Справа №443/151/18
Провадження №2/443/527/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 травня 2018 року Жидачівський районний суд Львівської області

в складі: головуючої-судді ОСОБА_1,

з участю секретаря судового засідання Рибакової І.І.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Жидачів цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до територіальної громади с. Загірочко в особі Ходорівської міської ради Жидачівського району Львівської області про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_2, звернулась в суд з позовною заявою, якою просить суд ухвалити рішення, яким визнати за нею в порядку спадкування за заповітом після смерті її мами ОСОБА_3, яка померла 18 квітня 1996 року, право власності на житловий будинок з надвірними спорудами, що в с. Загірочко по вул. Л.Українки, 36 Жидачівського району Львівської області.

В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що житловий будинок з надвірними спорудами, що в с. Загірочко по вул. Л.Українки, 36 Жидачівського району Львівської області, на праві особистої власності належав колгоспному двору, членами якого були: ОСОБА_3 голова двору, ОСОБА_2Б.(дочка) що підтверджується записами в погосподарських книгах. Частка кожного становила 1/2 житлового будинку. 18 квітня 1996 року померла її матір ОСОБА_3 голова двору. Після її смерті відкрилась спадщина, яка складається з: частини житлового будинку з надвірними спорудами, що в с. Загірочко по вул. Л.Українки, 36 Жидачівського району Львівської області (1/2 як член колишнього колгоспного двору). На випадок своєї смерті її матір склала заповіт, згідно якого все належне їй майно заповіла їй. Відтак, вона як єдиний спадкоємець за заповітом, звернулась з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_3, проте, отримала відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину у звязку з тим, що відсутні правовстановлюючі документи на житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться в с. Загірочко по вул. Л.Українки, 36 Жидачівського району Львівської області. Вказана відмова позбавляє її можливості належним чином реалізувати волю спадкодавця та свої спадкові права, а тому змушена звернутись до суду за захистом своїх прав.

Позивач ОСОБА_2 подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує, покликаючись на мотиви викладені в позовній заяві та просить їх задовольнити.

Представник відповідача, територіальної громади с. Загірочко в особі Ходорівської міської ради Жидачівського району Львівської області ОСОБА_4 подав заяву, в якій просить розглянути дану справу за відсутності їх представника, оскільки вони не заперечують проти задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч.3 ст.13, ч.2 ст.49, ч.3 ст.200, ч.4 ст.206 ЦПК України у випадку визнання позову відповідачем суд ухвалює рішення за результатами підготовчого провадження. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Стаття 41 Конституції України зазначає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

В судовому засіданні встановлено та підтверджується долученим витягом з погосподарської книги села Загірочко №596 від 15 грудня 2017 року, що станом на 30 червня 1990 року по с. Загірочко вул. Л.Українки, 36 Жидачівського району Львівської області рахувався житловий будинок за колгоспним двором, членами якого були: ОСОБА_3 голова двору, ОСОБА_2Б.(дочка) /а.с. 17/.

Згідно технічного паспорта від 19 червня 2017 року(копія якого долучена до матеріалів справи) на житловий будинок №36 по вулиці Л.Українки в с. Загірочко Жидачівського району Львівської області, загальна площа вказаного будинку становить 138,3 кв.м.(житлова 68,2 кв.м.). Рік забудови 1975. Інвентаризаційна вартість 544268 грн. /а.с. 18-23/.

Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. А відтак, при постановленні рішення по даній справі, слід керуватися положенням ЦК УРСР в редакції 1963 року. Окрім цього, при вирішенні вказаного судового спору також слід керуватися нормами ЦК України 2004 року, оскільки спадкування спадкового майна має місце після прийняття нового Цивільного Кодексу України.

Згідно із листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», при вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо.

Як вбачається з п. 6 постанови Пленум Верховного суду України №20 від 22.12.95 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

Відповідно до частини першої статті 120 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності.

Згідно із частиною другою статті 123 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Таким чином, дослідженими у судовому засіданні обставинами справи встановлено, що спірний житловий будинок в с. Загірочко по вул. Л.Українки, 36 Жидачівського району Львівської області належав суспільній групі господарств «колгоспний двір», членами якого були: ОСОБА_3 голова двору, ОСОБА_2Б.(дочка). Частка кожного члена двору становила 1/2.

