Номер провадження: 22-ц/785/763/18
Головуючий у першій інстанції Кравчук Т. С.
Доповідач Вадовська Л. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.06.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі колегії суддів:

головуючого (судді-доповідача) - Вадовської Л.М.,

суддів - Ващенко Л.Г., Сєвєрової Є.С.,

при секретарі - Сідлецькій Ю.С.,

за участю сторін, інших учасників справи, представників учасників справи:

позивача ОСОБА_2, представника позивача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_5,

від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Колмакової Н.В. - не з'явились,

переглянувши цивільну справу №522/13850/15-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, за участю третьої особи приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Колмакової Нони Вікторівни про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна, зобов'язання вчинити певні дії, відшкодування шкоди за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 12 жовтня 2017 року у складі судді Кравчук Т.С., -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_2, звернувшись 6 липня 2015 року до суду з вищеназваним позовом, вказала, що 1 лютого 2013 року взяла у ОСОБА_4 у позику грошові кошти в сумі 60000,00 доларів США під 18% річних, про що укладено договір у простій письмовій формі. На вимогу ОСОБА_4 для забезпечення виконання зобов'язань по поверненню суми позики під впливом обману уклала не договір застави, а договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, при цьому кошти за продаж квартири не отримувала. Позивач зазначила, що позику повертала частинами, після повернення 20470,00 доларів США відповідач ОСОБА_4 у липні 2015 року поставив вимогу про повернення всієї суми позики, при цьому не визнав повернення йому будь-якої частини коштів боргу. Посилаючись на вказані обставини, позивач ОСОБА_2 просила:

на підставі частини 1, 3, 5 статті 203, частини 1 статті 215, частини 1 статті 230 ЦК України визнати недійсним Договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_4, посвідчений 1 лютого 2013 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Колмаковою Н.В., зареєстрований в реєстрі за №141;

на підставі частини 1 статті 216 ЦК України зобов'язати ОСОБА_4 повернути квартиру ОСОБА_2,

на підставі частини 2 статті 230 ЦК України стягнути з ОСОБА_4 як особи, яка застосувала обман, на користь ОСОБА_2 завдані у зв'язку з вчиненням правочину збитки у подвійному розмірі, визначеному рівним 925000,00 грн.;

стягнути судові витрати (т.1 а.с.4-9).

Ухвалою судді Приморського районного суду м. Одеси Шликова С.П. від 7 липня 2015 року відкрито провадження у справі (т.1 а.с.16).

Ухвалою судді Приморського районного суду мю Одеси Шликова С.П. від 7 липня 2015 року відмовлено у задоволенні заяви представника в інтересах ОСОБА_2 про забезпечення позову накладенням арешту на квартиру АДРЕСА_2 (т.1 а.с.18).

20 жовтня 2015 року проведено повторний автоматизований розподіл справи між суддями з підстав перебування судді Шликова С.П. у відпустці по догляду за дитиною; визначено головуючим суддею Кравчук Т.С. (т.1 а.с.51).

Ухвалою судді Приморського районного суду м. Одеси Кравчук Т.С. від 22 жовтня 2015 року справу прийнято до провадження (т.1 а.с.52).

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 6 листопада 2015 року за заявою представника в інтересах ОСОБА_2 в порядку забезпечення позову накладено арешт на квартиру АДРЕСА_2 (т.1 а.с.57).

Ухвалою Приморського районного суд м. Одеси від 10 березня 2016 року за заявою представника в інтересах ОСОБА_2 в порядку забезпечення доказів витребувано з ДФС України в Одеській області відомості про доходи ОСОБА_4 за 2010 рік (т.1 а.с.75).

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 5 квітня 2016 року в порядку забезпечення доказів витребувано з ДФС України в Одеській області відомості про доходи ОСОБА_4 за 2013 рік (т.1 а.с.83).

