Номер провадження: 22-ц/785/150/18
Номер справи місцевого суду: 520/1081/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Цюра Т. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.05.2018 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області в складі:

Головуючого: Цюри Т.В.,

Суддів: Гірняк Л.А., Сегеди С.М.,

при секретарі: Лопотан В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань апеляційного суду Одеської області апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 24 листопада 2017 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання правочину недійсним,-

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 24 листопада 2017 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання правочину недійсним задоволено.

Визнано недійсним договір комісії, укладений 21 грудня 2005 року у м. Одесі між ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1) та ОСОБА_3 (АДРЕСА_2, ІПН НОМЕР_2).

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_2 подав до суду апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить суд скасувати рішення Київського районного суду м.Одеси від 24 листопада 2017 року та постановити нове, яким відмовити в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору в повному обсязі.

До суду апеляційної інстанції ні скаржник ні його представник не зявились, однак від представника ОСОБА_6 надійшла заява про розгляд справи без його участі.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд, з урахуванням поданої заяви, з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

Заслухавши пояснення, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

В порядку п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

У зв'язку із цим справа підлягає розгляду в порядку п.8 розділу Х111 Перехідних положень Цивільно-процесуального кодексу України.

15 грудня 2017 року набрала чинності нова редакція Цивільного процесуального кодексу України (ред. з 18.03.2004 до 15.12.2017), відповідно до п.9 ст. 1 Перехідних положень вказаного Кодексу, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Справа розглядається апеляційним судом Одеської області, у межах територіальної юрисдикції якого перебуває місцевий суд, який ухвалив рішення, що оскаржується, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах, відповідно до вимог п. 8 ст. 1 Перехідних положень.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам закону, з огляду на наступне.

Так, судом першої інстанції вірно встановлено, що 21 грудня 2005 року між ОСОБА_3 (комісіонер) та ОСОБА_2 (комітент) було укладено договір комісії, відповідно до умов якого, комісіонер зобовязується за дорученням комітента за винагороду здійснити від свого імені за рахунок комітента наступні угоди: придбати за договором купівлі-продажу земельні ділянки №13, площею 0,0780га, №14, площею 0,0990га, №15, площею 0,0996га, які розташовані за адресою: м. Одеса, Фонтанська дорога, 159; після придбання за договором купівлі-продажу вказаних вище земельних ділянок та завершення будівництва на них житлового будинку (котеджу) №5 за адресою: Фонтанська дорога, 159, комісіонер зобовязується за дорученням комітента отримати для нього правовстановлюючі документи на вказаний житловий будинок.

Відповідно до п. 2.4. договору комісії від 21.12.2005 року, при виконанні доручення комісіонер зобовязаний на першу вимогу комітента надати комітенту звіт та передати йому все отримане по виконаному дорученню, а також передати комітенту на його вимогу всі права відносно третьої особи, які випливають з угоди, укладеної комісіонером з цією третьою особою.

Пунктом 6.1. договору комісії від 21.12.2005 року передбачено, що нерухоме майно, придбане комісіонером за рахунок комітента, є власністю комітента.

24.12.2005 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу, відповідно до умов якого, ОСОБА_2 продав, а ОСОБА_3 купила земельну ділянку №13, розташовану в місті Одесі, Фонтанська дорога, 159, площею 0,0780га.

Вказаний договір купівлі-продажу було посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_7 24.12.2005 року, зареєстровано в реєстрі за №2911.

Крім того, 24.12.2005 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу, відповідно до умов якого, ОСОБА_8 продала, а ОСОБА_3 купила земельну ділянку №14, розташовану в місті Одесі, Фонтанська дорога, 159, площею 0,0990га.

Вказаний договір купівлі-продажу було посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_7 24.12.2005 року зареєстровано в реєстрі за №2909.

13 квітня 2006 року ОСОБА_3 отримала державні акти на право власності на земельні ділянки серія ЯБ №297076 та серія ЯБ №297075, на земельну ділянку площею 0,0990 га, яка розташована за адресою: м. Одеса, Фонтанська дорога, 159, діл. №14, та на земельну ділянку площею 0,0780 га, яка розташована за адресою: м. Одеса, Фонтанська дорога, 159, діл. №13 (том І, а.с.20-21).

Крім того, 13 квітня 2006 року ОСОБА_3 отримала державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯБ №297070 площею 0,0996 га, яка розташована за адресою: м. Одеса, Фонтанська дорога, 159, діл. №15, та належить їй на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_7 від 24.12.2005року №2913 (том І, а.с.22).

