Справа № 535/313/18
Провадження № 2/535/171/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2018 року смт Котельва

Котелевський районний суд Полтавської області в складі: головуючого судді Загнійко А.В., при секретарі Момот Г.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача ОСОБА_4, яка діє на підставі доручення для надання безоплатної вторинної правової допомоги від 15.01.2018 року, ордеру ПТ №002599 від 26.03.2018 року (а.с. 19, 20), звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання їх такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, у зв'язку з відсутністю в ньому понад один рік без поважних причин. В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначила, що вона є власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 в якому зареєстровані ОСОБА_2, ОСОБА_3 Факт, що відповідачі не проживають у житловому будинку позивача, підтверджується актом обстеження домогосподарства, а також показами свідків, які є його сусідами. Оскільки відповідачі у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 не проживають понад шістнадцять років без поважних причин, не беруть участі в утриманні та обслуговуванні житла, комунальні та інші послуги не сплачують, позивач просить суд визнати відповідачів такими, що втратили право на користування житловим приміщенням.

Учасники справи у судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином, відповідно до вимог ч. 8, ч. 11 ст. 128 ЦПК України (а.с. 67-70, 72-74, 76, 78).

Представник позивача ОСОБА_4 15.06.2018 року подала до суду письмове клопотання про розгляд справи без участі позивача та представника позивача. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі (а.с. 79).

Відповідачі - ОСОБА_2, ОСОБА_3 відзив на позовну заяву, клопотання про причини неявки у судове засідання та відкладення розгляду справи до суду не подали.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до переконання, що позов слід задовольнити частково, з наступних підстав.

ОСОБА_1 є власником житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 домоволодіння відносилося до суспільної групи господарств - колгоспний двір, голова двору якого є позивачка, що підтверджується свідоцтвом на право особистої власності на жилий будинок від 19.05.1986 року, зареєстрованим 25.05.1986 року в Полтавському міжміському бюро технічної інвентаризації за реєстровим НОМЕР_2 (а.с. 11).

Відповідно до довідки Виконавчого комітету Котелевської селищної ради Полтавської області №1832 від 04.04.2018 року та домової книги, в домогосподарстві за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані: голова домогосподарства - ОСОБА_1, син - ОСОБА_5, син - ОСОБА_2, невістка - ОСОБА_3 (а.с. 14-18, 34).

Матеріалами справи встановлено, що з квітня 2002 року ОСОБА_2, ОСОБА_3 не проживають у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 без поважних причин понад один рік, що підтверджується Актом огляду домогосподарства на факт постійного проживання за адресою АДРЕСА_1, проведеного 12.01.2018 року депутатом Котелевської селищної ради Полтавської області ОСОБА_6, та сусідів: ОСОБА_7, ОСОБА_8 (а.с. 13).

ОСОБА_2, ОСОБА_3 проживають за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 35, 36, 48, 50).

Позивач не має можливості зняти відповідачів з реєстраційного обліку, оскільки вони в добровільному порядку відмовляються знятися з реєстрації.

Відповідно до ст. 47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно з ч. 4, ч. 5 ст. 9 ЖК УРСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

Частина 1 ст. 321 ЦК України передбачає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно з ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно з довідкою Виконавчого комітету Котелевської селищної ради Полтавської області №2497 від 22.05.2018 року, домоволодіння в АДРЕСА_1 згідно будинкової книги та трудової книги колгоспника НОМЕР_3 від 30.03.1970 року, 01.07.1990 року відносилося до колгоспного двору. Головою колгоспного двору на 01.07.1990 року є ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3. Члени колгоспного двору: ОСОБА_9, ОСОБА_2, ОСОБА_10 (а.с. 71).

Відповідно до роз'яснень, викладених в Постанові Пленуму Верховного Суду України №20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», положення статей 17, 18 Закону «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

Відповідно до ч. 1 ст. 120 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності.

Згідно з ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів (далі - Вказівки), затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР (далі - Держкомстат СРСР) від 12 травня 1985 року № 5-24/26, а згодом - Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР від 25 травня 1990 року № 69. Зазначеними Вказівками суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сім'ї). Особи, які працюють у колгоспі, але не є членами колгоспу, відносяться до суспільної групи робітників або службовців залежно від займаної посади.

Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31.01.1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13.12.1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

Відповідно до п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням належності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах.

Отже, враховуючи довідку Виконавчого комітету Котелевської селищної ради Полтавської області №2497 від 22.05.2018 року та свідоцтво на право особистої власності на жилий будинок від 19.05.1986 року, житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1, є майном колишнього колгоспного двору та належить його членам ОСОБА_1, ОСОБА_9, ОСОБА_11, ОСОБА_10 на праві сумісної власності в рівних частинах по 1/4 частині кожному.

Доказів на підтвердження того, що відповідач ОСОБА_2 втратив до 15.04.1991 року право на частку в майні колгоспного двору, або перебував нетривалий час у складі двору або брав незначну участь працею чи коштами в господарстві двору, матеріали справи не містять та позивачем не надані.

Таким чином, позбавлення права користування житловим приміщенням відповідача ОСОБА_2, суперечить вимогам чинного законодавства.

Відповідач - ОСОБА_3, яка доводиться позивачці невісткою, не є членом колгоспного двору станом на 01.07.1990 року, та більше року без поважних причин не проживає за місцем реєстрації за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується актом комісії у складі депутата та сусідів, а тому відповідно до ст. 405 ЦК України втратила право користування вказаним житловим приміщенням.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Належних та допустимих доказів, у розумінні ст. ст. 77, 78 ЦПК України на підтвердження поважних причин відсутності понад встановлені строки відповідач ОСОБА_3 не надала, так вони не були встановлені під час судового розгляду справи.

При вирішення даної справи, суд враховує правову позицію Верховного Суду України від 16.11.2016 року №6-709цс16.

На підставі викладеного, суд вважає, що позов ОСОБА_1 слід задовольнити частково.

Згідно з ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому виходячи із змісту вище зазначеної норми з відповідача - ОСОБА_3 на користь позивача необхідно стягти судові витрати в розмірі 352,40 грн. (а.с. 1).

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 82, 89, 264 ЦПК України, ст. ст. 319, 321, 391, 405 ЦК України, ст. 120, ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР, ст. ст. 9, 64, 150, 156 ЖК УРСР, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, такою, що втратила право користування житловим приміщенням, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягти з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженки с. Малі Будища Зіньківського району Полтавської області, мешканки АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 352,40 грн. (триста п'ятдесят дві грн. 40 коп.).

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку, шляхом подачі апеляційної скарги до Апеляційного суду Полтавської області через Котелевський районний суд Полтавської області протягом тридцяти днів з дня його складання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя