АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2018 року

м. Рівне

Справа № 569/14773/16-ц

Провадження № 22-ц/787/749/2018

Апеляційний суд Рівненської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого Ковальчук Н. М.

суддів - Хилевича С.В., Бондаренко Н. В.,

секретар судового засідання - Шептицька С. С.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1;

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Рівнетеплоенерго»

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 26 лютого 2018 року у складі судді Ковальова І.М., ухвалене у м. Рівне об 11 год. 46 хв., відомості про дату виготовлення повного тексту рішення відсутні,

в с т а н о в и в :

Відповідно до п.9 розділу ХІІІ Перехідні положення ЦПК України в редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

ОСОБА_1 звернувся до Рівненського міського суду Рівненської області з позовом до ТзОВ «Рівнетеплоенерго» про визнання права на здійснення правових відносин виключно на договірних засадах, зобов'язання підготувати та укласти договір про надання послуг, зобов'язання здійснити перерахунок оплати послуг, стягнення витрат на проведення повірки лічильника, скасування вимоги щодо оплати послуг, стягнення моральної шкоди. Змінивши в ході розгляду справи розмір та предмет позовних вимог, просив суд їх задоволити з підстав, викладених у позовній заяві і заяві про зміну розміру та предмету позовних вимог та визнати право ОСОБА_1 на здійснення правових відносин із ТзОВ «Рівнетеплоенерго» виключно на договірних засадах; зобов'язати ТзОВ «Рівнетеплоенерго» підготувати та укласти з позивачем ОСОБА_1 договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води у письмовій формі згідно вимог актів цивільного законодавства України; зобов'язати ТзОВ «Рівнетеплоненерго» по квартирі АДРЕСА_1 здійснити перерахунок оплати послуг з гарячого водопостачання у період з 01 лютого 2014 року по 20 лютого 2017 року згідно показників наявного чинного лічильника; стягнути з ТзОВ «Рівнетеплоенерго» на користь ОСОБА_1 120 грн. витрат на проведення повірки лічильника в 2017 році; скасувати вимогу ТзОВ «Рівнетеплоенерго» до ОСОБА_1 щодо оплати послуг на суму 4708,25 грн.; стягнути з ТзОВ «Рівнетеплоенерго» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 1 000 000 грн.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 26 лютого 2018 року у задоволенні вказаного позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції вмотивовано тим, що позивачем не було доведено заявлених позовних вимог, а відповідачем такі вимоги були цілком спростовані належними та допустимими доказами, у зв'язку з чим у задоволенні позову відмовлено.

Вважаючи рішення суду незаконним, необґрунтованим ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, за неповного з'ясування обставин справи, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі вказує, що судом застосовано норми Закону України «Про житлово-комунальні послуги», які не підлягали застосуванню. Стверджує, що суд умисно неправомірно встановив, що 15.01.2016р. йому було надано договір працівниками відповідача для підписання, проте суд не врахував, що цей договір уже був підписаний і скріплений печаткою відповідача, що вказувало на безумовність його підписання з боку споживача без здійснення обов'язкової процедури погодження умов, як це передбачено ч. 2 ст. 29 вказаного Закону. Зазначає про порушення місцевим судом порядку і обов'язковості дослідження доказів позовної заяви в частині вимог про зобов'язання здійснити перерахунок послуг з гарячого водопостачання. Заперечує наявність боргу в сумі 4 708,25 грн. та вказує, що за рахунок його субсидії на опалення та гаряче водопостачання навіть має переплату в сумі 125,30 грн. Наполягає на тому, що неправомірними діями відповідача йому завдано моральну шкоду, яка проявилась у тривалих душевних стражданнях, спричинених звинуваченнями відповідача у крадіжці гарячої води поза лічильником та вимаганням її оплати, що в результаті призвело до необхідності його лікування амбулаторно й стаціонарно, переживаннях за своє майбутнє, розмір якої оцінює в 6 000 000 грн. та вважає його розумним, справедливим відшкодуванням завданих моральних втрат. З наведених міркувань просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі, а також постановити окрему ухвалу щодо відповідача у зв'язку з неповерненням ним до Державного бюджету України невикористаної внаслідок його економії субсидії в сумі 4 708,25 грн..