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 20 травня 2016 року за заявою представника в інтересах ОСОБА_4 в порядку забезпечення доказів витребувано у приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Колмакової Н.В. копію нотаріальної справи щодо договору купівлі-продажу, посвідченого 1 лютого 2013 року, зареєстрованого в реєстрі за №141 (т.1 а.с.100).

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 20 травня 2016 року за заявою представника позивача призначено судову експертизу для визначення ринкової вартості квартири АДРЕСА_2 (т.1 а.с.102).

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 9 грудня 2016 року за заявою представника позивача призначено судову експертизу для визначення ринкової вартості квартири АДРЕСА_2 (т.1 а.с.277).

Відповідач ОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_9 позов не визнав.

Третя особа приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Колмакова Н.В. зазначила, що посвідчила договір відповідно до вимог діючого законодавства (т.2 а.с.58)

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 12 жовтня 2017 року в задоволенні позову відмовлено (а.с.73-78).

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позову.

За змістом вимог апеляційної скарги незаконність і необґрунтованість рішення з полягає у невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильному застосуванні норм матеріального права, порушенні норм процесуального права.

В апеляційній скарзі не зазначено нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці, викладено заперечення проти доказів, використаних судом першої інстанції та зауважено щодо доказів судом не використаних.

В ході апеляційного розгляду справи скаржником надано договір відчуження ОСОБА_4 спірної квартири іншій особі, витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на квартиру за іншою особою, довідку про реєстрацію позивача у спірній квартирі, які ухвалою апеляційного суду Одеської області від 14 червня 2018 року за клопотанням представника в інтересах ОСОБА_2 про подання доказів прийнято та приєднано до матеріалів справи (т.2 а.с.131-132).

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Переглянувши справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, перевіривши законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, судового рішення без змін з огляду на наступне.

Учасниками справи в порядку доведення обставин, на які посилалися як на підставу своїх вимог та заперечень, надано докази, що містять наступні дані.

Згідно Договору, укладеного 1 лютого 2013 року між ОСОБА_4 як кредитором та ОСОБА_2 як позичальником, передано в позику 60000 доларів США на строк 6 місяців з правом пролонгації під 18% річних, що складає 900 доларів щомісячно. За умовами цього Договору, складеного у простій письмовій формі, позичальник надає у забезпечення позики об'єкти нерухомого майна (найменування об'єктів у договорі не зазначено), вказані в договорі купівлі-продажу від 1 лютого 2013 року, по закінченні дії договору позичальник повертає суму позики, а кредитор повертає майно шляхом переоформлення договору купівлі-продажу за рахунок позичальника. Договір позики містить відмітки отримання коштів на протязі періоду з 1 березня 2013 року по 3 червня 2015 року, які згідно доводів ОСОБА_2 в загальній сумі становлять 20470 доларів США і є такими, що передані позикодавцю (т.1 а.с.10-11).

