гСправа № 358/525/18 Провадження № 2/358/414/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2018 року м. Богуслав

Богуславський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Тітова М.Б.,

за участю:

секретаря судового засідання Давиденко М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Богуславі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Служба в справах дітей Богуславської районної державної адміністрації Київської області, про надання дозволу на реєстрацію місця проживання малолітньої дитини без згоди батька, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом, в якому просить надати їй дозвіл на реєстрацію місця проживання її неповнолітнього сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, за адресою : АДРЕСА_1, уповноваженим органом, без письмової згоди батька ОСОБА_2.

Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що вона та відповідач є батьками їх малолітнього сина ОСОБА_3, який проживає разом з нею в належному їй будинку в АДРЕСА_1, однак вона позбавлена можливості в адміністративному порядку зареєструвати місце проживання сина в належному їй будинку, оскільки дана процедура передбачає надання письмової згоди батька дитини, яку вона немає змоги надати, оскільки батько дитини - ОСОБА_2 на даний час відбуває покарання за вчинений злочин в місцях позбавлення волі, а тому для захисту прав її сина вона змушена звернутись до суду з даним позовом.

Представник позивачки ОСОБА_4 подала до суду заяву, в якій просить справу розглянути без її участі та зазначила, що позов підтримує.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, оскільки відбуває покарання в Бориспільській ВК № 119, матеріали позовної заяви та повідомлення про розгляд прави отримав, про що свідчить його розписка від 25.04.2018 року.

Дослідивши письмові докази надані позивачкою, суд вважає за необхідне позов задовольнити, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Позивачка та відповідач по справі - ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, про що відповідно до ст.126 СК України на підставі спільної заяви батьків про визнання батьківства відділом реєстрації актів цивільного стану Богуславського районного управління юстиції Київської області зроблено актовий запис, що підтверджується копією відповідного свідоцтва про народження Серія НОМЕР_1.

Спільне життя не склалося, тому позивачка переїхала з їхнім спільним сином, на постійне місце проживання за місцем своєї реєстрації: АДРЕСА_1. Спору щодо проживання дитини між сторонами, як зазначає позивачка, ніколи не було.

21 січня 2009 року позивачка одружилася з ОСОБА_5, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища.

01 грудня 2017 року позивачка звернулась до із заявою про реєстрацію місця проживання її сина у належному їй житловому будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Однак, позивачці було відмовлено в такій реєстрації та повідомлено, що здійснити реєстрацію місця проживання її сина не має можливості, оскільки відсутня письмова згода батька дитини, що передбачено п.18 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою КМУ № 207 від 02.03.2016.

Отримати згоду батька ОСОБА_2, позивачка не має змоги, тому що він перебуває у місцях позбавлення волі що підтверджується копією виписки з вироку від 23 грудня 2014 року в справі №358/1189/14-к.

Відповідно до ч.4 ст.29 Цивільного кодексу України: Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я в якому вона проживає.

Згідно ч. 1 ст. 160 Сімейного кодексу України: Місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

З положень ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»: Реєстрація - внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання / перебування особи, із зазначенням адреси житла / місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.

Приписами абз. 14, 15, п.18 абз.2 п.11 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 року №207 визначено: Реєстрація місця проживання особи за заявою законного представника здійснюється за згодою інших законних представників. У разі реєстрації місця проживання батьків за різними адресами місце проживання дитини, яка не досягла 14 років, реєструється разом з одним із батьків за письмовою згодою другого з батьків у присутності особи, яка приймає заяву, або на підставі засвідченої в установленому порядку письмової згоди другого з батьків (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування).

Відповідно до ч.2, 3 ст.11, ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства»: Сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього.

Кожна дитина має право на проживання в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

У відповідності до ч.2 ст.150 Сімейного кодексу України: Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний та моральний розвиток.

Згідно з ч. 1 та ч.2 ст.155 Сімейного кодексу України: Здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Враховуючи норми міжнародного права, необхідно зазначити, що відповідно до положення Конвенції «Про права дитини»: Згідно преамбули: Організація Об'єднаних Націй в Загальній декларації прав людини проголосила, що діти мають право на особливе піклування і допомогу, сім'ї як основному осередку суспільства і природному середовищу для зростання і благополуччя всіх її членів і особливо дітей мають бути надані необхідні захист і сприяння, з тим щоб вона могла повністю покласти на себе зобов'язання в рамках суспільства, дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння, дитина має бути повністю підготовлена до самостійного життя в суспільстві та вихована в дусі ідеалів, проголошених у Статуті Організації Об'єднаних Націй, і особливо в дусі миру, гідності, терпимості, свободи, рівності і солідарності, необхідність у такому особливому захисті дитини була передбачена в Женевській декларації прав дитини 1924 року і Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1959 року, та визнана в Загальній декларації прав людини, в Міжнародному пакті про громадянські і політичні права (зокрема, в статтях 23 І24), в Міжнародному пакті про економічні, соціальні і культурні права (зокрема, в статті 10), а також у статутах і відповідних документах спеціалізованих установ і міжнародних організацій, що займаються питаннями благополуччя дітей, дитина, в наслідок її фізичної і розумової незрілості, потребує спеціальної охорони і піклування, включаючи належний правовий захист як до, так і після її народження.

Згідно ст. 3 Конвенції «Про права дитини»: В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до п. 5 та підпункту 6 п. 18 Правил реєстрації місця проживання, затвердженої постановою КМУ № 207 від 02.03.2016, батьки або інші законні представники зобов'язані зареєструвати місце проживання новонародженої дитини протягом трьох місяців з дня державної реєстрації її народження. У разі реєстрації місця проживання батьків за різними адресами місце проживання дитини, яка не досягла 14 років, реєструється разом з одним із батьків за письмовою згодою другого з батьків у присутності особи, яка приймає заяву, або на підставі засвідченої в установленому порядку письмової згоди другого з батьків (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування).

Оскільки малолітня дитина ОСОБА_3, який проживає разом з матір'ю за адресою: АДРЕСА_1, не зареєстрований ні з одним із своїх батьків в зв'язку з тим, що батько дитини ОСОБА_2 в добровільному порядку не надає згоди на реєстрацію малолітньої дитини разом з матір'ю, така поведінка відповідача є протиправною, оскільки порушує законні права малолітньої дитини бути зареєстрованою за місцем свого постійного проживання.

За таких обставин, позовна заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

З урахуванням вищевикладеного та керуючись п. 5, підпункту 6 п.18 Правил реєстрації місця проживання, затвердженої постановою КМУ № 207 від 02.03.2016 року, ст.160 СК України, ст. 29, 69 ЦК України, керуючись ст.ст. 4, 5, 10, 11, 12, 81, 263, 264, 265 ЦПК України суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Надати ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2, яка проживає за адресою : АДРЕСА_1, дозвіл на реєстрацію місця проживання її неповнолітнього сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, за адресою : АДРЕСА_1, уповноваженим органом, без письмової згоди батька ОСОБА_2.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження:

1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Головуючий: суддя М. Б. Тітов