У подальшому, на підставі вищезазначених державних актів, 30 жовтня 2006 року ОСОБА_3 отримала державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯБ №945667 площею 0,28га (2766кв.м.) у межах згідно з планом, яка розташована за адресою: м. Одеса, Фонтанська дорога, 159, діл. 13, 14, 15, цільове призначення земельної ділянки: для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (том І, а.с.23).

26.12.2012 року між ОСОБА_3 (дарувальник) та ОСОБА_4 (обдаровуваний) було укладено договір дарування, відповідно до умов якого, дарувальник передав у власність безоплатно (подарував), а обдаровуваний прийняв в дарунок багатокімнатний (індивідуальний) житловий будинок (котедж рекреаційного призначення) №159/5, що розташований за адресою: Одеська область, місто Одеса, Фонтанська дорога (вулиця Перекопської дивізії), житловою площею 226,5кв.м., загальною площею 700,5кв.м. Відчужуваний житловий будинок належить дарувальнику на підставі рішення Київського районного суду м. Одеси від 20 вересня 2007року (справа №2-5828/2007року), яке набрало законної сили 22 січня 2008року, з ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 20 вересня 2007року (справа №2-5828/2007року).

Вказаний договір дарування було посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_9 26.12.2012 року за реєстровим №4158.

28 серпня 2015року між ОСОБА_4 (продавець) та ОСОБА_5 (покупець) було укладено договір купівлі-продажу, відповідно до умов якого, продавець передає у власність покупця (продає), а покупець приймає багатокімнатний (індивідуальний) житловий будинок (котедж рекреаційного призначення) №159/5, що розташований за адресою: Одеська область, місто Одеса, Фонтанська дорога (вулиця Перекопської дивізії), житловою площею 226,5кв.м., загальною площею 700,5кв.м.

Вказаний договір купівлі-продажу було посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_9 28.08.2015року.

Крім того, 28 серпня 2015року між ОСОБА_4 (продавець) та ОСОБА_5 (покупець) було укладено договір купівлі-продажу, відповідно до умов якого, за цим договором продавець передає у власність покупця (продає), а покупець приймає земельну ділянку, розташовану за адресою: Одеська область, місто Одеса, Фонтанська дорога, 159, ділянка 13, 14, 15.

Зазначена земельна ділянка належить продавцю на підставі договору дарування, посвідченого 26.12.2012року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_9 за реєстровим №4159, та державного акту на право власності на земельну ділянку, виданого 14 серпня 2009року Управлінням Держкомзему у місті Одеса.

Вказаний договір купівлі-продажу було посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_9 28.08.2015року.

Таким чином, судовим розглядом встановлено, що багатокімнатний (індивідуальний) житловий будинок (котедж рекреаційного призначення) №159/5, що розташований за адресою: Одеська область, місто Одеса, Фонтанська дорога (вулиця Перекопської дивізії), житловою площею 226,5кв.м., загальною площею 700,5кв.м., та земельна ділянка, розташована за адресою: Одеська область, місто Одеса, Фонтанська дорога, 159, ділянка 13, 14, 15, на даний час належать ОСОБА_5.

В матеріалах справи наявний, наданий ОСОБА_2, документ - договір комісії укладений 21 грудня 2005року між ОСОБА_3 (комісіонер) та ОСОБА_2 (комітент), відповідно до умов якого, комісіонер зобовязується за дорученням комітента за винагороду здійснити від свого імені за рахунок комітента наступні угоди: придбати за договором купівлі-продажу земельні ділянки №13, площею 0,0780га, №14, площею 0,0990га, №15, площею 0,0996га, які розташовані за адресою: м. Одеса, Фонтанська дорога, 159; після придбання за договором купівлі-продажу вказаних вище земельних ділянок та завершення будівництва на них житлового будинку (котеджу) №5 за адресою: Фонтанська дорога, 159, комісіонер зобовязується за дорученням комітента отримати для нього правовстановлюючі документи на вказаний житловий будинок.