Згідно Договору купівлі-продажу, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_4, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Колмаковою Н.В. 1 лютого 2013 року, зареєстрованого в реєстрі за №141, ОСОБА_2 продала, а ОСОБА_4 купив квартиру АДРЕСА_5, яка складається в цілому з двох житлових кімнат загальною житловою площею 55,3 кв.м та підсобних приміщень, всього загальною площею 80,9 кв.м; зазначена квартира належала продавцю на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гребенюк І.М. 15 грудня 2012 року за реєстровим №3135, зареєстрованого в КП «Одеське МБТІ та РОН» в книзі: 814пр-36, номер запису: 63 (п.1 Договору). За умовами Договору продаж вчинено за 465000,00 грн., які продавець одержав від покупця повністю до підписання цього договору; підписання договору свідчить про те, що розрахунки за вищевказану квартиру здійснені повністю та про відсутність претензій до покупця по оплаті з боку продавця; продавець передав вищевказану квартиру покупцю, а покупець прийняв її у продавця до підписання цього договору (п.2 Договору); оціночна вартість нерухомого майна - 465000,00 грн. згідно звіту про оцінку майна від 29 січня 2013 року, виданого ПП «Аркада Юг» (п.3 Договору);. Сторонам роз'яснено вимоги статей 229-231 Цивільного кодексу України, які передбачають майнову відповідальність сторони договору за вчинення договору в результаті недбальства, під впливом обману та під впливом насильства (п.8 Договору); сторонам роз'яснено вимоги статей Кримінального кодексу України, що передбачають кримінальну відповідальність за шахрайство, підробку і використання підроблених документів (п.9 Договору); сторони підтвердили, що цей договір не є фіктивним, удаваним і відповідає дійсним намірам сторін створити для себе юридичні наслідки (п.10 Договору); продавець засвідчив, що йому відомо та зрозуміло зміст, зокрема, статті 203 Цивільного кодексу України (п.12 Договору). Нотаріусом при посвідченні Договору зазначено, що на підставі Податкового кодексу України громадянкою ОСОБА_2 попередньо цьому договору самостійно нараховано суму доходу та самостійно нараховно, утримано та сплачено податок з доходів фізичних осіб за квитанцією №15-1811/1 від 1 лютого 2013 року в сумі 23250,00 грн.; на підставі Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування» №967-ХІУ від 15 липня 1999 року громадянином ОСОБА_4 сплачено пенсійний збір за квитанцією №17-1811/1 від 1 лютого 2013 року в сумі 4650,00 грн. (т.1 а.с.118, 119-121, 122-226).

При посвідченні Договору купівлі-продажу від 1 лютого 2013 року за реєстровим №141 ОСОБА_2 подано заяву, з якою ознайомився ОСОБА_4, за змістом якої ОСОБА_2 сповістила що не перебуває у шлюбі, не проживає однією сім'єю з чоловіком, не перебуваючи при цьому у шлюбі, що квартира набута поза шлюбом на особисті кошти в особисту приватну власність тощо (т.1 а.с.122, 127, 128-).

При посвідченні Договору купівлі-продажу від 1 лютого 2013 року за реєстровим №141 дружиною ОСОБА_4 ОСОБА_12 подано заяву, за змістом якої ОСОБА_12 надала згоду чоловікові ОСОБА_4 на укладення цивільно-правових угод, зокрема, щодо придбання будь-якого майна (нерухомого, рухомого) у період зареєстрованого з нею шлюбу, на їхні спільні кошти, у спільну власність подружжя (т.1 а.с.123).

При посвідченні Договору купівлі-продажу від 1 лютого 2013 року за реєстровим №141 ОСОБА_2 та ОСОБА_4 подали нотаріусу спільну заяву, за змістом якої квартира АДРЕСА_2 станом на 1 лютого 2013 року за технічною характеристикою повністю відповідає технічній характеристиці квартири, зазначеній в нотаріально посвідченому Договорі купівлі-продажу від 15 грудня 2012 року за реєстровим №3155 та технічному паспорті, виготовленому станом на 20 листопада 2012 року (т.1 а.с.212).

При посвідченні Договору купівлі-продажу від 1 лютого 2013 року за реєстровим №141 ОСОБА_2 подала нотаріусу заяву, за змістом якої сума її доходу від продажу квартири АДРЕСА_2 склала 465000,00 грн., з яких нею попередньо самостійно нараховано суму доходу від продажу зазначеного нерухомого майна та сплачено податок з доходів фізичних осіб у сумі 23250,00 грн. за квитанцією №15-1811/1 від 1 лютого 2013 року, оригінал якої зберігається у неї, а копія залишається у справах нотаріуса (т.1 а.с.213).

Згідно витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності квартира (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 1) за адресою: АДРЕСА_4; двокімнатна загальною площею 80,8 кв.м житловою площею 55,3 кв.м зареєстрована на праві приватної власності ОСОБА_4 1 лютого 2013 року на підставі Договору купівлі-продажу від 1 лютого 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Колмаковою Н.В. за реєстраційним №141 (т.1 а.с.225).