В судовому засіданні встановлено та підтверджується долученою копією свідоцтва про смерть, що 18 квітня 1996 року, у віці 50 років, в с. Загірочко Жидачівського району Львівської області, померла ОСОБА_3, про що 18 квітня 1996 року зроблено відповідний запис №12 та Загірочківською сільською радою Жидачівського району Львівської області, від 18 квітня 1996 року, видано свідоцтво про смерть серії І-СГ №049361 /а.с. 12/.

Спадщина відкрилася в цей же день, 18 квітня 1996 року, у відповідності до вимог статті 525 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин).

Відповідно до частини 1 та 2 статті 524 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

З наявної в матеріалах справи копії заповіту від 17 квітня 1996 року, вбачається, що ОСОБА_3 на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження: «все моє майно, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що буде мені належати на день смерті, і на що я за законом буду мати право заповідаю ОСОБА_5». Судом встановлено, що на день смерті заповідача заповіт не змінений та не скасований /а.с. 13-15/.

Судом встановлено, що спадщина померлої складається із належної останній частини житлового будинку з надвірними спорудами, що в с. Загірочко по вул. Л.Українки, 36 Жидачівського району Львівської області (1/2 як член колишнього колгоспного двору).

Судом встановлено та підтверджується долученими до матеріалів справи копіями свідоцтва про народження серії ІІ-СГ №385918 та свідоцтва про укладення шлюбу серії І-СГ №294348 від 23 квітня 1996 року, що позивачка по справі ОСОБА_2(дошлюбне прізвище - ОСОБА_5) С.Б. є рідною дочкою ОСОБА_3, яка померла 18 квітня 1996 року /а.с. 7-9/.

З долученої до матеріалів справи довідки, виданої виконавчим комітетом Ходорівської міської ради Жидачівського району Львівської області за №610 від 22 грудня 2017 року, вбачається, що до дня смерті і на день смерті ОСОБА_3 (спадкодавця) разом з нею була зареєстрована та проживала її дочка ОСОБА_2Б.(позивачка), яка і надалі продовжує жити в житловому будинку, що знаходиться по вулиці Л.Українки, 36 в с. Загірочко Жидачівського району Львівської області /а.с. 15/.

При вищевказаних обставинах, у відповідності до норм статей 524, 549 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) спадщину після смерті ОСОБА_3 прийняла ОСОБА_2Б.(дочка, позивач), оскільки фактично вступила в управління та володінням спадковим майном. Окрім того, суд враховує що позивачці, як члену суспільної групи господарств «колгоспний двір» належала 1/2 житлового будинку з надвірними спорудами, що в с. Загірочко по вул. Л.Українки, 36 Жидачівського району Львівської області. Відтак, враховуючи успадковану частку, остання стала одноособово володіти спірним житловим будинком, незважаючи, що юридично своїх прав не оформила.

Разом з тим, постановою №29 від 22 грудня 2017 року приватного нотаріуса Жидачівського районного нотаріального округу ОСОБА_6, встановлено факт звернення позивача до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом та відмови позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті матері на житловий будинок з надвірними спорудами, що в с. Загірочко по вул. Л.Українки, 36 Жидачівського району Львівської області, у звязку з тим, що відсутні правовстановлюючі документи на житловий будинок з надвірними спорудами /а.с. 25/.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Таким чином, враховуючи, що позивач оформити право власності на спірний житловий будинок, в нотаріальному порядку не має можливості у зв'язку з відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину; представник відповідача позовні вимоги визнав та проти задоволення позову не заперечує, що не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб; будь-яких інших спадкоємців, які б претендували на спірне майно, судом не встановлено, а тому враховуючи наведене, зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, суд вважає позов обґрунтованим, підставним та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 223, 229, 247, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

позов задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, в порядку спадкування за заповітом після смерті її мами ОСОБА_3, яка померла 18 квітня 1996 року, право власності на житловий будинок з надвірними спорудами, що в с. Загірочко по вул. Л.Українки, 36 Жидачівського району Львівської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Львівської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення, а вразі проголошення лише вступної та резолютивної частин або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

СУДДЯ І.І. Ціпивко