справи судом розглянуто клопотання, заслухано пояснення та заперечення позивача та його представника, досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

29.05.2018 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.08.2017 було визнано протиправною бездіяльність Уповноваженої особи ОСОБА_3 Гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» ОСОБА_5 щодо не включення позивача до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок ОСОБА_3 гарантування вкладів фізичних осіб. Зобов'язано Уповноважену особу ОСОБА_3 Гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Банк Михайлівський" ОСОБА_5 включити позивача, із сумою вкладу 60000 гривень, до переліку вкладників у ПАТ "Банк Михайлівський", які мають право на відшкодування коштів за вкладами в ПАТ "Банк Михайлівський" за рахунок ОСОБА_3 гарантування вкладів фізичних осіб та надати до ОСОБА_3 гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію про позивача для внесення даних до Загального реєстру вкладників ПАТ "Банк Михайлівський", які отримують кошти в межах гарантованої суми відшкодування за рахунок коштів ОСОБА_3. Вказана постанова набрала чинності (а.с.24-31).

Вказаним рішенням було встановлено, що 09.11.2015 ОСОБА_1 та ПАТ «Банк Михайлівський» укладено договір №980-027-000002570 банківського рахунку «Поточний рахунок для обслуговування строкового вкладу (депозиту)». Відповідно до п. 1 Договору банк по ініціативі клієнта відкриває клієнту на його імя поточний рахунок №4402 в гривні для зберігання грошей клієнта та здійснення розрахунково-касового обслуговування за допомогою платіжних інструментів відповідно до вимог чинного законодавства України, умов цього договору та розпоряджень клієнта, а клієнт зобовязується оплачувати послуги банку.

10.05.2016 року між гр. ОСОБА_1 (Сторона 1) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-розрахунковий центр» (Сторона 2) був укладений договір «Суперкапітал» (новий) (з виплатою процентів щомісячно) №980-027-000235178 (надалі - Договір) відповідно до пункту 1.1 якого Сторона 1 передає Стороні 2 у власність грошові кошти в розмірі, порядку та на строк, передбачені цим Договором, а Сторона 2 зобов'язується повернути кошти Стороні 1 та виплати проценти, в порядку та на умовах, встановлених цим договором.

З матеріалів справи вбачається, що на рахунок №4402 у ПАТ «Банк Михайлівський», відкритий на ім'я ОСОБА_1 було внесено грошові кошти в розмірі 60000,00 гривень.

10.05.2016 позивачем було внесено на поточний рахунок ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» суму грошових коштів у розмірі 60000,00 грн. із призначенням платежу «Перерахування коштів згідно договору № 980-027-000235178 від 10.05.2016 р.», що підтверджується платіжним дорученням №1358588 від 10.05.2016 року.

19.05.2016 з рахунку ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» () було здійснено переказ грошових коштів на поточний рахунок позивача в ПАТ «Банк Михайлівський» в сумі 60000,00 грн. «Повернення коштів згідно з договором №980-027-000235178 від 10.05.2016 року» та 354,09 грн. «Оплата процентів по договору №980-027-000235178 від 10.05.2016 року».

Вказаним рішенням, також, встановлено, що відповідно до рішення Правління НБУ від 12.07.2016 №124-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» виконавча дирекція цього ОСОБА_3 прийняла рішення від 12.07.2016 р. №1213 про початок процедури ліквідації банку з 13.07.2016 р. до 12.07.2018 р. включно та делегування повноважень ліквідатору банку.

Рішенням Виконавчої дирекції ОСОБА_3 №265 від 24.01.2017 року призначено Уповноваженою особою ОСОБА_3 гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» ОСОБА_5 з 05.09.2016 року.

В ході судового розгляду (в межах вказаного вище рішення суду) судом було встановлено, що грошові кошти, відповідно до укладеного договору, внесені на рахунок позивача у ПАТ «Банк Михайлівський», тобто позивач був впевнений, що у нього депозит у ПАТ «Банк Михайлівський».

В рішенні міститься посилання на п. 15 розділу Х «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Відповідно до Витягу з Переліку фізичних осіб, кошти яких підлягають виплаті (витяг без номеру та дати) Позивача було включено до відповідного переліку відповідно до рішення суду (а.с.108).

