Справа № 305/355/18
Провадження по справі №2/305/370/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.06.2018 Рахівський районний суд Закарпатської області

головуючої судді Бліщ О.Б.

секретаря судових засідань ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Рахів цивільну справу за позовом Публічного Акціонерного Товариства "Альфа-Банк" до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання договору дарування недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

Публічне Акціонерне Товариство "Альфа-Банк" звернулося в суд з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання договору дарування недійсним.

Позовні вимоги мотивують тим, що між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком яке пізніше реорганізоване в ПАТ "Акціонерний промислово-інвестиційний банк" та ОСОБА_2 був укладений Договір про іпотечний кредит № 1054 від 12.07.2007, відповідно до умов якого остання отримала кредит в сумі 49000 Доларів США, з процентною ставкою за користування кредитом 11 % річних та кінцевим терміном повернення кредиту не пізніше 11 липня 2027 року. У разі несвоєчасної сплати сум кредиту та відсотків за його користування, датою остаточного повернення всіх коштів за кредитом є шістдесятий календарний день від дня нарахування відсотків, що не сплачені у встановлений цим Договором строк, але не пізніше дати кінцевого терміну повернення кредиту та відсотків за ним.

Виконання зобов'язань Позичальника за цим договором забезпечувалось іпотекою, предметом якої є нерухоме майно -квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, загальна площа якої становить 71,01 кв.м.

Пунктом 7.1 договору передбачено, що даний договір діє до повного повернення Позичальником кредиту, сплати процентів у повному обсязі та будь-яких інших грошових зобов'язань за цим договором. Відповідно до зазначеного договору кінцевий термін повернення мав бути 11 липня 2027 року. ОСОБА_2 була ознайомлена з правилами та умовами договору, що підтверджується її особистим підписом у зазначеному договорі і Графіку щомісячного погашення кредиту та процентів.

17.12.2012 було укладено договір відступлення прав вимог, відповідно до якого всі права вимоги до позичальників, що виникли на підставі кредитних договорів, які належали Публічному акціонерному товариству "АПІБ" перейшли до ПАТ "Альфа-Банк".

ОСОБА_2 взяті на себе зобов'язання що виникають з умов вищевказаних угод не виконувала, внаслідок чого допустила заборгованість за кредитом. У 2016 році ПАТ "Альфа-Банк" звернулося до Рахівського районного суду з позовом про стягнення заборгованості. Рішенням Рахівського районного суду від 12 травня 2016 року по справі №305/1152/15-ц позов ПАТ "Альфа-Банк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задоволено.

31.05.2016 Апеляційним судом Закарпатської області постановлено ухвалу про забезпечення позову і накладено арешт на все нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_2, що по вул. Івана Франка №22, в м.Рахові, а також на земельну ділянку, що знаходиться за адресою: Закарпатська область, м.Рахів, вул. Привокзальна, для будівництва індивідуальних гаражів.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру РПНМ, квартира №1 в м.Рахові по вул. Привокзальній будинок №5, переведена в нежитловий фонд і зареєстрована як нежитлова будівля магазину промислових товарів, приміщення №1.

З метою уникнення виконання рішення суду, яким були задоволені вимоги про стягнення суми боргу ОСОБА_2 уклала договір дарування нежитлової будівлі магазину промислових товарів №1-117 від 28.01.2016, посвідчений державним нотаріусом Рахівського районного нотаріального округу ОСОБА_4, що підтверджується інформаційною довідкою з державного реєстру РПНМ, тобто вчинила дії з безоплатного відчуження майна на користь своєї доньки ОСОБА_3, у короткий проміжок часу, після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості. Тому вважають вказаний правочин фіктивним, оскільки вчинений без наміру створення наслідків, які обумовлювалися цим правочином.

Вважають, що відчужуючи належне позивачці на праві власності нерухоме майно приміщення №1 по вул. Привокзальна буд. 5 в м.Рахові, Закарпатської області, своїй дочці ОСОБА_3, ОСОБА_2 була обізнана про судове рішення про стягнення з неї заборгованості по справі №305/1152/15-ц на користь ПАТ "Альфа-Банк", отже, могла передбачити негативні наслідки для себе у випадку виконання судового рішення шляхом звернення стягнення на нерухоме майно. Тобто, на їх думку дії сторін договору дарування направлені на фіктивний перехід права власності на нерухоме майно до близького родича з метою приховати це майно від виконання в майбутньому, за його рахунок, судового рішення про стягнення грошових коштів.

