Ухвала

20 червня 2018 року

м. Київ

справа № 333/8412/15-ц

провадження № 61-1851св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Ступак О. В. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра»

відповідачі: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 22 грудня 2016 року у складі судді Фунжий О. А. та рішення Апеляційного суду Запорізької області від 20 липня 2017 року у складі колегії суддів: Кочеткової І. В., Маловічко С. В., Гончар М. С.,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2015 року Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» (далі - ПАТ КБ «Надра») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 07 вересня 2005 року між ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ КБ «Надра», та ОСОБА_4 укладений кредитний договір, за яким банк надав їй кредит у сумі 34 000,00 доларів США на придбання квартири, на строк до 20 серпня 2025 року зі сплатою відсотків за користування кредитом за ставкою 12,0 % річних. Позичальник за цим договором зобов'язалась здійснювати погашення кредиту шляхом внесення чергового мінімального платежу в розмірі 378,37 доларів США на рахунок банку до 6 числа поточного місяця.

На забезпечення виконання умов кредитного договору 07 вересня 2005 року між позивачем та ОСОБА_4 укладений договір іпотеки, за яким позичальник передала банку в іпотеку квартиру за адресою: АДРЕСА_1,

м. Запоріжжя.

Крім того, між позивачем та ОСОБА_5, ОСОБА_5, ОСОБА_7 укладені окремі договори поруки.

19 червня 2006 року між банком та позичальником укладено додаткову угоду до кредитного договору, згідно якої відсоткова ставка за користування кредитом зменшена до 11,40 %, плата за управління кредитом скасована. Того ж дня між банком та поручителями укладено окремі додаткові угоди до договорів поруки про зміну умов кредитування.

21 січня 2009 року між банком та позичальником укладено додаткову угоду до кредитного договору, згідно якої здійснено реструктуризацію кредитної заборгованості шляхом лонгації кредиту на 10 років та відстрочки сплати кредиту на 12 міс. Того ж дні між банком та поручителями укладено окремі додаткові угоди до договорів поруки про зміну умов кредитування.

Позичальник свої обов'язки за кредитним договором не виконує, внаслідок чого станом на 02 вересня 2015 року виникла заборгованість за тілом кредиту на суму

30 661,66 доларів США, 5 716,94 доларів США - за відсотками, 16 118,02 доларів США - пеня за прострочення сплати кредиту, усього на суму 52 496,92 доларів США, що в еквіваленті по курсу Національного банку України станом на 02 вересня

2015 року становить 1 144 348,52 грн, які позивач просить стягнути солідарно з відповідачів.

Посилаючись на вказані обставини, ПАТ КБ «Надра» просило стягнути з солідарно відповідачів на свою користь заборгованість за кредитним договором.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 22 грудня 2016 року позов ПАТ КБ «Надра» задоволено частково. Стягнуто з солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором від 07 вересня 2005 року

№ 22/2005/0513/Фжк: 30 661,66 доларів США - заборгованість за кредитом,

5 716,94 доларів США - відсотки за користування кредитом, 13 638,37 доларів США - пеня за прострочення сплати кредиту, нарахована за період з 28 листопада

2014 року до 07 серпня 2015 року, усього 50 016,97 доларів США, що в еквіваленті за курсом Національного банку України станом на 02 вересня 2015 року становить

1 090 294,92 грн. У задоволені решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення мотивовано тим, що поручителі солідарно з позичальником відповідають за кредитними зобов'язаннями боржника, розмір яких визначений позивачем у відповідності з умовами кредитного договору та відповідно до положень статей 541, 543, 553, 554, 1048 ЦК України.

Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 20 липня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_6 задоволено частково. Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 22 грудня 2016 року в частині стягнення заборгованості і судових витрат з позичальника ОСОБА_4 змінено, а в частині солідарного стягнення заборгованості з поручителів ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_6 скасовано. Позов ПАТ КБ «Надра» задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором від 07 вересня 2005 року № 22/2005/0513/Фжк, розмір якої станом

на 25 березня 2015 року становить 9 977,13 доларів США, із яких: за тілом кредиту - 733,40 доларів США, за відсотками 3 968,39 доларів США, пеня - 5 275,34 доларів США (пеня за курсом Національного банку України становить 114 991,86 грн).

Стягнуто з позичальника ОСОБА_4, з поручителів ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 з кожного окремо як із солідарних з позичальником ОСОБА_4 боржників на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором від 07 вересня 2005 року

№ 22/2005/0513/Фжк, що виникла після 25 березня 2015 року, розмір якої станом

на 02 вересня 2015 року становить 40 040,23 доларів США, із яких: за тілом кредиту - 29928,65 доларів США, за відсотками - 1748,55 доларів США, пеня -

8 363,03 доларів США (пеня за курсом Національного банку України становить 182 297,33 грн).

