Провадження №2/760/3110/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2018 року Солом'янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого-судді - Кушнір С.І.

за участю секретаря - Гаєвської С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Київський електровагоноремонтний завод» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, про визнання особи такою, що втратила право користування приміщенням у гуртожитку,-

ВСТАНОВИВ:

В червні 2016 року позивач ПрАТ «Київський електровагоноремонтний завод» звернувся до суду із позовом до відповідачів ОСОБА_1, ОСОБА_2, в якому просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням в гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що ОСОБА_1 та її син ОСОБА_2 на підставі ордеру на житлове приміщення НОМЕР_1 від 20.10.1987, виданого Виконавчим комітетом Київської міської ради народних депутатів, отримали право на проживання в гуртожитку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Зазначений гуртожиток на дату видачі ордеру та на дату звернення до суду належав Приватному акціонерному товариству «Київський електровагоноремонтний завод». ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на дату отримання ордеру та в подальшому не були працівниками підприємства.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровані за адресою гуртожитку: АДРЕСА_1.

Позивач зазначає, що відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 фактично не проживають за адресою гуртожитку: АДРЕСА_1.

Відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не проживають в гуртожитку підприємства понад шість місяців. Тобто, кімната гуртожитку, що закріплена за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не використовується за призначенням - для проживання працівників підприємства. Будь-якої інформації про поважні причини відсутності (не проживання) ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в гуртожитку, підприємство не має.

Позивач також зазначає, враховуючи, що серед працівників підприємства постійно існує потреба в жилій площі в гуртожитку і до керівництва підприємства неодноразово зверталися працівники щодо надання жилої площі в гуртожитку, але їм не було відмовлено з причин відсутності вільних кімнат, то підприємство вважає за доцільне звернутися до суду щодо визнання відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 такими, що втратили право користування кімнатою в гуртожитку.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив позов задовольнити та пояснив, що відповідачі у спірній кімнаті не проживають, здають кімнату в найм.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову та пояснив, що він мешкає з дружиною та сином ІНФОРМАЦІЯ_1 в кімнаті АДРЕСА_1. Дружина залишила його, він самостійно виховує дитину. Його мати ОСОБА_1 не має на праві власності житла, в с.Требухів Київської області здійснювала догляд за тяжко хворим ОСОБА_4, в літній період тимчасово проживає в с.Требухів, оскільки користується земельною ділянкою. Також зазначив, що працює, тому під час складення актів міг бути відсутнім в кімнаті гуртожитку. Сплачує комунальні послуги, заборгованість відсутня, в кімнаті знаходяться особисті речі та меблі відповідачів. В 2017 році в кімнаті біля 3-х місяців тимчасово мешкали знайомі.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, просила відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, зазначила, що на підставі обмінного ордеру від 20.10.1987 року заселилась до комунальної квартири за адресою: АДРЕСА_1, з цього часу зареєстрована та проживає в квартирі. В літній період мешкає в будинку цивільного чоловіка, який помер в 2013 році, іншого житла вона не має. Син ОСОБА_2 постійно в мешкає в гуртожитку.

Заслухавши представника позивача, відповідачів, допитавши свідка, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав.

В судовому засіданні встановлено, що 20.10.1987, відповідачу ОСОБА_1 видано ордер на житлове приміщення НОМЕР_1 на право зайняття в порядку обміну кімнати в комунальній квартирі за адресою: АДРЕСА_2.

Згідно довідки №096-659/01 від 10.03.2000 р., виданої Залізничною районною державною адміністрацією вбачається, що будинок №12 по вул. Мартиросяна є гуртожитком і знаходиться в повному господарському віданні Київського електро-вагоноремонтного заводу.

Відповідно до довідки ПрАТ «Київського електровагоноремонтного заводу» від 13.02.2017 р. вбачається, що житловий 4-х поверховий будинок (гуртожиток), який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, обліковується на балансі ПрАТ «Київського електровагоноремонтного заводу» з 1954 року (інвентарний номер 41005).

Відповідно до додатку № 1 до розпорядження Солом"янської районної в м.Києві державної адміністрації від 10.02.2014 року № 74, гуртожиток, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, обліковується на балансі ПрАТ «Київського електровагоноремонтного заводу».

