Постанова

Іменем України

06 червня 2018 року

м. Київ

справа № 466/6426/15

провадження № 61-4362св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Хопти С. Ф.,

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Синельникова Є. В., Черняк Ю. В. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідачі: ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 02 лютого 2016 року у складі судді Глинської Д. Б. та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 26 травня 2016 року у складі колегії суддів: Богонюка М. Я., Бермеса І. В., Ванівського О. М.,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2015 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості.

Позовну заяву мотивовано тим, що 29 квітня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № LVLGA, за умовами якого ОСОБА_1 отримала кредит у вигляді непоновлювальної кредитної лінії у розмірі 16 820 доларів США зі сплатою 1,33 % на місяць на суму залишку заборгованості, строком до 29 квітня 2023 року.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 29 квітня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладений договір поруки, згідно з яким поручитель зобов'язався відповідати перед банком за виконання зобов'язань за кредитним договором у тому ж розмірі, що і боржник.

27 червня 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» направило відповідачам вимогу про дострокове повернення кредитних коштів, яку відповідачі не виконали та кредитні кошти у визначений строк не повернули.

У зв'язку з неналежним виконанням боржником умов кредитного договору, станом на 27 січня 2016 року утворилась заборгованість у розмірі 15 619,13 доларів США, яка складається із заборгованості за основним зобов'язанням у розмірі 11 368,78 доларів США, простроченої заборгованості за основним зобов'язанням - 942,32 доларів США, заборгованості за процентами за користування кредитом - 171,54 доларів США, простроченої заборгованості за процентами - 2 079,28 доларів США, заборгованості за комісією - 19,99 доларів США, простроченої заборгованості за комісією - 235,30 доларів США, пені за несвоєчасне виконання кредитних зобов'язань у розмірі 801,92 доларів США.

На підставі викладеного ПАТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути заборгованість за кредитним договором у розмірі 15 619,13 доларів США з боржника та поручителя.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 02 лютого 2016 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 12 502,63 доларів США.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що боржник належним чином не виконував умов кредитного договору, у зв'язку із чим утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню з боржника та поручителя солідарно в частині заборгованості за основним зобов'язанням, простроченої заборгованості за кредитом, заборгованості за процентами за користування кредитними коштами та заборгованості за комісією. Позовні вимоги банку щодо стягнення простроченої заборгованості за відсотками, простроченої заборгованості за комісією та пені за несвоєчасне виконання кредитних зобов'язань не підлягають задоволенню, оскільки є безпідставними.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 26 травня 2016 року рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 02 лютого 2016 року залишено без змін.

Ухвалу суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що підстави для стягнення простроченої заборгованості за процентами за користування кредитом, простроченої заборгованості за комісією та пені за несвоєчасне виконання кредитних зобов'язань відсутні, оскільки стягнення зазначених сум одночасно зі стягненням штрафу за порушення строків платежів за грошовим зобов'язанням призведе до подвійного стягнення та подвійного притягнення до цивільно-правової відповідальності за одне й теж саме порушення умов кредитного договору.

ПАТ КБ «ПриватБанк» у касаційній скарзі, поданій у серпні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення в частині відмови у позові щодо позовних вимог про стягнення простроченої заборгованості за процентами за користування кредитом, простроченої заборгованості за комісією та пені за несвоєчасне виконання кредитних зобов'язань та справу в цій частині направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційну скаргу мотивовано тим, що суд першої інстанції не вирішив питання щодо позовної вимоги про стягнення штрафу за неналежне виконання умов кредитного договору у розмірі 707,32 доларів США. Суд апеляційної інстанції на зазначені порушення суду першої інстанції уваги не звернув, питання щодо стягнення на користь банку штрафів за неналежне виконання відповідачами кредитних зобов'язань не вирішив та дійшов передчасного висновку про те, що стягнення штрафу одночасно із стягненням простроченої заборгованості за процентами за користування кредитом, простроченої заборгованості за комісією та пені за несвоєчасне виконання кредитних зобов'язань призведе до подвійного стягнення та подвійної цивільно-правової відповідальності. Проценти за користування кредитними коштами за своєю правовою природою є платою за користування кредитом та не є штрафними санкціями за неналежне виконання кредитних зобов'язань.

