Справа № 345/3744/17
Провадження № 22-ц/779/721/2018
Головуючий у 1 інстанції Юрчак Л. Б.
Суддя-доповідач Матківський
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2018 року м. Івано-Франківськ

Апеляційний суд Івано-Франківської області у складі колегії суддів:

головуючого Матківського Р.Й.

суддів Василишин Л.В., Максюти І.О.

секретаря Возняк В.Д.

з участю апелянта ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - служба у справах дітей Калуської міської ради в Івано-Франківській області про збільшення розміру аліментів та позбавлення батьківських прав, з апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 11 квітня 2018 року, ухваленого суддею Юрчаком Л.Б. -

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2017 року позивач ОСОБА_1 звернулася в суд з даним позовом до ОСОБА_4 та просила ухвалити рішення про зміну розмір аліментів з 500 гривень на 900 гривень щомісячно на утримання дочки до досягнення нею повноліття та позбавити відповідача батьківських прав відносно дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Заявлені вимоги позивач обґрунтувала тим, що з відповідачем перебула у зареєстрованому шлюбі з 13.09.2008 року, від якого ІНФОРМАЦІЯ_2 року народилася дочка ОСОБА_5, яка знаходиться на її утриманні. Рішенням Калуського міськрайонного суду від 26.03.2012 року шлюб між ними розірвано, а дитину залишено проживати з нею.

Рішенням Калуського міськрайонного суду від 19.03.2013 року вирішено стягувати із відповідача на її користь аліменти у розмірі по 500 гривень щомісячно на утримання дочки ОСОБА_5 до досягнення нею повноліття. Відповідач сплачує аліменти, однак дана сума є мізерною, яка навіть не перевищує 50 відсотків від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Даних коштів не вистачає для належного утримання дитини, оскільки збільшилися її потреби, а вона сама не має змоги утримувати дитину.

Крім того, відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дочки, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя. Дані обставини підтверджуються характеристиками, актом обстеження матеріально-побутових умов, довідкою позашкільного навчального закладу, рішенням виконкому Калуської міської ради. Ухилення батька від виконання своїх батьківських обов'язків, відповідно до ст. 164 СК України є підставою для позбавлення його батьківських прав.

Рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 11 квітня 2018 року позов задоволено частково.

Змінено розмір аліментів та стягнуто із ОСОБА_4 в користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили до досягнення дитиною повноліття.

Виконавчий лист по справі за № 345/2944/13 за позовом ОСОБА_1(ОСОБА_1 ) до ОСОБА_4 про стягнення аліментів відкликано.

У задоволенні вимог про позбавлення батьківських прав відмовлено.

На дане рішення ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, просить його в частині відмови у задоволенні позову про позбавлення батьківських прав скасувати та ухвалити нове про задоволення позову у цій частині.

Апелянт у скарзі зазначає, що рішення суду в частині відмови у задоволенні її позову про позбавлення батьківських прав є незаконним та необґрунтованим, з неповним з'ясуванням обставин справи та порушенням вимог матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 19 СК України, аналізу практики Вищого спеціалізованого суду України з розгляду питань щодо доцільності позбавлення батьківських прав, обов'язковою є участь органу опіки та піклування, який подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору, який повинен відповідати вимогам ч.7 ст.7 СК України, положенням Декларації прав дитини від 20.11.1959 року та Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року.

Суд безпідставно відмовив у задоволенні клопотання про необхідність отримання висновку Служби у справах дітей Калуської міської ради, оскільки для вирішення справи достатньою є присутність у судовому засіданні їх представника.

Згідно ухвали Вищого спеціалізованого суду України від 20.07.2016 року та від 14.09.2016 року, позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересам дитини і тоді інтереси повинні мати переважний характер над інтересами батьків, між інтересами дитини та інтересами бітьків має існувати справедлива рівновага.

В узагальненнях Верховного Суду, зазначено, що при вирішенні даної категорії справ судам необхідно звернути увагу на те, що згідно з міжнародними та національними правовими нормами до прав дитини належить, серед інших, право на врахування її думки щодо питань, які стосуються її життя. Згідно положень ст. 12 Конвенції ООН від 20.11.1989 року «Про права дитини», держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що стосуються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. Дитині надається можливість бути заслуханою в ході будь якого судового чи адміністративного розгляду, що стосується дитини.

Суд не взяв до уваги протоколи співбесід психолога з дитиною, характеристик, де зазначено її ставлення до свого біологічного батька. Дитина боїться свого батька, не хоче спілкуватися з ним, справжнім батьком вважає свого вітчима.

Суд не врахував зазначених обставин, думку дитини та її інтересів, дійшов передчасного висновку про відсутність підстав для позбавлення батьківських прав відповідача, ухваливши рішення всупереч вимогам закону.

