Постанова

Іменем України

21 червня 2018 року

м. Київ

справа № 442/1923/15-ц

провадження № 61-34497св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Курило В. П.,

Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - мале колективне підприємство «ГеяНа»,

треті особи: публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», відділ державної виконавчої служби Дрогобицького міськрайонного управління юстиції у Львівській області, дочірнє підприємство публічного акціонерного товариства «Оболонь» «Красилівське»

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на додаткове рішення Апеляційного суду Львівської області від 29 листопада 2016 року у складі колегії суддів: Берези В. І., Бойко С. М., Копняк С. М.,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2016 року ДП ПАТ «Оболонь» «Красилівське» звернулось до суду апеляційної інстанції із заявою про ухвалення додаткового рішення про стягнення на його користь з ОСОБА_4 судових витрат у розмірі 6 699,00 грн.

Додатковим рішенням Апеляційного суду Львівської області від 29 листопада 2016 року заяву задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ДП ПАТ «Оболонь» «Красилівське» -

6 699,00 грн судового збору.

Додаткове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що враховуючи те, що ДП ПАТ «Оболонь» «Красилівське» за подання апеляційної скарги сплатило судовий збір у розмірі 6 699,00 грн, проте при ухваленні рішення Апеляційного суду Львівської області від 02 лютого 2016 року, яким апеляційну скаргу

ДП ПАТ «Оболонь» «Красилівське» задоволено та рішення суду першої інстанції скасовано та ухвально нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4, питання розподілу судових витрат між сторонами не вирішено, тому за заявою ДП ПАТ «Оболонь» «Красилівське» на підставі частини першої статті 88 ЦПК України вирішив питання про розподіл судових витрат.

У червні 2017 року ОСОБА_4 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати додаткове рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення про стягнення судового збору.

Касаційна скарга мотивована тим, що додаткове рішення апеляційного суду прийнято з порушенням вимог статті 88 ЦПК України.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

04 червня 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до позовної заяви ОСОБА_4, поданої 13 березня 2015 року до суду першої інстанції, позивач просила визнати її іпотекодержателем та звернути стягнення на заставне майно шляхом визнання за нею права власності на таке майно.

16 вересня 2015 року ОСОБА_4 звернулась до суду першої інстанції із заявою про збільшення позовних вимог та просила визнати її іпотекодержателем предмета іпотеки та стягнути з малого колективного підприємства «ГеяНа» (далі - МКПФ «ГеяНа») суму у розмірі 2 951 195,63 грн, а позовні вимоги в частині звернення стягнення на заставне майно шляхом визнання за нею права власності на таке майно залишити без розгляду.

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 15 жовтня 2015 року позов задоволено частково. Стягнуто з МКПФ «ГеяНа» на користь ОСОБА_4- 2 951 195,63 грн. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 02 лютого 2016 року апеляційну скаргу ДП ПАТ «Оболонь» «Красилівське» задоволено.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 15 жовтня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову ОСОБА_4 у задоволенні позову про визнання її іпотекодержателем предмета іпотеки, а саме: нерухомого майна - чотириповерхового цегляного приміщення, загальною площею 1064,7 кв. м, позначене літ. А 4, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та нерухомого майна - цегляних нежитлових приміщень, загальною площею 496,4 кв. м, літерою А4, позначені літерами 5-1-літ. 5-30, яке передане як забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором від 20 січня 2006 року № 36/05/С-236/294, укладеного між МКПФ «ГеяНа» та акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (далі - АКІБ «УкрСиббанк») на підставі договору іпотеки нежитлових приміщень від 30 травня 2006 року, укладеного між МКПФ «ГеяНа» та АКІБ «УкрСиббанк» , зареєстрований за № 1295, заборона зареєстрована в реєстрі за № 1296 та договору іпотеки нежитлових приміщень від 20 січня 2006 року, укладеного між МКПФ «ГеяНа» та АКІБ «УкрСиббанк», зареєстрований в реєстрі за № 89, заборона зареєстрована в реєстрі за № 90 та про стягнення на користь

ОСОБА_4 з МКПФ «ГеяНа» суми у розмірі 2 951 195,63 грн.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 червня 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилено. Рішення Апеляційного суду Львівської області від 02 лютого

2016 року залишено без змін.

Правові засади справлення судового збору, платників, об'єктів та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначені Законом України «Про судовий збір».

Відповідно до статті 1 Закону України «Про судовий збір» судовий збір - це збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення судами окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.

Частиною другою статті 4 Закону України «Про судовий збір» (чинного на момент подання заяви про збільшення позовних вимог в частині стягнення з МКПФ «ГеяНа» на користь ОСОБА_4 суми у розмірі 2 951 195,63 грн) за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою справляється судовий збір у розмірі 1 відсотку ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати.

Відповідно до Закону України «Про судовий збір» (чинного на момент подання до Апеляційного суду Львівської області апеляційної скарги) за розгляд апеляційної скарги на рішення суду, заяви про приєднання до апеляційної скарги на рішення суду; апеляційної скарги на судовий наказ, заяви про перегляд судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами фізичною особою справляється судовий збір у розмірі 110 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб визначається відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України» на відповідний рік.

Згідно зі статтею 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2015 рік»

від 28 грудня 2014 року № 80-VIІІ, розмір мінімальної заробітної плати з 01 січня 2015 року складає 1 218 грн.

Отже, враховуючи те, що в апеляційному порядку оскаржувалось рішення суду першої інстанції в частині вирішення вимог про стягнення 2 951 195,63 грн, за подання апеляційної скарги судовий збір складав 6 699,00 грн.

Згідно з частиною першою статті 88 ЦПК України 2004 року стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи постановити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Таким чином, ухвалюючи додаткове рішення у справі, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про стягнення судового збору з ОСОБА_4 на користь ДП ПАТ «Оболонь» «Красилівське», оскільки при ухваленні рішення апеляційного суду, яким було задоволено апеляційну скаргу ДП ПАТ «Оболонь» «Красилівське» та відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_4 щодо стягнення з ДП ПАТ «Оболонь» «Красилівське» суми у розмірі 2 951 195,63 грн, яке набрало законної сили, не вирішено питання про розподіл судових витрат понесених ДП ПАТ «Оболонь» «Красилівське» за подання апеляційної скарги у зв'язку із необхідністю захисту своїх прав у суді апеляційної інстанції.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що при розгляді справи судом допущено порушення норм процесуального права, які давали б підстави для скасування оскаржуваного судового рішення, тому касаційна скарга підлягає відхиленню, а оскаржуване додаткове рішення залишенню без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 121, 297, 389, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Додаткове рішення Апеляційного суду Львівської області від 29 листопада

2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Коротун

В. П.Курило

М. Є.Червинська