Номер провадження: 22-ц/785/599/18
Номер справи місцевого суду: 2-2488/11
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Заїкін А. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.05.2018 року м. Одеса

Справа № 2-2488/11

Апеляційний суд Одеської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді Заїкіна А.П.,

- суддів: - ОСОБА_2, ОСОБА_3,

за участю секретаря Томашевської К.В.,

учасники справи:

- позивачі ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,

- відповідач публічне акціонерне товариство «ВСЕУКРАЇНСЬКИЙ ОСОБА_7»,

- третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_8,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «ВСЕУКРАЇНСЬКИЙ ОСОБА_7», подану через представника ОСОБА_9, на заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси, ухвалене під головуванням судді Науменко А.В. 15 липня 2011 рокуо 12 годині 00 хвилин в м. Одесі, у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до публічного акціонерного товариства «ВСЕУКРАЇНСЬКИЙ ОСОБА_7», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_8, про визнання договорів недійсними,

встановив:

У квітні 2010 р. ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 звернулися до суду з вищезазначеним уточненим у липні цього ж року та червні 2011 р. позовом, в якому остаточно просять: 1) визнати недійсним кредитний договір № 294/06Ф від 19.12.2006 року з усіма додатковими до нього угодами; 2) визнати недійсним кредитний договір № 34/06Ф від 23.03.2006 року з усіма додатковими до нього угодами; 3) визнати недійсним кредитний договір № 89/05Ф від 07.07.2005 року з усіма додатковими до нього угодами; 4) визнати недійсним кредитний договір № 12/06ф від 14 лютого 2006 року, укладений ОСОБА_10 з публічним акціонерним товариством «ВСЕУКРАЇНСЬКИЙ ОСОБА_7», з усіма додатковими до нього угодами; 5) визнати недійсним Іпотечний договір квартири від 23.03.2006 року, укладений між ОСОБА_10 та публічним акціонерним товариством «ВСЕУКРАЇНСЬКИЙ ОСОБА_7», посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_8, зареєстрований в реєстрі за реєстровим № Д-90; 6) виключити з реєстру іпотек та заборон відчуження записи про іпотеку та заборону відчуження нерухомого майна, яке було передано в іпотеку за Іпотечним договором квартири від 23.03.2006 року, укладеним ОСОБА_10 з публічним акціонерним товариством «ВСЕУКРАЇНСЬКИЙ ОСОБА_7», а саме - квартири № 35, що знаходиться в м. Одесі по вулиці Пушкінській, 6, нежитлових приміщень горища № 529 та горища № 530 літ. «А», що знаходиться в м. Одесі по вулиці Пушкінській 6; 7) визнати недійсним Іпотечний договір квартири від 21.12.2006 року укладений ОСОБА_10 з публічним акціонерним товариством «ВСЕУКРАЇНСЬКИЙ ОСОБА_7», посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_8, зареєстрований в реєстрі за реєстровим № Д-513, та виключити з реєстру іпотек та заборон відчуження записи про іпотеку та заборону відчуження нерухомого майна, яке було передано в іпотеку за Іпотечним договором квартири від 21.12.2006 року, укладеним ОСОБА_10 з публічним акціонерним товариством «ВСЕУКРАЇНСЬКИЙ ОСОБА_7».

ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 свої уточнені позовні вимоги обґрунтовують тим, що за документацією Банку, яка стала їм відома, 07.07.2005 р. між Банком та ОСОБА_5 укладено кредитний договір № 89/05 Ф, відповідно до умов якого останньому нібито надано кредит в сумі - 33 000,00 доларів США. Однак такі грошові кошти ОСОБА_5 не отримував. Про це свідчить висновок експерта № 161 від 18.02.2009 р., складений науководослідним експертнокриміналістичним центром при ГУ МВС України в Одеській області, про те, що підписи в усіх документах, що підтверджують отримання грошових коштів виповнені не ОСОБА_5, а іншою особою з наслідуванням його справжнього підпису.

Додатковою угодою № 14 від 15.12.2006 р. до кредитного договору № 89/05ф суму збільшено до - 150 000,00 доларів США. Однак така додаткова угода не підписувалась ОСОБА_5 і дане знайшло своє відображення у висновку експерта № 1340 від 15.12.2008 р., складеним науководослідним експертнокриміналістичним центром при ГУ МВС України в Одеській області.

