АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/789/593/18 Доповідач - Костів О.З.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 травня 2018 року м. Тернопіль

Апеляційний суд Тернопільської області в складі:

головуючого - Костіва О.З.

суддів - Сташків Б. І., Хома М. В.,

з участю секретаря - Романюк Х.Ю.

за участю позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

відповідача - ОСОБА_3,

представника відповідача - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 607/14230/18 за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 квітня 2018 року, ухваленого суддею Братасюком В.М., повний текст якого складено 12 квітня 2018 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів, заборгованості із сплати аліментів та нарахованої пені,-

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Тернопільського міськрайонного суду із даним позовом.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що відповідач ухиляється від утримання власного повнолітнього сина, котрий навчається стаціонарно на державному замовленні, добровільно не надає матеріальної допомоги, хоча має таку можливість. Окрім цього позивач просив стягнути з відповідача заборгованість по аліментах в розмірі 3091 гривень та пеню по несплачених аліментах в розмірі 1153.77 гривень.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 квітня 2018 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 аліменти в розмірі 1500 гривень щомісячно у твердій грошовій сумі, починаючи стягувати з дати звернення до суду 14 листопада 2017 року, і до 30 червня 2018 року - дати завершення навчання за держзамовленням на факультеті комп'ютерних інформаційних технологій Тернопільського національного економічного університету.

В задоволенні решти вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3 640 грн. судового збору в дохід держави.

03 травня 2018 року представник позивача - ОСОБА_2 та 04 травня 2018 року представник відповідача - ОСОБА_4 подали апеляційні скарги на вказане рішення в частині задоволених позовних вимог, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказують, що судом неповно встановлено фактичні обставини справи та дано невірну оцінку доказам.

Представник позивача - ОСОБА_2 в поданій апеляційній скарзі зазначає, що відповідач в 2014 році придбав нерухоме майно, сума якого перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму і відповідно має дохід, який йому дозволяє сплачувати аліменти у значно більшому, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Просить стягувати з відповідача аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 3500 грн. щомісяця, до закінчення позивачем навчання та досягнення ним 23 років.

Представник відповідача - ОСОБА_4 в поданій апеляційній скарзі зазначає, що у зв'язку з важким матеріальним становищем та поважним віком ОСОБА_3 надавати матеріальну допомогу позивачу щомісячно у твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн., починаючи з дати звернення останнім до суду, він не має можливості. Але разом з тим, апелянт згідний протягом вказаного часу сплачувати аліменти в розмірі 50% прожиткового мінімуму.

В судовому засіданні сторони та їх представники свої апеляційні скарги підтримали, зіславшись на мотиви, викладені в них.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, доводи, зазначені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги до задоволення не підлягають виходячи із наступного.

Судом встановлено наступні обставини.

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1, виданого ВРАГС ТМР 07 серпня 1998 року, актовий запис 2030, батьками ОСОБА_1, який народився ІНФОРМАЦІЯ_1, є ОСОБА_3 та ОСОБА_6.

22 грудня 1997 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 розірвано.

Згідно довідки Тернопільського національного економічного університету від 10 листопада 2017 року за №310 позивач ОСОБА_1 дійсно навчається в ТНЕУ на факультеті комп'ютерних інформаційних технологій на 4 курсі в групі КН -42, на місця держзамовлення з 01 вересня 2016 року по 30 червня 2018 року.

Сторонами спору визнана та обставина, що позивач проживає разом з матір'ю в АДРЕСА_2, й остання несе основні витрати на утримання повнолітнього сина, котрий продовжує навчання.

Разом з тим відповідач проживає окремо від позивача у АДРЕСА_1, постійної допомоги на утримання повнолітнього сина не надає, перерахував в серпні 2017 року та листопаді 2017 року сину 500 та 750 гривень, відповідно.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно вбачається, що на підставі свідоцтва про право власності від 14 жовтня 2014 року, відповідачем ОСОБА_3 було набуто у одноосібне володіння квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 47.7 кв.м.

Згідно ст.198 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

Відповідно до ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Згідно ст.200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно роз?яснень, викладених в п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що відповідач на постійній основі добровільно не бере участі в утриманні повнолітнього сина, постійної матеріальної допомоги не надає, хоча за своїм станом здоров'я та матеріальним становищем, може виконувати свої обов'язки по утриманню повнолітнього сина.

Колегія суддів не погоджується з твердженням представника позивача - ОСОБА_7 про те, що оскільки у 2014 році відповідач придбав нерухоме майно, а тому має дохід, який йому дозволяє сплачувати аліменти у значно більшому розмірі, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, оскільки станом на день звернення позивача до суду ОСОБА_3 ніде не працює, заробітної плати або інших доходів не отримує та з жовтня 2016 року відповідачу призначено житлові субсидії (а.с.56-63).

Також колегія суддів не бере до уваги посилання представника відповідача - ОСОБА_4 Про надмірний розмір стягнутих судом аліментів, оскільки ОСОБА_3 є працездатним, за своїм станом здоров'я та матеріальним становищем може виконувати свої обов'язки по утриманню повнолітнього сина.

Згідно з вимогами ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до ст.ст.12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч.2 ст.78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ч.2 ст.89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Задовільняючи позов частково судом першої інстанції вірно встановлено фактичні обставини справи та дано правильну оцінку доказам.

Доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність.

Спір вирішено із дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у сукупності колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381, 382, ЦПК України, суд апеляційної інстанції,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 квітня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складення повного тексту постанови - 05 червня 2018 року.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області О.З. Костів