Справа № 462/1971/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 травня 2018 року Залізничний районний м. Львова у складі:

головуючого судді: Бориславського Ю.Л.,

при секретарі судового засідання: Каралюс Т.Р.,

за участі учасників справи

позивача: ОСОБА_1,

представника позивача: ОСОБА_2,

відповідача: ОСОБА_3,

представника відповідача: ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про визнання частини квартири спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності в порядку спадкування за законом, суд

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_5 звернулась до суду із позовною заявою, в якій, з урахуванням уточнень позовних вимог, просить визнати 6/10 частини квартири АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_6 та ОСОБА_7; визнати за нею право власності на 15/100 частини квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті її батька ОСОБА_7, який помер 27.12.2009 р. Свої позовні вимоги мотивує тим, що її батька ОСОБА_6 та ОСОБА_7 під час шлюбу із спільного сімейного бюджету сплатили 60% пайових внесків за квартиру №44 в будинку №15 на вул. О.Кульчицької у м. Львові. Відтак, ОСОБА_7 володів 3/10 частини спірної квартири. Після смерті батька, позивач та її мама ОСОБА_8 фактично прийняли спадщину, оскільки проживали разом із спадкодавцем на момент його смерті. Відповідач спадщину після смерті батька не прийняла. Тому, позивач фактично успадкувала 15/100 частини спірної квартири, на які просить визнати право власності. Просить позов задовольнити.

Позивач та її представник, яка діє на підставі договору про правову допомогу від 18.07.2017р. /а.с.39-40,41/ в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримали повністю, просили такі задовольнити.

Відповідач та її представник, який діє на підставі довіреності від 28.09.2017 р. /а.с.71/ проти задоволення позову заперечили повністю з підстав, викладених у письмових запереченнях та відзиві на позов. Додатково вказали, що померлий ОСОБА_7 не був спадкодавцем, оскільки у нього не було майна у власності. Крім цього, вказали, що спірна квартира належала матері сторін ОСОБА_6, яка на випадок своєї смерті склала заповіт на користь відповідача, а тому позов є безпідставним. Просили у задоволенні позовних вимог відмовити.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши зібрані докази по справі, суд прийшов до переконання, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав.

Статтями 15, 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Із змісту ст. 12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до вимог ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст.13 ЦК України обєктами права приватної власності є жилі будинки, квартири, предмети особистого користування, дачі, садові будинки, предмети домашнього господарства, продуктивна і робоча худоба, земельні ділянки, насадження на земельній ділянці, засоби виробництва, вироблена продукція, транспортні засоби, грошові кошти, акції, інші цінні папери, а також інше майно споживчого і виробничого призначення.

Судом встановлено, що батьками ОСОБА_5 /позивача/ та ОСОБА_3 /відповідача/ є ОСОБА_7 та ОСОБА_6, що стверджується долученими до матеріалів справи копіями свідоцтв про народження серії І-СГ №399631 та І-АВ №328683 /а.с.7, 70/ та свідоцтвами про укладення шлюбу, згідно яких прізвища позивача та відповідача були змінені на ОСОБА_5 та ОСОБА_3 відповідно /а.с.8, 69/.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_7 та ОСОБА_9 одружилися 27.06.1969 року, після одруження дружині присвоєно прізвище ОСОБА_7 /свідоцтво про одруження серії І-АБ № 110433 а.с.6/.

Згідно матеріалів справи встановлено, що квартира АДРЕСА_2 знаходиться у будинку, який належить ЖБК №70, що стверджується довідкою з місця проживання про склад сімї та прописку від 14.02.2017р. /а.с.12/, згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 16.01.2007р. та свідоцтва про право власності на квартиру від 04.12.2006р. квартира на праві приватної власності належить ОСОБА_6З./а.с.66, 67/.

Відповідно до копії квитанції до прибуткового ордера №69, ОСОБА_9 22.06.1968 р. внесено 40% пайового внеску /а.с.68/.

Як вбачається із довідки, виданої ЖБК №70 ОСОБА_6, член житлово-будівельного кооперативу, була прописана та проживала у ІНФОРМАЦІЯ_1 з 04.09.1969 р. по день своєї смерті 31.01.2017 р. та 15.05.1986 р. у повному обсязі сплатила загальну вартість квартири у сумі 4118 карбованців /а.с.145/.

Статтею 328 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Із п. 5-1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 вересня 1987 року № 9 «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи» вбачається, що судам слід мати на увазі, що згідно із ст.15 Закону України «Про власність» член ЖБК, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, надану йому в користування, набуває право власності на квартиру і вправі розпоряджатись нею на свій розсуд.

Таким чином, момент виникнення права власності на кооперативне майно визначається внесенням пайового внеску за нього у повному обсязі та не пов'язується із фактом його реєстрації.

Суд погоджується із твердженням позивача, що відносини щодо набуття права власності на спірну квартиру виникли під час дії Кодексу про шлюб та сімю України, а тому до даних правовідносин застосуванню діюче на той час законодавство, а саме відповідно до ст. 22 Кодексу про шлюб та сімю України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Крім цього, п. 6-1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 вересня 1987року № 9 «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи» визначено, що відповідно до п.1 ст.17 Закону «Про власність» при внесенні паю в ЖБК за рахунок коштів, одержаних внаслідок сумісної праці сім'ї члена кооперативу, паєнагромадження, а після повного внесення паю - квартира є спільною сумісною власністю членів сім'ї, якщо інше не було встановлено письмовою угодою між ними.

Відтак, суд приходить до переконання, що 60/100 частини квартири АДРЕСА_2 набута у власність ОСОБА_7 та ОСОБА_6 за час перебування у шлюбі, а тому є спільною сумісною власністю подружжя.

Згідно свідоцтва про смерть серії 1-СГ №202775, ОСОБА_7 помер 27.12.2009 /а.с.4/.

Пунктом 3 ст. 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Із долучених до матеріалів справи копій довідок вбачається, що у спірній квартирі, крім ОСОБА_6, також були прописані та постійно проживали: ОСОБА_7 по день смерті 27.12.2009 р./довідка від 17.02.2017 р. а.с.11/ та ОСОБА_5 /довідка від 10.03.2017 р.а.с.13/.

Відповідно до копії акта від 15.02.2010 р. ОСОБА_3 після одруження в квартирі АДРЕСА_2 не проживає, що також підтверджується долученими до матеріалів справи копіями акта від 20.04.2016 р. /а.с.17/, акта від 09.03.2017р. /а.с.18/.

Таким чином, постійно із ОСОБА_7 на час відкриття спадщини проживали ОСОБА_5 /позивач/ та ОСОБА_6 /мати позивача/.

Відтак, на день смерті ОСОБА_7, йому належало 30/100 частини спірної квартири та його спадкоємцями, які прийняли спадщину є дружина ОСОБА_6 та донька ОСОБА_5

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_5 зверталась до Другої Львівської державної нотаріальної контори щодо видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_7 та у звязку із відсутністю документів, що посвідчують право власності спадкодавця на спадкове майно ОСОБА_5 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину /а.с.22/.

Згідно витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі після смерті ОСОБА_7, який помер 27.12.2009 р., зареєстровано спадкову справу № 60260524 від 17.02.2017 р.

Статтею 1218 ЦК України врегульовано, що до складу спадщини входять всі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до вимог ст.1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що оскільки ОСОБА_5 постійно проживала у квартирі №44 в будинку № 15 на вул. О. Кульчицької у м.Львові разом із своїми батьками, яким на праві спільною сумісної власності подружжя належало 60/100 частини вказаної квартири, вона вважається такою, що прийняла спадщину після смерті свого батька ОСОБА_7, якому на день смерті належало 30/100 частини квартири, а тому позов є підставним та підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати, повязані з розглядом справи, покладається у разі задоволення позову на відповідача. Беручи до уваги, що позивачем при поданні позову сплачений судовий збір у розмірі 1 344, 80грн, то такий слід стягнути з відповідача на користь позивача, оскільки позов задоволений судом у повному обсязі.

Керуючись ст. 12, 13, 81, 82, 264 - 265, 268, 354 ЦПК України, ст. 1268, 1216, 1218 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 18 вересня 1987 року № 9 «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи», суд

у х в а л и в :

Позовну заяву ОСОБА_5 про визнання частини квартири спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності в порядку спадкування за законом - задовольнити повністю.

Визнати 60/100 частини квартири № 44 в будинку № 15 на вул. О. Кульчицької у м.Львові спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_6 та ОСОБА_7, які померли 31 січня 2017року та 27 грудня 2009року відповідно.

Визнати за ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, право власності на 15/100 частини квартири № 44 /сорок чотири/ в будинку № 15 /пятнадцять/ на вул. О. Кульчицької у м. Львові в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_10, який помер 27 грудня 2009року.

Стягнути із ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 /ІПН НОМЕР_1, яка зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4/ на користь ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 /ІПН НОМЕР_2, яка зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4/ - сплачений судовий збір при поданні позову у розмірі 1 344, 80грн. /одна тисяча триста сорок чотири гривні вісімдесят копійок/.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у випадку оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст рішення складено 11.06.2018 року.

Суддя: /підпис/

З оригіналом згідно.

Суддя: Бориславський Ю. Л.