Тому вказаний вище кредитний договір № 89/05ф від 07.07.2005 р. та додаткові угоди до нього підлягають визнанню недійсними.

14.02.2006 р. між ОСОБА_10 та Банком було укладено кредитний договір №1 2/06ф, відповідно до умов якого було відкрито поновлювану кредитну лінію з лімітом кредитування - 70 000,00 доларів США.

Додатковою угодою №26 від 02.08.2006 р. до даного кредитного договору було збільшено суму ліміту до - 150 000,00 доларів США.

Факт підписання вищезазначеного договору та усіх додаткових до нього угод спростовується висновком експерта за № 1339 від 26.04.2011 р., складеним науководослідним експертнокриміналістичним центром при ГУ МВС України в Одеській області.

Таки чином, кредитний договір № 12/06ф від 14.02.2006 р. та усі додаткові до нього угоди підлягають визнанню недійсними.

23.03.2006 р. між ОСОБА_6 та Банком було укладено кредитний договір № 34/06Ф. Відповідно до умов даного договору ОСОБА_6 було отримано кредит в сумі - 100 000,00 доларів США. Але ОСОБА_6 ніколи не звертався до Банку із заявою про одержання кредиту. Не підписував жодного документа, який би стосувався цього.

Факт підписання ОСОБА_6 договору кредиту № 34/06Ф, додаткових угод до нього та документів про отримання кредитних грошей спростовується експертними висновками № 843 від 20.08.2008 р. та №206 від 23.02.2009 р., складеними науководослідним експертнокриміналістичним центром при ГУ МВС України в Одеській області.

Таким чином, вказаний кредитний договір № 34/06ф з усіма додатковими до нього угодами підлягає визнанню недійсним.

Договором від 23.03.2006 р., укладеним між ОСОБА_10, правонаступником якого є - ОСОБА_4, та Банком було укладено договір іпотеки посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_8, та зареєстрований в реєстрі за реєстровим № Д-90. Відповідно до договору в іпотеку було передано квартиру під № 35 в м. Одесі по вул. Пушкінській, 6, та нежитлові приміщення горища № 529 та № 530 літ. «А», що знаходиться в місті Одесі по вулиці Пушкінській, 6 та належать ОСОБА_10.

В силу імперативних вимог законодавства, а саме на підставі ч. 2 ст. 548 ЦК України вказаний договір іпотеки від 23.06.2006 р. підлягає визнанню також недійсним.

19.12.2006 року між Банком та ОСОБА_4 було укладено договір кредиту № 294/06ф. Згідно п.1.1 Договору кредит надається у формі поновлювальної кредитної лінії з максимальним лімітом у сумі - 150 000,00 доларів США.

ОСОБА_4 ніколи не зверталась до Банку з проханням надати їй кредит та жодного документу, які б його стосувалися нею підписані не були, що підтверджується експертними висновками за № 911 від 08.09.2008 р. та за № 69 від 27.01.2009 р., складеними науководослідним експертнокриміналістичним центром при ГУ МВС України в Одеській області, а також повторними висновками за № 9307/02 від 18.12.2009 р. та № 9308/02 від 21.12.2009 р..

Кредитний договір № 294/06ф від 19.12.2006 р., укладений між Банком та ОСОБА_4 підлягає визнанню недійсним з усіма додатковими угодами до нього.

21.12.2006 року між ОСОБА_10 та Банком було укладено наступний договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_8, який зареєстрований в реєстрі за реєстровим № Д-513. Відповідно до цього договору в іпотеку було передано теж саме нерухоме майно, що було передане в іпотеку за договором від 23.03.2006 р., а саме - квартиру під № 35, що знаходиться в місті Одесі по вулиці Пушкінській, 6 та нежитлові приміщення горища № 529 та № 530 літ. «А», що знаходяться в м. Одесі по вул. Пушкінській, 6 і належать ОСОБА_10.

