Справа № 2-1302/11
Провадження № 4-с/346/19/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2018 р.м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області

у складі:

судді Веселова В.М.,

секретарів Максимюк М.А.,Вербіщук О.Д.

скаржника ОСОБА_1

представника заявника ОСОБА_2

представника відділу ДВС ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Коломиї скаргу ОСОБА_1 на дії та рішення головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області ,-

ВСТАНОВИВ:

Скаржник, звернувшись в суд із даною скаргою, посилається на те, що він погасив заборгованість в сумі 16627.00 грн., перед ОСОБА_4, при примусовому виконанні рішення суду, за виконавчим листом № 2-1302/2011. Згідно ухвали Коломийського міськрайонного суду від 01.06.2013 року його було тимчасово обмежено у праві виїзду за межі України, до погашення боргу перед ОСОБА_4 Після звернення до Коломийського міськрайонного відділу ДВС Головного ТУЮ в Івано-Франківській області про скасування тимчасового обмеження виїзду мене за межі України, 23.04.2018 року він отримав відповідь від Коломийського ВДВС, в якій зазначалось що у нього наявні інші заборгованості по інших виконавчих провадженнях, по стягненню аліментів, відповідно винесено ще 8 постанов по забороні виїзду за кордон, заборони на керування транспортними засобами та користуватись зброєю у встановленому порядку до погашення наявних заборгованостей по аліментам.

Скаржник з цим не погоджується, вказує, що заборгованість погасив, а його робота повязана з керуванням автомобіля та постійними виїздами за кордон- офіційне працевлаштування осіб за кордоном, поїздки до дипломатичних установ, доставка громадян до місця роботи, тощо, тобто робота повязана з постійним керуванням автомобілем. Відповідно він виконував тільки частину покладених по роботі обовязків Вказує,що має хорошу перспективу для можливості отримувати набагато більшу заробітню плату, проте для цього йому необхідно керувати транспортними засобами та мати можливість перетинати кордон. Він має намір повністю погасити всі свої боргові зобов язання. Вказує,що не збирається ухилятися від сплати аліментів своїм дітям, оскільки розуміє наскільки важко самостійно утримувати та виховувати дітей, на даний час на його утриманні фактично перебуває п'ятеро дітей.

Вважає, що державний виконавець при примусовому виконанні рішень Коломийського міськрайонного суду щодо стягнення з нього аліментів та суми боргу, застосував заходи примусу які в подальшому унеможливлюють погашення заборгованості перед боржниками. Відповідно до пункту 1 частити 10 статті 71 Закону України « Про виконавче провадження» тимчасове обмеження боржника у праві керувати транспортними засобами не може бузи застосовано в разі якщо встановлення такого обмеження позбавляє боржника основного законного джерела засобів для існування.

Просить суд поновити строк на оскарження дій державного виконавця Коломийського міськрайонного ВДВС Головного ТУЮ в Івано-Франківській обл. Визнати відмову у винесені постанови про скасування стосовно ОСОБА_1 тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України від 20.04.2018 року, незаконною та зобов'язати Коломийський міськрайонний ВДВС Головного ТУЮ в Івано-Франківській області винести постанову про скасування стосовно ОСОБА_1 тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України. Зобов'язати Коломийський міськрайонний відділ ДВС Головного ТУЮ в Івано- Франківській області скасувати постанову про встановлення тимчасового обмеження ОСОБА_1 у праві керування транспортними засобами, яка була винесена 17.04.2018 року у ВП № 49524430; Зобов'язати Коломийський міськрайонний відділ ДВС Головного ТУЮ в Івано- Франківській області, скасувати постанову про встановлення тимчасового обмеження ОСОБА_1 у праві керування транспортними засобами, яка була ви несена 17.04.2018 року у ВП № 44431973. Зобов'язати Коломийський міськрайонний відділ ДВС ТУЮ в Івано-Франківській області скасувати постанову про встановлення тимчасового обмеження ОСОБА_1В у праві виїзду за межі України, яка була винесена 17.04.2018 року ВП № 49524430; Зобов'язати Коломийський міськрайонний відділ ДВС ТУЮ в Івано-Франківській області скасувати постанову про встановлення тимчасового обмеження ОСОБА_1В у праві виїзду за межі України, яка була винесена 17.04.2018 року ВП № 44431973.