ІV. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Так, вказаний вище пункт (п. 15 розділу Х «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб») передбачав, що до вкладу прирівнюються кошти, які залучені від фізичної особи як позика або вклад до небанківської фінансової установи через банк, що виступив повіреним за відповідним договором і на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо відшкодування фізичним особам через систему гарантування вкладів фізичних осіб шкоди, завданої зловживаннями у сфері банківських та інших фінансових послуг» віднесений до категорії неплатоспроможних, якщо при цьому банком не було поінформовано фізичну особу під розпис про непоширення на такі кошти гарантій, передбачених цим Законом, а фізична особа, яка розмістила, надала такі кошти, прирівнюється до вкладника. ОСОБА_3 гарантування вкладів фізичних осіб ретельно вивчити документи щодо кожної фізичної особи, яку прирівняно до вкладника і кошти якої прирівняні до вкладу цим пунктом, і не пізніше 20 робочих днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо відшкодування фізичним особам через систему гарантування вкладів фізичних осіб шкоди, завданої зловживаннями у сфері банківських та інших фінансових послуг» розпочати за рахунок коштів ОСОБА_3 у межах суми відшкодування, визначеної частиною першою статті 26 цього Закону, виплату відшкодування коштів фізичним особам, які набули право на таке відшкодування у зв'язку з їх прирівнянням до вкладників.

19.11.2016 набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо відшкодування фізичним особам через систему гарантування вкладів фізичних осіб шкоди, завданої зловживаннями у сфері банківських та інших фінансових послуг».

Аналіз вказаного вище законодавства з урахуванням встановлених у судовому рішенні обставин справи дають підстави для висновку, що позивач відповідно до законодавства був прирівняний до вкладників лише 19.11.2016, а право на виплату відшкодування коштів фізичним особам, які набули право на таке відшкодування у зв'язку з їх прирівнянням до вкладників набув не пізніше 20 робочих днів з 19.11.2016, тому посилання позивача на право застосувати майнову відповідальність до відповідача з 21.06.2016 (21-й робочий день з дня початку процедури виведення ОСОБА_3 Банку з ринку), не мають правових підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд також, виходить з такого.

Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» установлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження, порядок виплати ОСОБА_3 відшкодування за вкладами, а також відносини між ОСОБА_3, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції ОСОБА_3 щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Згідно із частиною першою статті 3 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон України) ОСОБА_3 є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, установлених цим Законом. На виконання свого основного завдання ОСОБА_3 у порядку, передбаченому цим Законом, зокрема, здійснює процедуру виведення неплатоспроможних банків з ринку, у тому числі шляхом здійснення тимчасової адміністрації та ліквідації банків, організовує відчуження всіх або частини активів і зобовязань неплатоспроможного банку, продаж неплатоспроможного банку або створення та продаж перехідного банку (пункт 8 частини другої статті 4 цього Закону).

Аналіз наведених норм чинного законодавства свідчить про те, що основні функції ОСОБА_3 мають як владний характер, зокрема щодо врегулювання правовідносин у сфері банківської діяльності, так і такі, що не містять владної складової, а спрямовані на здійснення процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку, у тому числі шляхом здійснення тимчасової адміністрації та ліквідації банків.

Водночас у розумінні Закону України неплатоспроможним є банк, щодо якого Національний банк України прийняв рішення про віднесення його до категорії неплатоспроможних у порядку, передбаченому Законом № 2121-III. Ліквідацією банку є процедура припинення функціонування банку як юридичної особи відповідно до законодавства (пункти 6 і 8 частини першої статті 2 Закону України).

За змістом частин першої, третьої статті 34 Закону України ОСОБА_3 розпочинає процедуру виведення неплатоспроможного банку з ринку не пізніше наступного робочого дня після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних, а виконавча дирекція ОСОБА_3 у цей же строк призначає з числа працівників ОСОБА_3 уповноважену особу ОСОБА_3 (кілька уповноважених осіб ОСОБА_3), якій ОСОБА_3 делегує всі або частину своїх повноважень тимчасового адміністратора. Під час тимчасової адміністрації ОСОБА_3 має повне і виняткове право управляти банком відповідно до цього Закону, нормативно-правових актів ОСОБА_3 та вживати дії, передбачені планом врегулювання (частина пята статті 34 Закону України).