ОСОБА_3 посилається на те, що вказаний договір комісії є недійсним, оскільки нею - ОСОБА_3 він ніколи не підписувався, вона ніколи не брала на себе зобов'язання, що вказані у п. 1.1. договору комісії, або будь-які інші відповідні зобов'язання перед ОСОБА_2

Ухвалюючи рішення про задоволення позову ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_3 не мала наміру за дорученням ОСОБА_2 за винагороду здійснити від свого імені за рахунок ОСОБА_2 наступні угоди: придбати за договором купівлі-продажу земельні ділянки №13, площею 0,0780га, №14, площею 0,0990га, №15, площею 0,0996га, які розташовані за адресою: м. Одеса, Фонтанська дорога, 159; після придбання за договором купівлі-продажу вказаних вище земельних ділянок та завершення будівництва на них житлового будинку (котеджу) №5 за адресою: Фонтанська дорога, 159, за дорученням ОСОБА_2 отримати для нього правовстановлюючі документи на вказаний житловий будинок, оскільки вона не підписувала вказаний договір, отже, оспорюваний договір комісії є недійсним, а тому і не було волевиявлення ОСОБА_3 на вчинення такого правочину, тобто на виникнення ( набуття) відповідних цивільних прав та обовязків

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, оскільки він відповідає вимогам закону та обставинам справи.

Статтею 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 1011 ЦК України, за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов'язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента.

У відповідності до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків.

Згідно із ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Отже, підпис сторони договору є обов'язковим реквізитом правочину, вчиненого у письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри учасника правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документа, в якому втілюється правочин. Унаслідок вказаного, підписання правочину здійснюється кожною із сторін власноручно або власноручно уповноваженими на те стороною особами.

У разі відсутності власноручного підпису, слід вважати, що правочин не відповідає вимогам, які встановлюються до письмової форми правочину.

Так, висновком експерта №17-327 судової почеркознавчої експертизи за матеріалами цивільної справи №520/1081/17, складеного 09.10.2017 року судовим експертом Херсонського відділення ОНДІСЕ МЮ України ОСОБА_10, підпис, що міститься в договорі комісії від 21.12.2005 року, виконаний не ОСОБА_3, а іншою особою (том 2: а.с.24-27).

Крім того, в матеріалах справи міститься ще висновок №14499 експертного почеркознавчого дослідження, складеного 20 березня 2017 року експертом ТОВ «Київський експертно-дослідний центр» ОСОБА_11, згідно якого, підпис від імені ОСОБА_3, зображення якого мітиться у рядку «Подпись» графи «Комиссионер» на останньому аркуші електрофотокопії договору комісії від 21 грудня 2005 року, - виконано не ОСОБА_3, а іншою особою з наслідуванням підпису ОСОБА_3 (том 1: а.с.173-177).

Судом встановлено, що ОСОБА_3 не визнає факт укладення та підписання договору комісії, а наявними вищезазначеними висновками експертів підтверджується, що підпис, що міститься в договору комісії від 21.12.2005 року виконаний не ОСОБА_3, а іншою особою.

За наведеного, встановивши, що ОСОБА_3 не підписувала договір комісії від 21.12.2005 року, а відтак не була ознайомлена з його істотними умовами, що свідчить про відсутність її справжнього волевиявлення на підписання договору саме на таких умовах, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про наявність підстав для визнання вказаного договору недійсним за ст.ст. 203, 215 ЦК України, як такого, що вчинений поза волею учасника правочину.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що визнаючи недійсним оспорюваний договір комісії, суд в своєму рішенні неправомірно посилається на висновок експерта №17-237 від 09.10.2017 року та на висновок експерта №14499 від 20.03.2017 року, які на його думку були проведені з порушеннями вимог закону та є неконкретними, не заслуговують на увагу, оскільки жодних доказів на спростування вищезазначених висновків експертів ОСОБА_2 не надано, як і не зазначено жодних порушень при призначенні та проведенні судовопочеркознавчих експертиз.

Доводи апеляційної скарги щодо проведення судового засідання 24.11.2017 року за відсутності скаржника та його представникаОСОБА_6, який подав чергову заяву про відкладення розгляду справи в звязку з його зайнятістю в іншому процесі, є неспроможним з огляду на те, згідно довіреностей від 05 серпня 2015 року та від 26 червня 2017 року право на представлення інтересів ОСОБА_2 мають ще шість представників, які не надали жодного доказу на підтвердження не можливості зявитись до суду.

Відповідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції на підставі наданих сторонами доказів, вірно встановив фактичні обставини справи та прийшов до правильного правового висновку про недійсність спірного договору на підставі частини третьої статті 203 ЦК України оскільки спірний договір, укладений від імені ОСОБА_3, підписаний не нею, а іншою особою, що свідчить про відсутність волевиявлення сторони на укладення правочину.

Враховуючи те, що висновки суду відповідають встановленим у справі обставинам, рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а судове рішення без змін, відповідно до положень ст. 375 ЦПК України.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, колегія суддів ,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м.Одеси від 24 листопада 2017 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання правочину недійсним залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Т.В. Цюра

Судді: Л.А. Гірняк

ОСОБА_12

Повний текст судового рішення складено 13.06.2018 року