Визнати відмову у винесені постанови про скасування стосовно ОСОБА_1 тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України від 20.04.2018 року, незаконною та зобов'язати Коломийський міськрайонний ВДВС Головного ТУЮ в Івано-Франківській області винести постанову про скасування стосовно ОСОБА_1 тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України. Зобов'язати Коломийський міськрайонний відділ ДВС Головного ТУЮ в Івано- Франківській області скасувати постанову про встановлення тимчасового обмеження ОСОБА_1 у праві керування транспортними засобами, яка була винесена 17.04.2018 року у ВП № 49524430; Зобов'язати Коломийський міськрайонний відділ ДВС Головного ТУЮ в Івано- Франківській області скасувати постанову про встановлення тимчасового обмеження ОСОБА_1 у праві керування транспортними засобами, яка була ви несена 17.04.2018 року у ВП № 44431973. Зобов'язати Коломийський міськрайонний відділ ДВС 1 1УЮ в Івано-Франківській області скасувати постанову про встановлення тимчасового обмеження ОСОБА_1В у праві виїзду за межі України, яка була винесена 17.04.2018 року ВП № 49524430; Зобов'язати Коломийський міськрайонний відділ ДВС ТУЮ в Івано-Франківській області скасувати постанову про встановлення тимчасового обмеження ОСОБА_1В у праві виїзду за межі України, яка була винесена 17.04.2018 року ВП № 44431973.

В судовому засіданні скаржник та його представник вимоги скарги підтримали.

Представник ДВС в судовому засіданні заперечила заяву, вказала ,що у заявника є ще заборгованості по виконавчим провадженням, відповідно на суму 20283 грн., та 10826 грн.,які він не погасив.

Розглянувши матеріали скарги, заслухавши пояснення скаржника ,його представника та представника виконавчої служби, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, дослідивши і оцінивши докази, суд встановив наступне.

Спеціальним законом, який визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку є Закон України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII.

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ст.2 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень в Україні покладається на Державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Згідно ст.3 цього ж закону державною виконавчою службою підлягають виконанню такі виконавчі документи: 1) виконавчі листи, що видаються судами, і накази господарських судів, у тому числі на підставі рішень третейського суду та рішень Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті і Морської арбітражної комісії при Торгово-промисловій палаті;2) ухвали, постанови судів у цивільних, господарських, адміністративних, кримінальних справах та справах про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом;3) судові накази;4) виконавчі написи нотаріусів;5) посвідчення комісій по трудових спорах, що видаються на підставі відповідних рішень таких комісій;6) постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом;7) постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, повязаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу;8) рішення інших органів державної влади, якщо їх виконання за законом покладено на державну виконавчу службу;9) рішення Європейського суду з прав людини з урахуванням особливостей, передбачених Законом України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини. Заходами примусового виконання є 1) звернення стягнення на майно боржника;2) звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника;3) вилучення у боржника і передача стягувачеві певних предметів, зазначених у рішенні.

У відповідності до ЗУ «Про виконавче провадження» державний виконавець зобовязаний вживати заходів примусового виконання рішень, та вчиняти всіх необхідних виконавчих дій. У відповідності до ст.10 цього ж закону звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. У відповідності до ст.383 ЦПК України учасники виконавчого провадження та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій , мають право звернутись до суду із скаргою, якщо вважають що рішенням дією або бездіяльністю державного виконавця порушено їх права та свободи.

Згідно вимог п. 1 ч. 1 ст. 3 вищезгаданого закону, підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих документів, зокрема виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Завданням ДВС є своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішень, передбачених законом, тому перевірка вчинених таких дій державним виконавцем є фактично перевіркою дотримання положення статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду й належного виконання рішення суду. Виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Виконання рішення, яке зобов'язує боржника вчинити певні дії, здійснюється державним виконавцем за місцем проведення таких дій.

Згідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі та в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п. 2 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012р. за № 512/5, примусове виконання рішень, передбачених статтею 3 Закону України «Про виконавче провадження», здійснюють державні виконавці та приватні виконавці (крім рішень, передбачених частиною другою статті 5 Закону) (далі - виконавці). Пунктом 3 даної Інструкції встановлено, що органами державної виконавчої служби є, зокрема, Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, до якого входить відділ примусового виконання рішень.