Вислухавши доповідача, доводи апелянта та її представника, які вимоги скарги підтримали, представника відповідача, який вимоги скарги заперечив, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні вимог про позбавлення батьківських прав, суд першої інстанції з урахуванням особи відповідача, його відношення до дитини та відносин які склались між сторонами дійшов висновку, що в матеріалах справи відсутні об'єктивні та безсумнівні докази свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов'язками стосовно дочки.

Відповідно до ст. 76 ЦПК доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За змістом ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За статтею 367 ЦПК, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Рішення суду першої інстанції оскаржується тільки в частині відмови у задоволенні позову про позбавлення батьківських прав.

Відповідно до ст. 164 СК України однією з підстав для позбавлення батьківських прав батьків є ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі з 13.09.2008 року, який розірвано рішенням Калуського міськрайонного суду від 26.03.2012 року. ІНФОРМАЦІЯ_2 року у шлюбі народилася дочка ОСОБА_5, що підтверджується копією свідоцтвом про народження (а.с.39).

Рішенням Калуського міськрайонного суду від 19.03.2013 року з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_8 стягнуто аліменти на утримання дочки ОСОБА_5 у розмірі 500 гривень на місяць до повноліття дитини.

Згідно довідки Жидачівського РВ ДВС ГТУЮ у Львівській області від 25.08.2016 року № 646/09-48 (а.с.60), відповідач ОСОБА_4 заборгованості по сплаті аліментів на утримання дочки ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 року народження не має.

Рішенням виконавчого комітету Калуської міської ради №27 від 24.01.2017 року, тобто ще задовго до звернення позивача з вимогами про позбавлення батьківських прав 26. 10. 2017 року, відповідачу ОСОБА_4 надано право побачення з малолітньою донькою ОСОБА_5 відповідно до встановленого графіка з визначенням місця зустрічі за згодою між батьками та рекомендовано кабінет практичного психолога навчального закладу (а.с.43).

Зазначене рішення про надання права батьку на побачення прийнято на підставі висновку служби у справах дітей міської ради від 05.12.2016 року та висновку комісії з питань захисту прав дитини від 11.01.2017 року.

Листом Служби у справах дітей Калуської міської ради від 03.11.2016 року позивача ОСОБА_1 повідомлено, що рішенням комісії з питань захисту прав дитини від 02.11.2016 року їй відмовлено у наданні висновку про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 відносно малолітньої доньки ОСОБА_5, у зв'язку з тим, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на особу, яка не виконує батьківські обов'язки та беручи до уваги бажання батька приймати участь у вихованні дитини (а.с. 61).

Відповідно до витягу з протоколу засідання комісії з питань захисту прав дитини від 07.09. та 05.10. 2016 року при вирішенні заяви позивача про позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 питання щодо позбавлення батьківських прав переносилось у зв'язку із доопрацюванням матеріалів справи і тільки 02.11.2016 року комісія вирішила відмовити у наданні висновку про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача ОСОБА_4 відносно доньки ОСОБА_5.

Тобто, питання захисту прав дитини комісією Служби у справах дітей Калуської міської ради вирішувалось неодноразово, з опрацюванням необхідних матеріалів. Після вирішення питання про можливість позбавлення відповідача батьківських прав відносно дитини, Служба у справах дітей додатково прийшла до висновку виходячи з інтересів дитини, що батько ОСОБА_4 має право на зустрічі із донькою ОСОБА_5. При вирішенні спірного питання між батьками Службою у справах дітей забезпечено права дитини необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права і обов»язки обидвох батьків, які відповідають за неї за законом.

Згідно з п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 звертає увагу на те, що судом першої інстанції не враховано думку дитини про те, що вона боїться свого батька, не бажає спілкуватися з ним, справжнім батьком вважає свого вітчима. Не враховано судом і письмових доказів, зокрема протоколів співбесід психолога з дитиною, характеристик, де зазначено її ставлення до свого біологічного батька.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку зазначеним доводам та наявним у матеріалах справи письмовм доказам.

Зокрема, судом встановлено, що участь батька у вихованні дочки дійсно була недостатньою і що відповідач визнав дану обставину. Відсутність належної участі відповідача в зустрічах із дочкою та у її вихованні протягом останнього часу пов'язана із припиненням сімейних відносин з матір'ю дитини, погіршення відносин з нею, створення сторонами інших сімей, тривалого перебування відповідача на сезонних роботах.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції повно досліджено обставни справи, зібраним доказам надана належна правова оцінка і висновок суду про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 відносно дочки є вірним, справедливим і відповідає інтересам не тільки батька, а й у першу чергу дитини.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 не знайшли свого підтвердження та не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому до задоволення не підлягають.

За таких обставин, колегія суддів вважає про необхідність залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 11 квітня 2018 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 14.06.2018 року.

Головуючий: Р.Й. Матківський

Судді: Л.В. Василишин

І.О. Максюта