Згідно Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, індексний номер 2154557 від 8 квітня 2013 року, виданого державним реєстратором Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції Одеської області, ОСОБА_4 є власником квартири АДРЕСА_1

Згідно витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності квартира (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 1) за адресою: АДРЕСА_4; шестикімнатна загальною площею 131,4 кв.м житловою площею 106,1 кв.м зареєстрована на праві приватної власності ОСОБА_4 8 квітня 2013 року на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 8 квітня 2013 року державним реєстратором Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції Одеської області (т.1 а.с.248). Згідно Звіту про незалежну оцінку оціночної вартості квартири АДРЕСА_1, складеного 29 січня 2013 року суб'єктом оціночної діяльності ПП «Аркада Юг» на підставі договору №28-01/13 від 28 січня 2013 року з ОСОБА_2, вартість об'єкта оцінки визначена рівною 465000,00 грн., що по курсу НБУ на дату оцінки складало 58176 доларів США. Даний Звіт було надано для нотаріального посвідчення Договору купівлі-продажу від 1 лютого 2013 року (т.1 а.с.136-178).

Згідно Висновку експерта №СЕ-2501-1-803.17, складеного 12 квітня 2017 року судовим експертом ОСОБА_7 ТОВ «Судова незалежна експертиза України» за результатами проведеної судової оціночно-будівельної експертизи, експертом зроблено висновок, що на час укладення договору купівлі-продажу від 1 лютого 2013 року у досліджуваній квартирі вже було проведено реконструкцію, однак вказати вид та технічний стан оздоблення приміщень у повному обсязі досліджуваної квартири АДРЕСА_1 за станом її на час укладення договору купівлі-продажу від 1 лютого 2013 року не надалося за можливе, рівно як і визнати вартість квартири станом на 1 лютого 2013 року (т.2 а.с.13-31).

Згідно Договору купівлі-продажу, укладеного між ОСОБА_13, діючим від імені ОСОБА_4, та ОСОБА_14, посвідченого 5 листопада 2015 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Верезуб К.О., зареєстрованого в реєстрі за №442, ОСОБА_4 продав, а ОСОБА_14 купив квартиру АДРЕСА_1

Згідно витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності квартира (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 1) за адресою: АДРЕСА_4; шестикімнатна загальною площею 131,4 кв.м житловою площею 106,1 кв.м зареєстрована на праві приватної власності ОСОБА_14 5 листопада 2015 року на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого 5 листопада 2015 року приватним нотаріусом Верезуб К.О. за реєстраційним №442 (т.2 а.с.128).

Вимоги про визнання недійсним Договору купівлі-продажу, нотаріально посвідченого між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 1 лютого 2013 року за реєстровим №141, пред'явлено ОСОБА_2 до суду 6 липня 2015 року; недійсність правочину заявлено з підстав частини 1, 3, 5 статті 203, частини 1 статті 215, частини 1 статті 230 ЦК України; повернення ОСОБА_4 квартири ОСОБА_2 заявлено з підстав частини 1 статті 216 ЦК України; стягнення з ОСОБА_4 як особи, яка застосувала обман, завданих у зв'язку з вчиненням правочину збитків у подвійному розмірі заявлено на підставі частини 2 статті 230 ЦК України.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з відповідності укладеного договору купівлі-продажу нерухомого майна положенням статей 6, 627, 655, 657 ЦК України, дотримання при укладенні правочину сторонами передбачених статтею 203 ЦК України загальних вимог, додержання яких є необхідним для чинності правочину; недоведеності укладення правочину під впливом обману та, як наслідок, відсутності підстав для застосування наслідків недійсності правочину шляхом повернення відповідачем квартири позивачу та для відповідальності у вигляді відшкодування збитків у подвійному розмірі для відповідача, як такого, що ввів в оману позивача.