У поданому на апеляційну скаргу відзиві позивач вважає рішення суду першої інстанції обґрунтованим, ухваленим на підставі всебічно з'ясованих обставин справи та просить залишити його без змін.

Згідно ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 мешкає у квартирі АДРЕСА_1.

Позивач є споживачем послуг опалення та гарячого водопостачання, котрі надаються ТОВ «Рівнетеплоенерго», про що в останнього відкрито абонентський особовий рахунок НОМЕР_1.

Відповідно до п.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов'язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Своєчасне укладення договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії визначено одним з основних обов'язків споживача теплової енергії статтею 24 Закону України «Про теплопостачання».

Відповідно до ч.7 ст.26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, що укладається виконавцем послуги із споживачем - фізичною особою, є договором приєднання. Частина 1 ст.634 ЦК України договором приєднання визначає договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, та який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, без надання можливості запропонувати власні умови договору.

Як встановлено судом, ТОВ «Рівнетеплоенерго» було розроблено договір надання послуг з централізованого опалення та підігріву води на основі типового договору та погоджено в Рівненському обласному територіальному відділенні Антимонопольного комітету України 17 листопада 2009 року. Вказаний договір було запропоновано для укладення усім споживачам міста, включаючи і ОСОБА_1, шляхом розміщення відповідної пропозиції в щомісячних квитанціях на оплату послуг, в друкованих засобах масової інформації (газета «Рівне Вечірнє» №67 (2039) від 10 вересня 2013 року, «7 днів» випуск №37 (1028) від 12 вересня 2013 року), а також шляхом розміщення тексту договору на офіційному сайті ТОВ «Рівнетеплоенерго». При цьому, із долученої позивачем до матеріалів справи квитанції за жовтень 2016 року вбачається, що він був повідомлений про необхідність укладення договору з відповідачем. Окрім цього, наявні в справі листи ТОВ «Рівнетеплоенерго» від 12 січня 2016 року №04-05/81/67, від 17 лютого 2016 року №04-05/614/486, від 04 травня 2016 року №04-05/2329/1941 однозначно вказують на те, що відповідач неодноразово роз'яснював, що позивачу необхідно укласти договір, пояснював порядок укладення договору, вказував, які необхідні документи при собі має мати позивач при укладенні такого договору, зазначав всі контактні телефони і адреси, куди можна звернутися.

Більш того, сам позивач визнав, що отримав договір про надання послуг з централізованого теплопостачання та гарячого водопостачання в пункті ТОВ «Рівнетеплоенерго» по АДРЕСА_1, проте умови цього договору його не влаштували, у зв'язку з чим він відмовився його укладати.

Наведені обставини спростовують покликання апеляційної скарги на порушення процедури погодження умов договору перед його укладенням, адже такий договір є договором приєднання, типовим для споживача.

Окрім цього, колегія суддів враховує рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 20 травня 2014 року по цивільній справі №569/22777/13-ц за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Рівнетеплоенерго» про визнання права на встановлення цивільно-правових відносин на договірних засадах та відшкодування моральної шкоди, заподіяної порушенням прав споживача та зустрічним позовом ТзОВ «Рівнетеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за оплату наданих послуг з теплопостачання, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено, а зустрічний позов ТОВ «Рівнетеплоенерго» задоволено: стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Рівнетеплоенерго» заборгованість в сумі 2 088,92 грн. за оплату наданих послуг з теплопостачання та судові витрати в сумі 243,60 грн..

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

З огляду на наведене, позовна вимога про визнання права на здійснення правових відносин із ТОВ «Рівнетеплоенерго» виключно на договірних засадах та зобов'язання ТОВ «Рівнетеплоенерго» підготувати та укласти з договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води у письмовій формі згідно із вимогами цивільного законодавства України є необґрунтованою, і відповідні доводи апеляційної скарги не спростовують правильних та законних висновків місцевого суду в цій частині.