Частина 1 ст. 26 Закону України ОСОБА_3 гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. ОСОБА_3 відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення ОСОБА_3 банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада ОСОБА_3 не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Частина 2 вказаної статті передбачає, що вкладник має право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів ОСОБА_3 в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами.

Пункт 1 ч. 2 та ч. 3 ст. 27 та Закону України встановлюють, що Уповноважена особа ОСОБА_3 протягом 15 робочих днів з дня початку процедури виведення ОСОБА_3 банку з ринку, в тому числі, формує: перелік рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів ОСОБА_3, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню. Після чого, Виконавча дирекція ОСОБА_3 затверджує реєстр відшкодувань вкладникам для здійснення виплат відповідно до наданого уповноваженою особою ОСОБА_3 переліку рахунків, за якими вкладник має право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів ОСОБА_3. ОСОБА_3 не пізніше ніж через 20 робочих днів з дня початку процедури виведення ОСОБА_3 банку з ринку розміщує оголошення про початок відшкодування коштів вкладникам на офіційному веб-сайті ОСОБА_3. ОСОБА_3 також оприлюднює оголошення про початок відшкодування коштів вкладникам у газеті "Урядовий курєр" або "Голос України".

При цьому, ч. 8 ст. 35 Закону України визначено, що Уповноважена особа ОСОБА_3 у своїй діяльності підзвітна ОСОБА_3, який несе відповідальність за дії уповноваженої особи ОСОБА_3 щодо процедури виведення неплатоспроможного банку з ринку, а тому, суд не погоджується з посиланнями відповідача, що ОСОБА_3 є неналежним відповідачем у даній справі.

Після дій визначених у ст. 27 Закону України, відповідно до ст. 28 Закону України ОСОБА_3 розпочинає виплату відшкодування коштів у національній валюті України в порядку та у черговості, встановлених ОСОБА_3, не пізніше 20 робочих днів (для банків, база даних про вкладників яких містить інформацію про більше ніж 500000 рахунків, - не пізніше 30 робочих днів) з дня початку процедури виведення ОСОБА_3 банку з ринку. ОСОБА_3 здійснює виплату гарантованих сум відшкодування через банки-агенти, що здійснюють такі виплати в готівковій або безготівковій формі (за вибором вкладника). ОСОБА_3 не пізніше наступного дня після закінчення визначеного цим Законом строку ліквідації банку розміщує на офіційному веб-сайті ОСОБА_3 оголошення про завершення ОСОБА_3 виплат гарантованої суми відшкодування.

ОСОБА_3 безпосередньо або шляхом делегування повноважень уповноваженій особі ОСОБА_3 з дня початку процедури ліквідації банку складає реєстр акцептованих вимог кредиторів (вносить зміни до нього) та здійснює заходи щодо задоволення вимог кредиторів, що відповідає п. 3 ч. 1 ст. 48 Закону.

Згідно із ст. 45 Закону ОСОБА_3 не пізніше робочого дня, наступного за днем отримання рішення Національного банку України про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, розміщує інформацію про це на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет. ОСОБА_3 здійснює опублікування відомостей про ліквідацію банку в газеті "Урядовий курєр" або "Голос України" не пізніше ніж через сім днів з дня початку процедури ліквідації банку.

Частина 1 ст. 49 Закону встановлює, що ОСОБА_3 припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої ОСОБА_3 суми відшкодування за вкладами.

Частини 2, 5, 6 вказаної статті, передбачають, що протягом 90 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону ОСОБА_3 здійснює такі заходи: визначає суму заборгованості кожному кредитору та відносить вимоги до певної черги погашення; складає реєстр акцептованих вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами ОСОБА_3. Реєстр акцептованих вимог кредиторів та зміни до нього підлягають затвердженню виконавчою дирекцією ОСОБА_3. Будь-які спори щодо акцептування вимог кредиторів підлягають вирішенню у судовому порядку. Судове провадження щодо таких вимог не припиняє перебіг ліквідаційної процедури. Протягом 20 днів з дня затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів ОСОБА_3 сповіщає кредиторів про акцептування їх вимог шляхом розміщення повідомлення на офіційному сайті ОСОБА_3, неплатоспроможного банку, а також у приміщеннях такого банку в доступному для відвідувачів місці.

Аналіз вказаного вище законодавства дають підстави вважати, що передумовою виплати ОСОБА_3 вкладникам відшкодування за вкладами є відповідна процедура (складання та затвердження переліків тощо), після чого ОСОБА_3 розпочинає відповідні виплати в порядку та у черговості, встановлених ОСОБА_3.

Жодного строку, визначеного датою на яку всі виплати мають бути здійснено, зокрема відшкодування за вкладами, законодавець не передбачав, а вказав лише з якого моменту вони розпочинаються.

Звертаючись до суду з даною позовною заявою позивач просив стягнути на його користь кошти, передбачені ст. 625 (сплата індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми) та ст. 611 (відшкодування збитків, зокрема упущеної вигоди) ЦК України.

В той же час, необхідно зазначити, що вказані суми мають стягуватись з боржника у разі порушення грошового зобов'язання.

Отже, у разі застосування ст. ст. 611, 625 ЦК України позивач має довести, що відповідач є боржником, який прострочив виконання грошового зобовязання.

В той же час, ст. 612 ЦК України передбачає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, стаття 28 Закону, на яку посилається позивач та його представник, як на статтю, яка містить передбачений законом строк для здійснення відповідної виплати, суд вважає помилковим, оскільки вказана стаття лише передбачає, що фонд розпочинає (незавершена дія) виплату відшкодування коштів, вказана стаття не містить інформації, що на відповідну дату має бути здійснено (завершена дія) погашення заборгованості.

Вказаного висновку суд, також, дійшов із посилання у вказаній статті на черговість виплат, де вказано, що ОСОБА_3 розпочинає виплату відшкодування коштів у національній валюті України в порядку та у черговості, встановлених ОСОБА_3.

У судовому засіданні було встановлено, що відповідач дійсно був включений до Переліку фізичних осіб, кошти яких підлягають виплаті, про що свідчив відповідний витяг, проте будь-якого строку виконання виплати ні вказаний перелік ні закон не містить, а тому, суд вважає помилковим твердження позивача та його представника, що відповідач мав прострочення відшкодування вкладів.

Так, у звязку із не доведенням підстав позивачем для стягнення коштів з відповідача, у відповідності до ст. ст. 611, 625 підстави для відшкодування моральної шкоди, суд, також, не вбачає.

Щодо клопотання відповідача про закриття провадження у справі через те, що вказаний спір має розглядатись у порядку адміністративного судочинства суд зазначає таке.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника.

Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного субєкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин. Спір є приватноправовим також у тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії субєктів владних повноважень.

Натомість Законом України установлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження, порядок виплати ОСОБА_3 відшкодування за вкладами, а також відносини між ОСОБА_3, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції ОСОБА_3 щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Згідно із частиною першою статті 3 Закону України ОСОБА_3 є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, установлених цим Законом. На виконання свого основного завдання ОСОБА_3 у порядку, передбаченому цим Законом, зокрема, здійснює процедуру виведення неплатоспроможних банків з ринку, у тому числі шляхом здійснення тимчасової адміністрації та ліквідації банків, організовує відчуження всіх або частини активів і зобовязань неплатоспроможного банку, продаж неплатоспроможного банку або створення та продаж перехідного банку (пункт 8 частини другої статті 4 цього Закону).

Аналіз наведених норм чинного законодавства свідчить про те, що основні функції ОСОБА_3 мають як владний характер, зокрема щодо врегулювання правовідносин у сфері банківської діяльності, так і такі, що не містять владної складової, а спрямовані на здійснення процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку, у тому числі шляхом здійснення тимчасової адміністрації та ліквідації банків.

Водночас у розумінні Закону України неплатоспроможним є банк, щодо якого Національний банк України прийняв рішення про віднесення його до категорії неплатоспроможних у порядку, передбаченому Законом № 2121-III. Ліквідацією банку є процедура припинення функціонування банку як юридичної особи відповідно до законодавства (пункти 6 і 8 частини першої статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»).