Згідно довідки №97/СГВ від 04.10.2016 р., виданої ПрАТ «Київський електровагоноремонтний завод» вбачається, що за адресою: АДРЕСА_1, кім. 47 були зареєстровані: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Приписами п.2 розділу 1 Примірного положення про гуртожитки №208 від 03.06.1986 року встановлено, що гуртожитки призначаються для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання.

Відповідно до ст. 127 ЖК України для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватись гуртожитки. Під гуртожитки надаються спеціально споруджені або переобладнані для цієї мети жилі будинки. Жилі будинки реєструються як гуртожитки у виконавчому комітеті районної, міської, районної в м. Києві Ради народних депутатів.

У статті 130 ЖК України, передбачено, що порядок користування житловою площею в гуртожитках визначається законодавством України.

Разом із тим, окрім відповідної глави ЖК України, зазначене питання врегульоване у Примірному положенні про гуртожитки. У розділі VIII Примірного положення про гуртожитки, яким передбачено відповідальність за порушення правил надання жилої площі в гуртожитку, користування гуртожитками та їх утримання, зазначено, що особи, винні у порушенні правил користування гуртожитками, несуть відповідальність відповідно до законодавства.

Оскільки правовий режим відповідної категорії гуртожитків згідно з Законом України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» та Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» прирівняно до правового режиму житлових приміщень в будинках державного і громадського житлового фонду, то до мешканців таких гуртожитків у разі їх тимчасової відсутності поширюються вимоги статей 71, 72 ЖК України.

Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Як роз»яснив Пленум Верховного Суду України в п.10 від 12.04.1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», що у справах визнання наймача або члена його сім»ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням на підставі ст.71, необхідно з»ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У разі їх поважності суд може продовжити пропущений строк.

Таким чином, під час вирішення питання про втрату членом сім»ї наймача права на користування жилим приміщенням з»ясуванню підлягають термін його відсутності та поважність причин такої відсутності.

Відповідно до актів перевірки мешканців гуртожитку на предмет дотримання паспортного режиму в гуртожитку ПрАТ "КЕВРЗ" по АДРЕСА_1 від 20.10.2015 рн., від 23.12.2015 р., від 10.03.2016 р., від 24.03.2016, від 12.04.2016 р. встановлено, що мешканка кімнати № 47 ОСОБА_1 не проживає. Акти не містять відомостей щодо не проживання відповідача ОСОБА_2

Відповідно до акту перевірки мешканців гуртожитку на предмет дотримання паспортного режиму в гуртожитку ПрАТ "КЕВРЗ" по вул.Мартиросяна , 12 від 07.02.2017 року в кімнаті 47 проживає сім"я ОСОБА_7.

Допитана в судовому засіданні, як свідок ОСОБА_6 пояснила, що вона працює в ПрАТ «Київського електровагоноремонтного заводу» начальником соціально-господарського відділу. В гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1, коменданта не має. Відповідачі не проживають в гуртожитку, з кінця 2015 р. здають в найм кімнату №47, з 2017 року в кімнаті 47 мешкає сім'я ОСОБА_7. Відповідачі оплачують комунальні послуги за проживання в гуртожитку, є заборгованість за 3 місяці, з січня 2017 р. в розмірі 2700 грн. В кімнаті є речі, кому вони належать вона не знає.

За правилами ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

В судовому засіданні встановлено, що родині відповідачки ОСОБА_1 на двох осіб була надана кімната в гуртожитку на підстав обмінного ордеру, в спірній кімнаті знаходяться особисті речі, меблі відповідачів, іншого житла в них немає, відповідачі сплачують всі комунальні платежі. Суд приходить до висновку, що позивач не довів обставин, на які посилався як на обґрунтування своїх вимог, які б давали підстави, передбачені статтями 71, 72 ЖК УРСР, для визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням у зв'язку з відсутню в квартирі понад 6 місяців без поважних причин.

Суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог, а тому вважає за необхідне залишити позов без задоволення.

Керуючись ст.ст. 71, 72 ЖК України, ст.ст. 4, 10, 12, 13, 76-81, 141, 258, 263-265, 273, 289, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Приватного акціонерного товариства «Київський електровагоноремонтний завод» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням у гуртожитку відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Кушнір С.І.