Постанова

Іменем України

23 травня 2018 року

м. Київ

справа № 734/3532/16-ц

провадження № 61-18320св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Хопти С. Ф. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Синельникова Є. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4

відповідач - ОСОБА_5,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні нежитловим приміщенням, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Апеляційного суду Чернігівської області від 06 червня 2017 року у складі колегії суддів: Бобрової І. О., Мамонової О. Є., Шитченко Н. В.,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні нежитловим приміщенням.

Позовна заява мотивована тим, що відповідно до витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 20 червня 2013 року за ним зареєстровано право власності на нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1. 04 вересня 2014 року між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у простій письмовій формі був укладений договір про безоплатне користування нежитловим приміщенням за вказаною адресою зі строком дії до 31 грудня 2018 року. Зазначив, що вказаний договір у порушення вимог статті 793 ЦК Українине був нотаріально посвідчений, тому він є не укладеним та не створює юридичних наслідків. Однак ОСОБА_5 чинить перешкоди у користуванні належним йому майном.

З урахуванням викладеного, ОСОБА_4 просив зобов'язати ОСОБА_5 усунути перешкоди у користуванні належним йому на праві приватної власності нежитловим приміщенням загальною площею 632 кв. м за адресою: АДРЕСА_1, шляхом звільнення відповідачем вказаного нежитлового приміщення.

Рішенням Козелецького районного суду Чернігівської області від 06 квітня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено. Зобов'язано ОСОБА_5 усунути перешкоди у користуванні належним на праві приватної власності ОСОБА_4 нежитловим приміщенням загальною площею 632 кв. м за адресою: АДРЕСА_1, шляхом звільнення вказаного приміщення. Вирішено питання про стягнення судового збору.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив із того, що у ОСОБА_5 немає законних підстав для користування спірним приміщенням, оскільки договір про безоплатне користування нежитловим приміщенням від 04 вересня 2014 року є нікчемним.

Рішенням Апеляційного суду Чернігівської області від 06 червня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 задоволено. Рішення Козелецького районного суду Чернігівської області від 06 квітня 2017 рокускасовано. У задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення районного суду, виходив з того, що нежитловеприміщення площею 632 кв. м за адресою: АДРЕСА_1, є спільною сумісною власністю ОСОБА_4 та ОСОБА_5, тому суд першої інстанції не вірно визначив правовий режим майна, чим порушив права ОСОБА_5 як співвласника.

У червні 2017 року ОСОБА_4 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду апеляційної інстанцій та залишити в силі рішення районного суду, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що судове рішення є незаконним, необґрунтованим й таким, що ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Крім того, апеляційний суд неповно з'ясував усі фактичні обставини справи та не звернув уваги на те, що норми статей 63, 64 СК України містять вимоги щодо права подружжя на визначення порядку користування майном, однак на час розгляду справи відсутнє рішення суду, яке вступило в законну силу, щодо розподілу майна подружжя. Перешкоджаючи йому у здійсненні права власності, ОСОБА_5 порушує його права, гарантовані статтею 41 Конституції Україні та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, способи захисту яких передбачені статтями 16, 386, 391 ЦК України.

Увересні 2017 року ОСОБА_6 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заперечення на касаційну скаргу, в якому зазначила, що рішення апеляційного суду є законним і обґрунтованим, апеляційний суд правильно застосував норми матеріального та процесуального права відповідно до встановлених фактичних обставин справи, дав належну правову оцінку доказам, наданим сторонами.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

19 квітня 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржуване рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Судом встановлено, що згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 20 червня 2013 року за ОСОБА_4 зареєстровано право власності на нежитлове приміщення, загальною площею 632 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 7, 8).

Відповідно до договору від 04 вересня 2014 року, укладеного між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 та ОСОБА_5, ОСОБА_4 зобов'язується передати ОСОБА_5 в безоплатне користування нежитлове приміщення загальною площею 632 кв. м на підставі того, що об'єкт нерухомості збудовано у шлюбі на кошти ОСОБА_5, яка буде користуватись об'єктом нерухомості за вказаною адресою.

Договір набув чинності з моменту підписання. Сторони визначили час дії договору до 31 грудня 2018 року, або до визначення судом права власності щодо можливого розподілу майна на підставі позову про розподіл майна. Якщо рішення суду не буде ухвалено до дати закінчення договору, він автоматично продовжується.

Рішенням Козелецького районного суду Чернігівської області від 14 вересня 2016 року, залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 12 жовтня 2016 року, відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання недійсним договору про безоплатне користування нежитловим приміщенням від 04 вересня 2014 року.

Також судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 2003 року по 2014 рік, у період якого придбали нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1. У провадженні Козелецького районного суду Чернігівської області розглядається цивільна справа про розподіл спільного майна між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 До об'єктів розподілу входить і спірне нежитлове приміщення.

Відповідно до статті 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною 1 статті 64 СК Українипередбачено, що дружина та чоловік мають право на укладення між собою усіх договорів, які не заборонені законом, як щодо майна, що є їхньою особистою приватною власністю, так і щодо майна, яке є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Вирішуючи спір, апеляційний суд, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, обґрунтовано виходив з того, що ОСОБА_4 обрав невірний спосіб захисту своїх прав, оскільки нежитловеприміщення за адресою: АДРЕСА_1, є спільною сумісною власністю ОСОБА_4 та ОСОБА_5, яка має право, як співвласник, володіння, користування та розпорядження спірним майном.

Доводи касаційної скарги про безпідставне застосування апеляційним судом норм СК України не заслуговують на увагу, оскільки нежитлове приміщення є спільною сумісною власністю позивача та відповідача, а правова природа договору користування цим приміщенням, який був укладений між ними, не змінює права власності на вказаний об'єкт нерухомого майна.

Доводи касаційної скарги про порушення відповідачем його прав, як власника майна, також є безпідставними, оскільки, вважаючи, що таке його право порушено, ОСОБА_4 мав право звернутися з позовом про усунення перешкод у користуванні спільною сумісною власністю шляхом зобов'язання не чинити перешкоди, а не шляхом звільнення ОСОБА_5 займаного нежитлового приміщення.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення апеляційного суду - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Чернігівської області від 06 червня 2017 року залишити без змін.

Постанова оскарженню не підлягає.

Судді: С. Ф. Хопта

О.В. Білоконь

Є.В. Синельников