Поряд із цим, покликання апеляційної скарги на порушення місцевим судом порядку і обов'язковості дослідження доказів позовної заяви в частині вимог про зобов'язання здійснити перерахунок послуг з гарячого водопостачання відповідно до показів лічильника, апеляційний суд вважає обґрунтованими, а рішення суду першої інстанції в цій частині - таким, що не відповідає обставинам справи.

Відповідно до ч.2 ст.28 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність», засоби вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, підлягають періодичній повірці через міжповірочні інтервали, порядок встановлення яких визначається нормативно-правовим актом ЦОВМ. Прилади, у яких закінчився строк дії повірки до експлуатації не допускаються.

Як вбачається з матеріалів справи, за адресою: АДРЕСА_2, у ТОВ «Рівнетеплоенерго» зареєстровано особовий рахунок НОМЕР_1 та лічильник гарячої води КВ-15 № 001782.

Остання повірка лічильника була виконана 28 січня 2011 року, що підтверджується листом ТОВ «Рівнетеплоенерго" від 04 травня 2016 року за вих. №04-05/2329/1941.

Міжповірочний інтервал даного типу лічильників становить 3 роки, а тому наступна держповірка була запланована на 28 січня 2014 року.

Після проведення повірки, лічильника гарячої води повинні бути опломбовані представником «Виконавця» (ТОВ «Рівнетеплоенерго»), про що складається відповідний акт повторної прийомки лічильника гарячої води. Тільки після складеного акту лічильник вважається комерційним та прийнятим на абонентський облік.

Судом достовірно встановлено, що повірка лічильника гарячої води КВ - 15 № 001782, який встановлений у квартирі позивача, була проведена 04 червня 2014 року, що підтверджується актом розпломбування №1/1 від 04 червня 2014 року (а.с. 22).

Як видно з даного акту повірки лічильника, вона була проведена РОВКП ВКГ «Рівнеоблводоканал», яке вправі проводити таку повірку.

З огляду на те, що повірка лічильника мала місце 04 червня 2014 року, саме з цієї дати повинен здійснюватися перерахунок платежів, суму яких оспорює позивач, і охоплювати період до 26 лютого 2018 року - часу ухвалення рішення судом першої інстанції.

Як пояснив у судовому засіданні представник відповідача, повірка лічильника забору гарячої води проводиться безкоштовно, оскільки вартість такої послуги вже включена у тариф за оплату послуг з гарячого водопостачання.

Відповідно до п. 17, 18 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність», періодична повірка засобів вимірювальної техніки це повірка, що проводиться протягом періоду експлуатації засобів вимірювальної техніки через встановлений проміжок часу (міжповірочний інтервал); повірка засобів вимірювальної техніки - сукупність операцій, що включає перевірку та маркування та/або видачу документа про повірку засобу вимірювальної техніки, які встановлюють і підтверджують, що зазначений засіб відповідає встановленим вимогам.

Порядок проведення повірки лічильників та відповідальність за своєчасність проведення повірки покладається на суб'єкт господарювання, тобто на надавача послуг.