Висновки суду відповідають обставинам справи, вказують на правильне застосування норм матеріального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Відповідно до статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини. Правочинам притаманне правомірне вольове вчинення особою, що має належний статус суб'єкта цивільного права, юридичних дій, спрямованих на свідоме створення конкретного цивільного правового результату для себе або інших осіб. Правомірність правочину означає, що він не повинен порушувати відповідних вимог закону, загальних та спеціальних законодавчих заборон. Суб'єктом правочину може бути будь-який суб'єкт цивільного права, що має достатню правоздатність та дієздатність. Вольова спрямованість правочину характеризує внутрішнє суб'єктивне бажання особи, яке реалізується через відповідну об'єктивно виражену форму виявлення (підписання договору, інше). У правочині зовнішнє волевиявлення має бути адекватним внутрішній волі особи. Воля особи має бути спрямована на досягнення відповідного юридичного наслідку. Для набрання правочином юридичної сили, правочин має відповідати вимогам, встановленим законом. Загальні вимоги чинності правочину перелічені у статті 203 ЦК, які стосуються правомірності його змісту, дієздатності сторін, волевиявлення сторін, форми правочину, що укладається, реальності передбачуваних правових наслідків.

Відповідно до положень статті 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Сторона, яка застосувала обман, зобов'язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв'язку з вчиненням цього правочину.

У сенсі положень даної норми матеріального права одна із сторін умисно вводить другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення. До таких обставин належать певні властивості речі, що є предметом правочину, можливість використати її за цільовим призначенням та інше. Обман може проявлятися в заперечені наявності певних обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину або замовчуванні їх існування. Для того, щоб кваліфікувати правочин як обман за статтею 230 ЦК необхідно встановити, що омана стосувалася природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Однак введення в оману щодо мотивів правочину не дає стороні права для застосування до сторони, яка застосувала обман, правових наслідків, передбачених статтею 230 ЦК. Обман як підстава для визнання правочину недійсним - це певні винні, умисні дії сторони, яка намагається запевнити іншу сторону про такі властивості та наслідки правочину, які насправді настати не можуть; при обмані наслідки правочину, що вчиняється, є відомими та бажаними для однієї із сторін.

За матеріалами справи між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 мали місце правовідносини позики грошових коштів, які на даний час продовжують існувати, оскільки суму позики не повернуто. Отримання 1 лютого 2013 року від ОСОБА_4 у позику грошових коштів у сумі 60000 доларів США під зобов'язання сплати процентів за користування коштами та повернення суми позики через шість місяців ОСОБА_2 визнає, не заперечує й те, що позику повністю не повернуто, посилається на спір щодо розміру боргу за позикою.

Договір позики грошових коштів укладено між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 у простій письмовій формі, виконання позикових зобов'язань не забезпечено нотаріально посвідченим договором застави (іпотеки), зокрема, не забезпечено переданням в іпотеку квартири АДРЕСА_2. Посилання ОСОБА_2 на те, що не уклала договір іпотеки через обман зі сторони ОСОБА_4, не приймається, оскільки укладення забезпечувального договору не є обов'язковим, забезпечувальний договір направлений для забезпечення виконання грошового зобов'язання та, як правило, ініціюється позикодавцем (кредитодавцем), будь-яких перешкод для укладення договору іпотеки нерухомого майна з матеріалів справи не вбачається, тому слід виходити з того, що сторони взаємно дійшли згоди щодо відсутності необхідності укладали забезпечувальний договір у виниклих між ними правовідносинах позики.

Правовідносини позики грошових коштів є відмінними від правовідносин купівлі-продажу нерухомого майна, відтак, підстави розглядати ці різні правовідносини у взаємозв'язку відсутні. Суд апеляційної інстанції лише констатує, що правовідносини позики грошових коштів між сторонами у певний час мали місце, але не дає оцінку таким у даній справі, так як це не предметом позову, в тому числі й не надає оцінку задекларованим ОСОБА_4 доходам, його матеріальній спроможності надати позику тощо та, відповідно, доводам апеляційної скарги ОСОБА_2 що до правовідносин позики.