Зі змісту договору іпотеки від 21.12.2006 року вбачається, що він був укладений у забезпечення одночасно виконання наступних зобовязань: - кредитного договору № 12/06Ф, укладеного 14.02.2006 р. (додаткова угода № 26 до нього від 02.08.2006 р.); - кредитного договору № 294/06Ф від 19.12.2006 р.; - додаткова угода № 01 до кредитного договору № 34/06Ф від 23.03.2006 р. від 02.08.2006 р.; - додаткова угода №14 від 15.12.2006 р. до кредитного договору № 89/05Ф від 07.07.2005 р.. Вказаний договір іпотеки підлягає визнанню недійсним у звязку з визнанням недійсними вищевказаних основних зобовязань.

16.08.2007 р. ОСОБА_10 помер, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії 1-ЖД №114920, видане першим відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції.

14.02.2008 р. на підставі заяви ОСОБА_4 ОСОБА_11 державна нотаріальна контора відкрила спадкову справу за № 58/08 спадкодавцем в якій є - ОСОБА_10.

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 15.07.2011 р. вищевказану уточнену позовну заяву ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 задоволено у повному обсязі.

Визнано недійсним кредитний договір № 89/05ф від 07.07.2005 р., укладений між ОСОБА_5О, та ВАТ «Всеукраїнський ОСОБА_7», правонаступником якого є - ПАТ «Всеукраїнський ОСОБА_7», з усіма додатковими до нього угодами.

Визнано недійсним кредитний договір № 12/06ф від 14.02.2006 р., укладений між ОСОБА_10 та ВАТ «Всеукраїнський ОСОБА_7», правонаступником якого є ПАТ «Всеукраїнський ОСОБА_7», з усіма додатковими до нього угодами.

Визнано недійсним кредитний договір № 34/06ф від 23.03.2006 р., укладений між ОСОБА_6 та ВАТ «Всеукраїнський ОСОБА_7», правонаступником якого є ПАТ «Всеукраїнський ОСОБА_7», з усіма додатковими до нього угодами.

Визнано недійсним Іпотечний договір квартири від 23.03.2006 р., укладений між ОСОБА_10 та ВАТ Всеукраїнський ОСОБА_7, правонаступником якого є ПАТ «Всеукраїнський ОСОБА_7», посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_8, та зареєстрований в реєстрі за реєстровим № Д-90.

Виключено з реєстру іпотек та заборон відчуження записи про іпотеку та заборону відчуження нерухомого майна, яке було передано в іпотеку за Іпотечним договором квартири від 23.03.2006 р., укладеним між ОСОБА_10 та ВАТ Всеукраїнський ОСОБА_7, правонаступником якого є ПАТ «Всеукраїнський ОСОБА_7», а саме:

- квартири під № 35, що знаходиться в м. Одесі по вулиці Пушкінській в будинку під № 6;

- нежитлового приміщення горища № 529 літ. «А», що знаходиться в м. Одесі по вулиці Пушкінській в будинку під № 6;

- нежитлового приміщення горища № 530 літ. «А», що знаходиться в м. Одесі по вулиці Пушкінській в будинку під № 6.

Визнано недійсним кредитний договір № 294/06Ф від 19.12.2006 р., укладений між ОСОБА_4 та ВАТ «Всеукраїнський ОСОБА_7», правонаступником якого є ПАТ «Всеукраїнський ОСОБА_7», з усіма додатковими до нього угодами.

Визнано недійсним Іпотечний договір квартири (наступної іпотеки) від 21.12.2006 р. укладений між ОСОБА_10 та ВАТ «Всеукраїнський ОСОБА_7», правонаступником є ПАТ «Всеукраїнський ОСОБА_7», посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_8, та зареєстрований в реєстрі за реєстровим № Д-513.

Виключено з реєстру іпотек та заборон відчуження записи про іпотеку та заборону відчуження нерухомого майна, яке було передано в іпотеку за Іпотечним договором квартири від 21.12.2006 р., укладеним між ОСОБА_10 та ВАТ «Всеукраїнський ОСОБА_7», правонаступником якого є ПАТ «Всеукраїнський ОСОБА_7», а саме:

- квартири під № 35, що знаходиться в м. Одесі по вулиці Пушкінській в будинку під № 6;

- нежитлового приміщення горища № 529 літ. «А», що знаходиться в м. Одесі по вулиці Пушкінській в будинку під № 6;

- нежитлового приміщення горища № 530 літ. «А», що знаходиться в м. Одесі по вулиці Пушкінській в будинку під № 6

Заочне рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що 07.07.2005 р. між ВАТ «Всеукраїнський ОСОБА_7», правонаступником якого є ПАТ «Всеукраїнський ОСОБА_7» (далі ОСОБА_7) та ОСОБА_5 укладено кредитний договір № 89/05 Ф, відповідно до умов, якого йому було надано кредит в сумі - 33 000,00 доларів США.