Відзив на касаційну скаргу не подано.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У січні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України, провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час виникнення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України, підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України, під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 29 квітня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № LVLGA, за умовами якого ОСОБА_1 отримала кредит у вигляді непоновлювальної кредитної лінії у розмірі 16 820 доларів США зі сплатою 1,33 % на місяць на суму залишку заборгованості, строком до 29 квітня 2023 року.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 29 квітня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладений договір поруки, згідно з яким поручитель зобов'язався відповідати перед банком за виконання зобов'язань за кредитним договором у тому ж розмірі, що і боржник.

27 червня 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» направило відповідачам вимогу про дострокове повернення кредитних коштів, яку відповідачі не виконали та кредитні кошти у визначений строк не повернули.

У позовній заяві, поданій у липні 2015 року до суду, позивач просить стягнути кредитну заборгованість у розмірі 14 617,72 доларів США, що еквівалентно 309 749 грн 44 коп., яка складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 12 504,13 доларів США, заборгованості за процентами за користування кредитом - 1 149,04 доларів США, комісії за користування кредитом - 115,06 доларів США, пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором - 142,17 доларів США, штрафу (фіксована частина) - 11,80 доларів США та штрафу (процентна ставка) - 695,52 доларів США.

У січні 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» надало до суду клопотання, у якому зазначало, що кредитна заборгованість станом на 27 січня 2016 року становить 15 619,13 доларів США та складається із: заборгованості за основним зобов'язанням - 11 368,78 доларів США, простроченої заборгованості за основним зобов'язанням - 942,32 доларів США, заборгованості за процентами за користування кредитом - 171,54 доларів США, простроченої заборгованості за процентами - 2 079,28 доларів США, заборгованості за комісією - 19,99 доларів США, простроченої заборгованості за комісією у розмірі - 235,30 доларів США, пені за несвоєчасне виконання кредитних зобов'язань - 801,92 доларів США.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 629 ЦК України встановлено обов'язковість договору для виконання сторонами.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу).

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено частиною другою статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Виходячи зі змісту статей 546, 548, 549 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися відповідно до вимог закону або умов договору, зокрема, неустойкою, яку боржник повинен сплатити в разі порушення зобов'язання.

Відповідно до частини першої статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 11 ЦПК України 2004 року суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Суд першої інстанції неправильно визначив характер спірних правовідносин та норми права, які підлягали застосуванню до цих правовідносин, не перевірив умови кредитного договору та не звернув увагу на те, що у випадку неналежного виконання умов кредитного договору з боржника підлягає стягненню неустойка (штраф, пеня). Крім того, не перевірив наданого ПАТ КБ «ПриватБанк» розрахунку кредитної заборгованості та не встановив, за які саме порушення умов кредитного договору банк просив стягнути комісію, дійшов передчасного висновку про безпідставність заявлених позовних вимог банку, не надавши належного правового обґрунтування відмови у позові в цій частині.

Згідно із частиною третьою статті 400 ЦПК України суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

Апеляційний суд, перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, належним чином не перевірив доводів апеляційної скарги, не з'ясував обсяг заявлених позивачем вимог, не звернув увагу на уточнену позовну заяву банку та дійшов передчасного висновку про те, що стягнення простроченої заборгованості за процентами, простроченої заборгованості з комісії та пені одночасно зі штрафом призведе до подвійного притягнення відповідачів до цивільно-правової відповідальності за одне й те саме правопорушення, залишив поза увагою, що в уточнених позовних вимогах банк не заявляв вимог про стягнення штрафу за неналежне виконання умов кредитного договору. Крім того, судом не враховано, що проценти за користування кредитними коштами не є санкцією за неналежне виконання умов кредитного договору, а є платою за користування кредитними коштами.

Правильне вирішення справи залежить від встановлення вказаних обставин, а тому ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Від вказаних обставин справи залежить її правильне вирішення, а тому постановлена у справі ухвала підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 26 травня 2016 року скасувати та справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий С. Ф. Хопта

Судді: О. В. Білоконь

Б. І. Гулько

Є. В. Синельников

Ю. В. Черняк