У задоволенні позову про стягнення з поручителів ОСОБА_5,

ОСОБА_6, ОСОБА_7 простроченої заборгованості зі сплати щомісячних платежів і пені, що утворилася до 25 березня 2015 року у загальній сумі 9 977,13 доларів США відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Апеляційний суд мотивував своє рішення тим, що суд першої інстанції ухвалюючи рішення про солідарне стягнення з поручителів всієї заборгованості за кредитом допустив порушення частини четвертої статті 559 ЦК України та не перевірив, чи не припинилася порука за щомісячними платежами, строк сплати яких настав

до 25 березня 2015 року - тобто понад шість місяців до дня звернення банку до суду з відповідним позовом. Крім того, зазначив, що договори поруки укладені кредитором та боржником з кожним із поручителів окремо, тому підстав для солідарного стягнення заборгованості за кредитним договором з кредитора та усіх поручителів відсутня.

У серпні 2017 року ОСОБА_5 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 22 грудня 2016 року та рішення Апеляційного суду Запорізької області від 20 липня 2017 року, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення та справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судами першої і апеляційної інстанцій норм процесуального права та неправильним застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не з'ясував, чи мав право банк на укладення кредитного договору у іноземній валюті, чи мав генеральну ліцензію на здійснення операцій з іноземними валютами. Позивачем не надано належних доказів видачі кредитних коштів ОСОБА_4, що свідчить про однобічність розгляду справи, оскільки висновки судів ґрунтуються на припущеннях, що є недопустимим та порушує права скаржника.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону від 03 жовтня 2017 року касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У січні 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ передано вказану цивільну справу до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 24 січня 2018 року відкрито касаційне провадження в указаній справі.

Частиною другою статті 415 ЦПК України передбачено, що процедурні питання, пов'язані з рухом справи, клопотання та заяви учасників справи, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення провадження у справі, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом касаційної інстанції шляхом постановлення ухвал в порядку, визначеному цим Кодексом для постановлення ухвал суду першої інстанції.

Ухвалою Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 04 квітня

2018 року передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду справу

№ 408/8040/12-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_9, ОСОБА_10 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за зустрічним позовом ОСОБА_10 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про визнання поруки припиненою, за касаційними скаргами ОСОБА_9 та Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 вересня 2016 року.

Так, зі змісту оскаржуваного судового рішення у справі, яку передано на Велику Палату, вбачається, що кредитор для захисту свого порушеного права зобов'язаний пред'являти позов до поручителя щоразу не пізніше шести місяців від дня настання строку виконання зобов'язання за кожним з періодичних платежів, тоді як право вимоги до основного боржника, який відповідає перед кредитором солідарно з поручителем, зберігається у нього протягом загальної позовної давності.

Постановляючи вказану ухвалу, Верховний Суд виходив із наявності підстави, передбаченої підпунктом 7 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, оскільки вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду України.

У правових висновках, викладених у постановах Верховного Суду України

від 17 вересня 2014 року № 6-53цс14, від 20 квітня 2016 року № 6-2662цс15 та

від 29 березня 2017 року № 6-3087цс16, вбачається, що строк дії поруки не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються, тобто зі збігом цього строку жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права, кредитор вчиняти не може. Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

Разом з тим зі змісту статті 541 та частини першої статті 543 ЦК України вбачається, що солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання. У разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Отже, Верховний Суд у справі, яку передано на розгляд до Великої Палати, зазначив, що правовий висновок щодо припинення поруки після спливу шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням прямо суперечить положенням законодавства про однаковий обсяг відповідальності боржника і поручителя, тобто втрачається сама сутність солідарної відповідальності боржника і поручителя та порушуються загальні засади цивільного законодавства - справедливість, розумність і добросовісність.

Враховуючи зазначене, вбачається, що оскаржуване судове рішення у цій справі та оскаржувані рішення, які передані на розгляд Великої Палати Верховного Суду, постановлені у подібних правовідносинах.

За змістом пункту десятого частини першої статті 252 ЦПК України суд може з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об'єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

Виходячи з викладеного, суд вважає за необхідне зупинити касаційне провадження у цій справі до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 408/8040/12-ц.

Керуючись статтями 252, 415 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Зупинити касаційне провадження у справі № 333/8412/15-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційного банку «Надра» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 22 грудня 2016 року та рішення Апеляційного суду Запорізької області

від 20 липня 2017 року до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 408/8040/12-ц.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Ступак

С.О. Погрібний

Г.І. Усик