В дійсності кредитні грошові кошти ОСОБА_5 не отримував, про що свідчить висновок експерта № 161 від 18.02.2009 р., складений науководослідним експертнокриміналістичним центром при ГУМВС України в Одеській області з якого вбачається, що підписи в усіх заявках на отримання грошових коштів, що підтверджують факт їх видачі виповнені не ОСОБА_5, а іншою особою з наслідуванням його справжнього підпису. Додаткову угоду № 14 від 15.12.2006 р. до вищевказаного кредитного договору суму про збільшення суми кредиту до - 150 000,00 доларів США, не підписувалась ОСОБА_5, що знайшло своє відображення у висновку експерта № 1340 від 15.12.2008 р., складеним науководослідним експертнокриміналістичним центром при ГУМВС України в Одеській області.

14.02.2006 р. між ОСОБА_10 та Банком укладено кредитний договір № 12/06ф, відповідно до умов якого було відкрито поновлювану кредитну лінію з лімітом кредитування - 70 000,00 доларів США. Додатковою угодою № 26 від 02.08.2006 р. по даному кредитному договору було збільшено суму ліміту до - 150 000,00 доларів США.

Підписання ОСОБА_10Й вищезазначеного договору та усіх додаткових до нього угод спростовується висновком експерта за № 1339 від 26.04.2011 р. складеним науководослідним експертнокриміналістичним центром при ГУМВС України в Одеській області.

16.08.2007 р. ОСОБА_10 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ЖД №114920, видане першим відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції. Єдиним спадкоємцем майна ОСОБА_10 є - ОСОБА_4.

23.03.2006 р. між ОСОБА_6 та Банком укладено кредитний договір № 34/06Ф, відповідно до умов якого надано кредит у сумі - 100 000,00 доларів США. Підписання ОСОБА_6 кредитного договору № 34/06Ф та отримання грошей спростовується висновком № 843 від 20.08.2008 р. науководослідного експертнокриміналістичного центру при ГУ МВС України в Одеській області про те, що: «Підписи від імені ОСОБА_6 виконані в кредитному договорі № 34/06ф від 23.03.2006 р., заяві від 21.03.2006 р., заявці на отримання кредиту від 21.03.2006 р., картці клієнта від 21.03.2006 р., відомості про клієнта фізичної особи без дати, заяві від 31.07.2007 р., двох примірниках додаткової угоди №01 до кредитного договору №34/06ф від 23.03.2006 р., двох примірниках додаткової угоди №02 до кредитного договору №34/06ф від 23.03.2006 р., що були надані для дослідження виповнені не ОСОБА_6, а іншою особою (особами).»

Науководослідним експертно криміналістичним центром при ГУ МВС України в Одеській області 23.02.2009 р. складено ще однин експертний висновок за № 206. В даному висновку досліджувались заяви на отримання грошових коштів, однак з висновку також вбачається, що жодну з досліджуваних заяв не було підписано ОСОБА_6.

В забезпечення виконання зобовязань за вищезазначеним кредитним договором № 34/06ф 23.03.2006 р. між ОСОБА_10, правонаступником якого є - ОСОБА_4, та Банком укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_8, зареєстрований в реєстрі за реєстровим № Д-90. Відповідно до цього договору в іпотеку було передано нерухоме майно у вигляді квартири під № 35, яка знаходиться в м. Одесі по вул. Пушкінській, 6, та нежитлові приміщення горища № 529 та № 530 літера «А», які знаходяться в м. Одесі по вул. Пушкінській, 6, які належали померлому ОСОБА_10. У звязку з визнанням недійсним основного зобовязання у вигляді договору кредиту № 34/06ф з додатками, вказаний договір іпотеки від 23.03.2006 р. є також недійсним, бо недійсне зобовязання не підлягає забезпеченню та припинення основного зобовязання припиняє його забезпечення.

