АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 614/862/17 (категорія: право власності)

Провадження № 22ц/790/2781/18

18 червня 2018 року Апеляційний суд Харківської області у складі:

головуючого - Кіся П.В.,

суддів: - ОСОБА_1,

- ОСОБА_2,

розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні суду в місті Харкові справу за апеляційною скаргою Головного управління Держгеокадастру у Харківській області на рішення Борівського районного суду Харківської області від 11 грудня 2017 року (суддя Гуляєва Г.М.)

у цивільній справі № 614/862/17 за позовом ОСОБА_3 до Підвисочанської сільської ради Борівського району Харківській області, Борівської районної державної адміністрації Харківської області

про визнання права на земельну частку ( пай),-

встановив:

29.11.2017 року ОСОБА_3 звернулася у суд з позовом до Підвисочанської сільської ради Борівського району Харківській області, Борівської районної державної адміністрації Харківської області , у якому просила визнати право власності на земельну частку ( пай), що розташована на території Підвисочанської сільської ради Борівського району Харківської області, розміром 7,31 умовних кадастрових гектарів із земель державної чи комунальної власності, як колишнього члена колективного сільськогосподарського підприємства « Дружба».

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що в 1975 року вона вступила до членів колективного сільськогосподарського підприємства «Дружба» (далі КСП «Дружба») Підвисочанської сільської ради Борівського району Харківської області. На підставі рішення Підвисочанської сільської ради від 15 листопада 1995 року КСП «Дружба» було видано Державний акт на право колективної власності на землю серії ХР-05-00-000396 від 29 грудня 1995 року, який зареєстровано в книзі записів державних актів на право колективної власності на землю № 10. Вона була включена до списку громадян членів КСП «Дружба», запис № 599. КСП «Дружба» здійснило розпаювання землі, яка належала йому на праві колективної власності, без виділення земельних ділянок в натурі , визначивши розмір земельної частки ( паю) у колективній власності на землю кожного члена КСП «Дружба» - 7,31 умовних одиниць кадастрових гектарів.

Про наявність в неї права на земельну частку ( пай) вона дізналася випадково у 2017 році.

Рішенням Борівського районного суду Харківської області від 11 грудня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено.

Головне управління Держгеокадастру у Харківській області звернулося з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим ,таким , що прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, суд першої інстанції встановив обставини, які неналежним чином доведені позивачем, просить його скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги ОСОБА_3 залишити без задоволення.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції належним чином не перевірено факт членства ОСОБА_3 в КСП «Дружба».

Вказує, що суд не залучив до участі у справі Головне управління Держгеокадастру у Харківській області та прийняв рішення, яке впливає на права та обовязки Головного управління, як відповідного розпорядника земель державної власності сільськогосподарського призначення.

Таким чином судом першої інстанції не досліджено зміст правовідносин, що виникли, не надана правова кваліфікація цих правовідносин, не визначено належного відповідача у спірних правовідносинах.

Також суд не застосував позовну давність до спірних правовідносин.

Крім того, судом не досліджено питання щодо наявності на території селищної ради вільних земель колективної власності колишнього КСП «Дружба».

Згідно ч. 3 ст. 3 ЦПК України ( в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

У відповідності до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції, відповідно до ст. ст. 7, 368 ЦПК України, з урахуванням того, що будь-яких клопотань про необхідність виклику сторін у судове засідання не надходило, розглядає скаргу, за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи сторін, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судовим розглядом встановлено, що відповідно до рішення Підвисочанської сельскої Ради народних депутатів Борівського району Харківської області від 15 листопада 1995 року № 25 Колективному сільськогосподарському підприємству «Дружба» (с. Підвисоке) передано у колективну власність 5 623,9 гектарів землі. Для ведення сільськогосподарського виробництва. Передача землі оформлена Державним актом серія ХР -05-00-000396 від 29 грудня 1995року. ( а.с. 9)

Згідно Державного акту на право колективної власності на землю по КСП «Дружба» Підвисочанської сільської ради Борівського району Харківської області ОСОБА_3 була включена до списку громадян - членів колективного сільськогосподарського підприємства під № 599 , право на земельну частку (пай) за ОСОБА_3 не зареєстровано в Книзі реєстрації сертифікатів на земельну частку (пай) по КСП «Дружба», то б то сертифікат на право на земельну ділянку частку ( пай) ОСОБА_3 не виписувався, що підтверджується листом Відділу у Борівському районі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 17.10.2017 р.(а.с.11).

Суд першої інстанції, на підставі цих обставин, прийшов до висновку про задоволення позову, мотивуючи своє рішення тим, що позивач на законних підставах має право на земельну частку ( пай) колективного сільськогосподарського підприємства « Дружба» згідно Державного акту на право колективної власності на землю , що є підставою для задоволення позову та визнав за ОСОБА_3 право на земельну частку (пай), що розташована на території Підвисочанської сільської ради Борівського району Харківської області із земель державної власності.

Судова колегія з висновком суду першої інстанції не погоджується з огляду на таке.

За положеннями статей 213, 214 ЦПК України (в редакції на час розгляду справи) рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Відповідно до пункту 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними.

Позивач звернулася з позовом в якому посилалася на те, що була членом КСП «Дружба» Підвисочанської сільської ради Борівського району Харківської області.

Відповідно до ст. 4 Закону України від 14 лютого 1992 р. N 2114-XII ( 2114-12 ) "Про колективне сільськогосподарське підприємство" підприємство діє на основі статуту, в якому вказується порядок вступу до підприємства і припинення членства в ньому, принципи формування спільної власності та права членів щодо неї.