Що ж до правовідносин купівлі-продажу нерухомого майна, то наявні в матеріалах цивільної справи документи, що стали підставою для нотаріального посвідчення договору, вказують на те, що зміст правочину не суперечить Цивільному кодексу, іншим актам цивільного законодавства, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 як особи, які вчинили правочин, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, що волевиявлення учасників правочину було вільним і відповідало їх внутрішній волі, що правочин був спрямований на реальне настання правових наслідків, що ним обумовлені.

Природа правочину купівлі-продажу, права та обов'язки, які породжував такий правочин, були зрозумілі ОСОБА_2, яка раніше укладала договори купівлі-продажу нерухомого майна, в тому числі й сама за декілька місяців до відчуження спірної квартири набула цю ж квартиру у власність саме на підставі нотаріально посвідченого 15 грудня 2012 року договору купівлі-продажу, відтак, розуміла всі ті правові наслідки, яке настають з моменту укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна. Мотиви, якими ОСОБА_2 керувалася при укладенні 1 лютого 2013 року договору купівлі-продажу квартири, не мають правового значення для недійсності правочину.

ОСОБА_2 сама надала правовстановлюючі документи на нерухоме майно, замовила та отримала звіт про оцінку відчужуваного майна, сплатила податки з доходів від продажу нерухомого майна, надала нотаріусу при посвідченні правочину власноручно підписані заяви щодо набуття майна, його реконструкції, розрахунків з покупцем, сплати податків тощо; власноручно підписала договір купівлі-продажу, який, крім іншого, містить формулювання про те, що сторонам роз'яснено вимоги статей 229-231 ЦК, що сторони підтверджують відсутність ознак фіктивності, удаваності договору, підтверджують, що договір відповідає дійсним намірам сторін створити для себе юридичні наслідки тощо.

ОСОБА_2 не надано доказів певних винних, умисних дій ОСОБА_4 у запевненні її про такі властивості та наслідки правочину, які насправді настати не могли, крім того, які були відомими та бажаними лише для ОСОБА_4 Відсутність доказів умисного введення ОСОБА_4 ОСОБА_2 в оману щодо обставин, які мають істотне значення, виключають недійсність правочину з підстав статті 230 ЦК України.

Мотиви, з яких ОСОБА_2 уклала договір купівлі-продажу квартири, в тому числі й мотиви, що пов'язані з позикою грошових коштів, правового значення для визнання договору купівлі-продажу як правочину недійсним з підстав статті 230 ЦК України не мають.

Суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позову за безпідставністю матеріально-правових вимог для застосування наслідків вчинення правочину під впливом обману, суд апеляційної інстанції з цим погоджується.

Крім того, після укладення спірного договору купівлі-продажу ОСОБА_4 замість договору купівлі-продажу отримав свідоцтво про право власності на квартиру, яка внаслідок реконструкції як об'єкт нерухомого майна суттєво змінила свої технічні характеристики, в тому числі й загальну та житлову площу; після чого ОСОБА_4 продав квартиру на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу, що у будь-якому разі виключає двосторонню реституцію.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази мають бути належними, допустимими, достовірними та достатніми; доказування не може грунтуватися на припущеннях.

ОСОБА_2 не довела вчинення правочину купівлі-продажу нерухомого майна під впливом обману та, як наслідок, не довела інші вимоги, що випливають з недійсності правочину із заявлених підстав.

Правові підстави для скасування судового рішення та ухвалення при апеляційному перегляді справи нового рішення про задоволення позову відсутні.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 12 жовтня 2017 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, за участю третьої особи приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Колмакової Нони Вікторівни про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна, зобов'язання вчинити певні дії, відшкодування шкоди - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 23 червня 2018 року.

Головуючий Л.М.Вадовська

Судді Л.Г.Ващенко

Є.С.Сєвєрова