19.12.2006 р. між ОСОБА_4 та Банком укладено кредитний договір № 294/06ф. Згідно п. 1.1 Договору кредит надається у формі поновлювальної кредитної лінії з максимальним лімітом у сумі - 150 000,00 доларів США. Однак, ОСОБА_12 не зверталась із заявою про надання їй кредиту та жодного документу, який би стосувався отримання кредиту не підписувала, грошей не отримувала. Що знайшло своє підтвердження в рамках кримінальної справи, порушеної за ознаками складу злочину передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України за фактом підробки документів. 08.09.2008 р. науководослідним експертнокриміналістичним центром при ГУ МВС України в Одеській області було складено висновок експерта за № 911, з якого вбачається, що: «Досліджувані підписи від імені ОСОБА_4 у пакеті документів кредитної справи (кредитний договір №294/06Ф від 19.12.2006 р., всі додаткові угоди та супровідні документи для отримання кредиту) виконані не ОСОБА_4, а іншою особою (особами) з наслідуванням її справжнього підпису». Також науководослідним експертнокриміналістичним центром при ГУ МВС України в Одеській області було складено ще один висновок експерта від 27.01.2009 р. за № 69. Обєктом його дослідження були всі заявки на отримання грошових коштів по кредитному договору № 294/06Ф від 19.12.2006 р.. У висновку зазначено: «Досліджувані підписи в графах «Підпис отримувача»в наданих для дослідження документах на видачу готівки від імені ОСОБА_4, виконані не ОСОБА_4, а іншою особою».

Проводились повторні експертизи вищезазначених документів, які були проведені ОСОБА_11 науково дослідним інститутом судових експертиз. Згідно до висновку № 9307/02 від 18.12.2009 р. та висновку № 9308/02 від 21.12.2009 р. спростовані факти підписання ОСОБА_4 кредитного договору, додаткових угод, та всіх супровідних документів.

У звязку з визнанням недійсним основного зобовязання у вигляді зазначених чотирьох договорів та додатків до них, підлягає визнанню недійсним договір іпотеки від 21.12.2006 р., укладений між померлим ОСОБА_10 та Банком, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_8, зареєстрований в реєстрі за реєстровим № Д-513. За вказаним договором в іпотеку передано теж саме нерухоме майно, що вже було передане в іпотеку на підставі договору іпотеки від 23.03.2006 року, а сааме - квартира № 35, яка знаходиться в м. Одесі по вул. Пушкінській, 6, та нежитлові приміщення горища № 529 та № 530 літера «А», що знаходяться в м. Одесі по вул. Пушкінській, 6, і належали померлому ОСОБА_10 (Т. 1, а. с. 237 242).

Ухвалою Приморського районного суду м ОСОБА_3 від 03.04.2017 р. заява ПАТ «Всеукраїнський ОСОБА_7» від 03.03.2017 р. про перегляд вищевказаного заочного рішення була залишена без задоволення.

Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський ОСОБА_7» (далі ОСОБА_7) в апеляційній скарзі просить заочне рішення скасувати. Ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що заочне рішення ухвалено судом першої інстанції при неповному зясуванні обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Банк вказує на те, що при укладені спірних договорів були дотримані усім вимоги діючого законодавства. Сторони мали необхідний обсяг дієздатності, внутрішня воля відповідала їх волевиявленню. Не відповідають дійсності висновки суду про фіктивність договорів, оскільки ОСОБА_5, ОСОБА_6 у подальшому сплачували кредит. Обставини справи не узгоджуються з висновками експертно-криміналістичного центру.

Представник апелянта у судовому засіданні підтримав доводи та вимоги, які викладені в апеляційній скарзі.

ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 письмових відзивів на апеляційну скаргу не надали. Представник ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у судовому засіданні вважала необхідним скаргу відхилити. Заочне рішення суду першої інстанції залишити без змін. Посилалася на законність та обґрунтованість рішення, оскільки апелянтом не надано доказів на спростування висновків щодо не підписання спірних договорів.

ОСОБА_6 у судове засідання не зявився. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщався належним чином. Відзиву на апеляційну скаргу не надав. Надав заяву про розгляд справи за його відсутності.

Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_8 у судове засідання не зявилася. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщалася належним чином. Причини неявки не повідомила. Письмових пояснень, заяв та клопотань не надала.

Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи строки розгляду справи, баланс інтересів сторін у вирішені спору, розміщення інформації щодо судових засідань на офіційному сайті апеляційного суду, думку осіб, які прийняли участь у судовому засіданні про можливість розгляду справи за відсутності інших учасників справи, колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності інших її учасників.

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. ч. 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення учасників справи, які прийняли участь у судовому засіданні, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України, чинних на час ухвалення рішення судом першої інстанції, передбачено, що рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 3) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України, чинного на час апеляційного перегляду, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене не підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів, вважає, що суд першої інстанції, на підставі наявних у справі, наданих сторонами і досліджених судом доказів, вірно встановив вищевказані обставини по справі, дійшов правильного вищезазначеного висновку про необхідність задоволення позову. Висновки суду відповідають обставинам справи, вимогам норм матеріального (ст. ст. 202, 203, 215, 236, 548, 593, 1054 ЦК України) та процесуального (ст. ст. 11, 60, 61, 179, 213 ЦПК України, які були чинними на час ухвалення рішення судом першої інстанції, ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України) права.

Між сторонами виникли кредитні правовідносини, правовідносини щодо забезпечення основного зобовязання, правовідносини щодо визнання правочину недійсним.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 215 Цивільного кодексу України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені, частинами першою третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною 3 ст. 203 Цивільного кодексу України передбачено, що волевиявлення учасинка правочину маж бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно з ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обовязків.

Відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Статтею 236 ЦК України передбачено, що нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Згідно зі ст. 216 Цивільного кодексу України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Частиною 2 ст. 548 ЦК України передбачено, що недійсне зобовязання не підлягає забезпеченню. Недійсність основного зобовязання (вимоги) спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення, якщо інше не встановлене цим Кодексом.

Відповідно ч. 1 ст. 593 ЦК України, право застави припиняється у разі припинення зобовязання, забезпеченого заставою.

Оскільки беззаперечно встановлено, що позивачі не підписували спірні договори, гроші за ними не отримували, висновок суду першої інстанції про задоволення позову є вірним.

Доводи апеляційної скарги про дотримання усіх вимог діючого законодавства при укладені спірних договорів, сторони мали необхідний обсяг дієздатності, внутрішня воля відповідала їх волевиявленню, не спростовують висновків суду про те, що відповідачі не підписували спірні договори кредиту, тому колегією суддів не приймаються до уваги.

Доводи апелянта про не відповідність дійсності висновків суду щодо фіктивності договорів, колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки вони також не спростовують висновки суду про те, що позивачі не підписували спірні кредитні договори.

Таким чином, апеляційна скарга Банку є безпідставною, а тому її треба залишити без задоволення.

Крім того, колегія суддів приймає до уваги принцип правової визначеності, згідно якого: 1) жодна зі сторін не може вимагати перегляду остаточного і що вступило в законну силу судового рішення тільки в цілях проведення повторного слухання та отримання нової постанови; 2) повноваження вищого суду щодо перегляду справи повинно здійснюватися з метою виправлення судових помилок, неправильного відправлення правосуддя, а не перегляду справи по суті.

З матеріалів справи вбачається, що 26.09.2011 р. (Т. 1, а. с. 244) надійшла заява Банку про ознайомлення з матеріалами справи. Аналогічна заява Банку надійшла до суду 07.05.2012 р., за якою представник Банку ознайомлений з матеріалами справи 22.05.2012 р. (Т. 1, а. с. 246). Разом з тим, ОСОБА_7 ініціював перегляд заочного рішення тільки у березні 2017 р., що свідчить про недобросовісне виконання Банком своїх процесуальних обовязків, намагання переглянути рішення більше ніж через шість років.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержання норм матеріального і процесуального права.

За вищевикладених обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим. Судом повно та всебічно досліджені наявні в матеріалах справи докази, їм надана правильна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права не допущено. Підстави для скасування, зміни рішення суду першої інстанції в межах доводів Банку, а також для прийняття доводів апеляційної скарги останнього у суду апеляційної інстанції відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, апеляційний суд Одеської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «ВСЕУКРАЇНСЬКИЙ ОСОБА_7» залишити без задоволення.

Заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 15 липня 2011 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 25 травня 2018 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: С. О. Погорєлова

ОСОБА_3