Суд першої інстанції належним чином не визначився із характером спірних правовідносин, не встановив та не зазначив у рішенні фактів, що свідчать про наявність станом на грудень 1995 року підстав для визнання ОСОБА_3 членом КСП «Дружба», на частку землі якого претендує позивачка, відповідно до Закону України "Про колективне сільськогосподарське підприємство" (2114-12) та статутних

документів КСП «Дружба», хоча зазначені обставини є істотними для

справи.

Відповідно до частини першої статті 11 ЦПК України (в редакції на час розгляду справи) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_3 просила визнати за нею право на земельну частку (пай) із земель державної або комунальної власності, колишнього члена колективного сільськогосподарського підприємства «Дружба».

Відповідно до статті 1 Закону України «Про порядок відведення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» сільські, селищні, міські ради та районні державні адміністрації в межах їх повноважень щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості): розглядають заяви власників земельних часток (паїв) щодо виділення їм в натурі (на місцевості) земельних ділянок і видачі документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку; приймають рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості); уточняють списки осіб, які мають право на земельну частку (пай); уточняють місце розташування, межі і площі сільськогосподарських угідь, які підлягають розподілу між власниками земельних часток (паїв); укладають із землевпорядними організаціями договори на виконання робіт із землеустрою щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) та виготовлення відповідної документації із землеустрою, якщо такі роботи виконуються за рахунок місцевого бюджету; сприяють в укладанні договорів на виконання землевпорядними організаціями робіт із землеустрою щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості), якщо такі роботи виконуються за рахунок осіб, які мають право на земельну частку (пай), або за рахунок коштів підприємств, установ та організацій, що орендують земельні частки (паї), проектів технічної допомоги тощо; надають землевпорядним організаціям уточнені списки осіб, які мають право на земельну частку (пай); розглядають та погоджують проекти землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв); організовують проведення розподілу земельних ділянок між особами, які мають право на виділення їм земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості), в порядку, визначеному цим Законом; оформляють матеріали обміну земельними частками (паями), проведеного за бажанням їх власників до моменту видачі державних актів на право власності на земельну ділянку; приймають рішення про видачу документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку, власникам земельних часток (паїв). Сільські, селищні, міські ради приймають рішення щодо виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) у межах населених пунктів, а районні державні адміністрації - за межами населених пунктів.

При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до пункту 7 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95м «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» внесено зміни до частини 4 статті 122 Земельного кодексу України та із 01 січня 2013 року центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органі передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність бо у користування для всіх потреб.

Згідно з п.1 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, яке затверджено постановою Кабінету Міністрів України від14 січня 2015 р. №13 Дердавна кадастрова служба України з питань геодезії, картографії та кадастру ( Держгеокадастр» є центральним органом виконавчої влади у сфері Державного земельного кадастру, державного нагляду в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності.

Положенням про Головне управління Дежгеокадастру у Харківській області, яке затверджено Наказом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 17.11.2016 року № 308, передбачено завданням Головного управління є реалізація повноважень Держгеокадастру на території Харківської області.

Таким чином, Головне управління Держгеокадастру у Харківській області є органом, уповноваженим відповідно до частини 4 статті 122 ЗК України та Положення про головне управління передавати земельні ділянки сільськогосподарського призначення держаної власності, крім випадків, визначених частиною 8 цієї статті, у власність або користування для всіх потреб в межах Харківської області.

Згідно з пунктом 13 Положення про ГУ Держгеокадастру у Харківській області до компетенції останнього належить розпорядження землями державної власності сільськогосподарського призначення в порядку, визначеному чинним законодавством, на території Харківської області.

Відповідно до частини першої статті 30 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду справи) сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

За змістом частини першої статті 33 ЦПК України( в редакції чинній на час розгляду справи) суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача.

З викладеного вбачається, що позивач самостійно визначає відповідача при зверненні до суду.

Разом з тим, відповідач має бути суб'єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Проте, якщо позивач притягне відповідачем особу, яка його прав не порушила або не повинна відповідати за позовом з інших причин, суд, за відсутності клопотання про заміну первісного відповідача належним відповідачем, у позові відмовляє.

Суд повинен сприяти всебічному і повному зясовуванню обставини справи: розяснювати особам, які беруть участь у справі, їх права та обовязки, попереджати про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяти здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених ЦПК України (п. 4 ст. 10 ЦПК України в редакції чинній на час розгляду справи ).

Однак суд першої інстанції на вказане уваги не звернув, вимоги процесуального закону щодо забезпечення повноти, всебічності та обєктивності зясування обставин справи не виконав, не розяснив позивачу положення ст. 33 ЦПК України, що призвело до неправильного вирішення справи.

Залучення належних відповідачів до справи на стадії апеляційного перегляду процесуальним законом не передбачено.

За таких обставин рішення суду підлягаю скасуванню з постановленням нового про відмову у позові.

Таке рішення апеляційного суду з вказаних підстав не позбавляє позивача права звернутися до суду за захистом порушеного права у передбаченому законом порядку.

З огляду на те, що порушення норм процесуального права призвело до неправильного вирішення справи, оскаржуване рішення підлягає скасуванню з підстав передбачених п. п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 376, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Харківській області задовольнити.

Рішення Борівського районного суду Харківської області від 11 грудня 2017 року скасувати і ухвалити нове судове рішення.

Відмовити у задоволені позову ОСОБА_3 до Підвисочанської сільської ради Борівського району Харківській області, Борівської районної державної адміністрації Харківської області про визнання права на земельну частку ( пай).

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Головного управління Держгеокадастру у Харківській області судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 960 (девятсот шістдесят) гривень.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення лише за наявності підстав, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 18 червня 2018 року.

Головуючий П.В. Кісь

Судді: О.А. Кружиліна

ОСОБА_2