Так, на виконанні відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області перебувають виконавчі провадження по стягненню з заявника заборгованості по аліментам. Відповідно до даного виконавчого провадження загальна заборгованість скаржника становить 31109 гривень. На підставі даного виконавчого провадження було винесено 8 постанов про обмеження у праві виїзду за кордон, у праві керування автомобілем, у праві в полювання та користування усіма видами зброї до повного погашення заборгованості скаржником.

Крім цього, на виконанні ДВС ГТУЮ перебувало виконавче провадження, відкрите на підставі виконавчого листа №2-1302, виданого Коломийським міськрайонним судом 15.08.2011 року про стягнення з скаржника на користь ОСОБА_4 12670 грн. боргу, 1500 грн. моральної шкоди, 400 грн. витрат, яке є завершене на підставі п.9 ст.39 ЗУ «Про виконавче провадження» в звязку з фактичним повним виконанням рішення суду та оплатою боргу в повному обсязі,а також повністю сплачено виконавчий збір та витрати на проведення виконавчих дій. Про це свідчить долучена в судовому засіданні відповідь Коломийського міськрайонного відділу ДВС від 5.06.2018 року №12-147. За таких обставин вимога щодо визнання відмови у винесенні постанови про скасування стосовно скаржника тимчасового обмеження у виїзді за межі України від 20.04.2018 року (а.с.6) є обгрунтованою.

6 лютого 2018 року в Україні набув чинності закон №2234-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку примусового стягнення заборгованості зі сплати аліментів» ,яким внесено зміни до ЗУ «Про виконавче провадження. Так, ч.9 ст.71 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено санкції щодо боржників, які не сплатили аліменти. Якщо боржник не сплачував аліменти протягом трьох місяців, одному з батьків, який виховує дитину, мають розказати про те, що він може подати заяву про те, що боржник ухиляється від сплати аліментів. Коли сума несплачених аліментів перебільшить суму за півроку, до боржника застосують обмеження до виплати грошей: у праві на виїзд за кордон;керування автівкою;користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії;у праві полювати.

Ч.10 ст.71 ЗУ «Про виконавче провадження» визначає, що не обмежуватимуть у праві керувати, тільки якщо боржник заробляє гроші, використовуючи автівку; утримує інваліда I або II групи; проходить строкову військову службу чи призваний під час мобілізації, чи бере участь в АТО. Якщо заборгованість розстрочено чи відстрочено згідно з законом, боржник теж зможе керувати автівкою.

Таким чином законодавець чітко визначив умови ,за яких боржник,який має заборгованість по сплаті аліментів, може мати право не бути обмеженим у праві керування транспортними засобами.

Згідно ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Згідно ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Враховуючи вищенаведені обставини, суд вважає, що скарга ОСОБА_1 є частково підставна, оскільки його робота повязана з керуванням автомобілем, відповідно встановлення такого обмеження у виконавчих провадженнях №49524430 та №44431973, позбавляє боржника основного законного джерела засобів для існування, і це підтверджується довідкою ПП «ВМ-КОМПАС» від 21.05.2018 року №4/20.

На підставі наведеного, Закону України «Про виконавче провадження», Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02.04.2012 року, керуючись ст.ст.247 ч.2,447-451 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

Скаргу задовольнити частково.

Поновити строк на оскарження дій державного виконавця Коломийського міськрайонного ВДВС Головного ТУЮ в Івано-Франківській обл.

Визнати відмову у винесені постанови про скасування стосовно ОСОБА_1 тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України від 20.04.2018 року, незаконною та зобов'язати Коломийський міськрайонний ВДВС Головного ТУЮ в Івано-Франківській області винести постанову про скасування стосовно ОСОБА_1 тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Зобов'язати Коломийський міськрайонний відділ ДВС Головного ТУЮ в Івано- Франківській області , скасувати постанову про встановлення тимчасового обмеження ОСОБА_1 у праві керування транспортними засобами, яка була винесена 17.04.2018 року у ВП № 49524430.

Зобов'язати Коломийський міськрайонний відділ ДВС Головного ТУЮ в Івано- Франківській області, скасувати постанову про встановлення тимчасового обмеження ОСОБА_1 у праві керування транспортними засобами, яка була винесена 17.04.2018 року у ВП № 44431973.

В решті вимог скарги відмовити.

Апеляційну скаргу на ухвалу суду може бути подано до Апеляційного суду Івано-Франківської області з дня проголошення ухвали. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом 15 днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Веселов В. М.