Так, відповідно до ч. 3, 4 ст. 17 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність», суб'єкти господарювання зобов'язані своєчасно з дотриманням встановлених міжповірочних інтервалів подавати законодавчо регульовані засоби вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, на періодичну повірку. . Періодична повірка, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) засобів вимірювальної техніки (результати вимірювань яких використовуються для здійснення розрахунків за спожиті для побутових потреб електричну енергію і газ), що є власністю фізичних осіб, спільною власністю співвласників багатоквартирного будинку, здійснюються за рахунок суб'єктів господарювання, що надають послуги з електро- і газопостачання, якщо інше не встановлено договором, укладеним відповідно до законів, що регулюють відносини у сферах електроенергетики та газопостачання. Відповідальність за своєчасність проведення періодичної повірки, обслуговування та ремонту (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) засобів вимірювальної техніки (результати вимірювань яких використовуються для здійснення розрахунків за спожиті для побутових потреб електричну енергію і газ), що є власністю фізичних осіб, спільною власністю співвласників багатоквартирного будинку, покладається на суб'єктів господарювання, що надають послуги з електро- і газопостачання. Відповідальність за своєчасність проведення періодичної повірки, обслуговування та ремонту (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) засобів вимірювальної техніки (результати вимірювань яких використовуються для здійснення комерційних розрахунків за спожиті теплову енергію і воду) покладається на суб'єктів господарювання, що здійснюють обслуговування відповідних засобів вимірювальної техніки. Періодична повірка засобів вимірювальної техніки (результати вимірювань яких використовуються для здійснення розрахунків за спожиті електричну енергію і газ) проводиться за рахунок тарифів на електро- і газопостачання або за рахунок постачальника послуг комерційного обліку. Періодична повірка засобів вимірювальної техніки (результати вимірювань яких використовуються для здійснення комерційних розрахунків за спожиті теплову енергію і воду) проводиться за рахунок внесків за обслуговування вузлів комерційного обліку, встановлених відповідно до Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання». Порядок подання таких засобів на періодичну повірку, обслуговування та ремонт, а також порядок оплати за періодичну повірку, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Зазначене свідчить, що відповідач є відповідальним за своєчасне проведення повірки лічильника гарячої води.

Жодних доказів про те, що ТОВ «Рівнетеплоенерго» вчиняло будь-які дії для проведення повірки лічильника позивача, сторонами не надано і судом їх також не здобуто.

В судовому засіданні апеляційного суду оголошувалась перерва у зв'язку з необхідністю витребування від ТОВ «Рівнетеплоенерго» Тарифів на теплову енергію за період з 01.02.2014 року по 20.02.2017 року із детальним зазначенням усіх складових тарифу з посиланням на нормативні акти; виписки з особового рахунку ОСОБА_1 із зазначеним складових нарахування та оплати заборгованості за період з 01.02.2014 року по 20.02.2017 року; план повірки лічильника гарячої води, що належить ОСОБА_1, за період з 01.02.2014 року по 20.02.2017 року.

Із наданої на вимогу суду Виписки з особового рахунку ОСОБА_1 вбачається, що після повірки лічильника 04.06.2014 року перерахунок платежів відповідно до показників лічильника не здійснювався.

З огляду на вказне, апеляційний суд приходить до переконання, що нарахування позивачу оплати за надання послуг з постачання гарячої води не за показниками лічильника, є незаконним.

Доводи апеляційної скарги щодо неправомірної відмови місцевим судому у задоволенні вимог про відшкодування моральної шкоди апеляційним судом оцінюються критично.

Так, відповідно до ч.1 ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч. 3 ст. 23 ЦК України). Обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди; протиправність діяння заподіювача; наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджуються факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Саме до таких висновків прийшов суд першої інстнації, вирішуючи спір в частині позовних вимог про стягнення моральної шкоди і апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з'ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов'язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

У зв'язку з наведеним, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню в частині вимог про зобов'язання відповідача здійснити перерахунок оплати послуг з часу проведення останньої повірки лічильника по день ухвалення рішення місцевим судом, в решті вимог рішення суду першої інстанції є законним обґрунтованим та відповідає засадам законності та справедливості.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 26 лютого 2018 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог - ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Рівнетеплоенерго» про зобов'язання здійснити перерахунок оплати послуг гарячого водопостачання - скасувати.

Зобов'язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Рівнетеплоенерго» здійснити перерахунок по особовому рахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_1 сум, нарахованих за оплату послуг з гарячого водопостачання у квартиру АДРЕСА_3 з 04 червня 2014 року по 26 лютого 2018 року відповідно до показників лічильника гарячої води КВ-15 № 001782.

В решті рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 26 лютого 2018 року

залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 18 червня 2018 року.

Головуючий суддя Ковальчук Н. М.

Судді: Бондаренко Н. В.

Хилевич С. В.