За змістом частин першої, другої статті 36 Закону України з дня початку процедури виведення ОСОБА_3 банку з ринку призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). ОСОБА_3 набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення. Протягом 15 днів, але не пізніше строків, установлених ОСОБА_3, керівники банку забезпечують передачу уповноваженій особі ОСОБА_3 печаток і штампів, матеріальних та інших цінностей банку, а також протягом трьох днів передачу печаток і штампів бухгалтерської та іншої документації банку. На період тимчасової адміністрації усі структурні підрозділи, органи та посадові особи банку підпорядковуються у своїй діяльності ОСОБА_3 та уповноваженій особі ОСОБА_3 в межах повноважень, установлених цим Законом та делегованих ОСОБА_3, і діють у визначених ОСОБА_3/уповноваженою особою ОСОБА_3 межах та порядку.

Системний аналіз наведених нормативних приписів дозволяє дійти висновку, що з моменту запровадження у банку тимчасової адміністрації ОСОБА_3 набуває повноваження органів управління та контролю банку з метою реалізації покладених на нього чинним законодавством функцій. При цьому банк зберігає свою правосубєктність юридичної особи та відповідного самостійного субєкта господарювання до завершення процедури його ліквідації та внесення запису про це до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань.

Такий правовий статус ОСОБА_3, визначений Законом України, дає підстави для висновку про те, що ОСОБА_3 як юридична особа публічного права може бути субєктом як публічно-правових, так і приватноправових правовідносин. При цьому в приватноправових відносинах, якими є здійснення функцій органу управління банку, у якому запроваджено тимчасову адміністрацію, чи банку, який ліквідується, ОСОБА_3 не здійснює функцій субєкта владних повноважень.

Зважаючи на предметну юрисдикцію та характер правовідносин у даній справі, наведені в клопотанні доводи ОСОБА_3 про непідвідомчість цього спору цивільному суду суд відхиляє як необґрунтовані, натомість вважає, що правовідносини, що склались між сторонами, за своїм характером належать до цивільно-правових, й ОСОБА_3 гарантування вкладів фізичних осіб виступає в справі як сторона цивільно-правового спору, не здійснюючи при цьому владних повноважень.

Так, згідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно положень ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтями 77 - 80 ЦПК України встановлено критерії доказів, а саме їх належність, допустимість, достовірність та достатність.

Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Вирішуючи позов по суті, суд, також, звертає увагу, що відповідно до положень ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб'єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об'єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов'язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи вищевикладені норми чинного законодавства, дослідивши матеріали справи, вислухавши учасників справи, оцінивши наявні в ній докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню.

Щодо сплати судового збору, суд виходить з наступного.

Звертаючись до суду з позовом до ОСОБА_3 гарантування вкладів фізичних осіб, позивач зазначав, що він є споживачем фінансових послуг відповідно до укладеного договору банківського вкладу з ПАТ «Банк Михайлівський», який було віднесено до категорії неплатоспроможних постановою Правління Національного банку України.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Пунктом 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», визначено, що фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів.

За договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором (частина перша статті 1058 ЦК України).

Стаття 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначає: споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника (пункт 22); продукція - це будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб (пункт 19); послугою є діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб (пункт 17); виконавець - це суб'єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги (пункт 3).

Таким чином вкладник за договором депозиту є споживачем фінансових послуг, а банк - їх виконавцем, а також з урахуванням ст. 36 Закону України, вказане свідчить про необґрунтованість висновку відповідача про те, що до спірних правовідносин не можуть бути застосовані положення Закону України «Про захист прав споживачів».

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 3, 4, 26, 27, 34, 35, 36, 45, 49 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», ст. 612 ЦК України, ст. 2 ЗУ «Про банки і банківську діяльність» ст. ст. 1-4, 10, 12, 13, 76-89, 95, 141, 258, 259, 264, 265, 280-282, п. 15, п.п. 15.5 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 (місце проживання: 49124, АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) до ОСОБА_3 гарантування вкладів фізичних осіб (місцезнаходження: 04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців, 17, ідентифікаційний номер юридичної особи 21708016), третя особа Уповноважена особа ОСОБА_3 гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк Михайлівський" (місцезнаходження: 01601, м. Київ, вул. Прорізна, 8) про стягнення індексу інфляції за час прострочення, трьох процентів річних від простроченої суми, упущеної вигоди та моральної шкоди відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції, що відповідає приписам пункту 15, підпункту 15.5 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 08.06.2018.

Головуючий суддя: К.С. Маштак