На підставі наведеного просили суд винести рішення, яким визнати недійсним Договір дарування нежитлової будівлі магазину промислових товарів №1-117 від 28.01.2016, посвідчений державним нотаріусом Рахівського районного нотаріального округу ОСОБА_4, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

Представник позивача в судове засідання не з'явився. Представник за довіреністю ОСОБА_5 надав суду заяву, в якій просить вказану справу розглянути у їх відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить такі задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_2, та ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилися. Представник відповідачки згідно довіреності ОСОБА_6 надав суду заяву, в якій просить вказану справу розглянути у його відсутності та у відсутності відповідачки ОСОБА_2

Окрім того, відповідачкою ОСОБА_2 до підготовчого судового засідання було надано відзив на позовну заяву. У відзиві вказано, що відповідачка ОСОБА_2 вважає позовну заяву необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню виходячи з наступного. Доводи позовної заяви про те. що рішенням Рахівського районного суду та Апеляційного суду, Закарпатської області у справі № 305/1152/15-ц на користь ПАТ "Альфа-Банк" з ОСОБА_2 стягнуто заборгованість й вказаними рішеннями встановлені певні факти є передчасними, оскільки ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22.11.2017 відкрито касаційне провадження й зупинено виконання рішення суду. Вважають, що факти встановлені попередніми рішеннями суду не можна вважати доведеними, до остаточного вирішення справи у вищій інстанції. Вказують, що і спірна квартира і спірне нежитлове приміщення існують (мають актуальні реєстраційні записи), одночасно мають різну площу й різних власників. До того ж, спірна квартира має існуюче іпотечне обтяження, що за будь-яких обставин, унеможливило б переведення цього майна у нежитловий фонд. Вказують, що позивач суперечить сам собі, зазначаючи, що спірна квартира вже є нежитловим приміщенням магазину, але водночас, вказуючи адресу квартири, як місце проживання відповідача 2 ОСОБА_3 Вважає, що позивач не вірно послався у вказаних правовідносинах на позицію ВСУ по справі №6-1873цс16 від 19.10.2016, оскільки в зазначеній постанові ВСУ йдеться про вчинення договору дарування за наявності рішення суду, яке набрало законної сили (апеляційного суду Дніпропетровської області) й могло виконуватись примусово, а у справі, що розглядається, на момент вчинення правочину, існувало лише рішення першої інстанції - Рахівського районного суду, Закарпатської області яке не набуло законної сили й не могло виконуватись примусово. Досі не існує жодного рішення суду про стягнення з ОСОБА_2 коштів, яке могло б виконуватись примусово. До того ж в справі №305/1152/15-ц присутня зустрічна позовна заява ОСОБА_2 до ПАТ "Альфа-Банк" про захист прав споживачів, визнання дій протиправними, та вказаний спір ще остаточно судами не вирішено. В зазначеній Постанові ВСУ йдеться про те, що внаслідок укладення договорів дарування відсутнє майно, на яке можна звернути стягнення для виконання рішення суду. На відміну від ситуації, що описана у Постанові ВСУ ОСОБА_2, має достатньо майна для задоволення вимог ПАТ "Альфа-Банк", оскільки в її власності перебуває квартира АДРЕСА_3, яка й являється предметом іпотеки для забезпечення вимог кредитора. Жодних доказів про те, що вартості цієї квартири недостатньо для виконання рішення суду, шляхом звернення стягнення, суду не надано.

Згідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Нормами статтей 76 81 ЦПК України, встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до положень статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі

достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Враховуючи принцип безпосередності судового розгляду рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення.

Судом встановлено, що дійсно 12 липня 2007 року між ЗАТ " Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" та ОСОБА_2 було укладено договір про іпотечний кредит № 1054, за умовами якого ОСОБА_2 отримала кредит в сумі 49 000 Доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом в сумі 11 % річних погашення заборгованості по кредиту та сплата нарахованих відсотків повинні були здійснюватись на підставі та умовах передбачених вказаним договором.

З метою забезпечення зобов'язань за вищевказаним договором, 12.07. 2007 року між ЗАТ "АКПІБ" та ОСОБА_2 було укладено іпотечний договір №1054, за яким іпотекодавець передає в заставу трикімнатну квартиру №1, що розташована в м.Рахові по вул. Привокзальна в будинку №5.

13.08.2009 року Закрите акціонерне товариство "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" змінило своє найменування на Публічне акціонерне товариство "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк".

Згідно з умовами договору відступлення права вимоги від 17.12.2012 року ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" відступило, а ПАТ "Альфа-Банк" прийняло право вимоги за кредитними договорами укладеними між ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" та фізичними особами, в тому числі за кредитним договором №1054 від 12.07.2007 року та Іпотечним договором №1054 від 12.07.2007, укладеними між ЗАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" та відповідачкою.

Позивач пред'являючи позов посилався на те, що відповідачка ОСОБА_2 допустила заборгованість за вищевказаним кредитним договором, внаслідок чого, ними було пред'явлено позов про стягнення з неї заборгованості за даним договором та, рішенням Рахівського районного суду Закарпатської області від 12 травня 2016 року по справі №305/1152/15-ц, позов ПАТ "Альфа-Банк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задоволено. Також позивач посилається на певні обставини встановлені вказаним рішенням, однак самого рішення, як доказ позивач суду не надав, що унеможливлює його дослідження. Також у своєму позові позивач посилається на ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 31.05.2016 про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на майно, а саме квартиру №1 що в будинку №5, по вул. Привокзальній в м.Рахові, Закарпатської області, при цьому, знову ж таки, не надаючи суду вказану ухвалу. У позові посилається на ч.3 ст. 82 ЦПК України, згідно якої обставини визнані судом загальновідомими не потребують доказуванню.

Верховний суд України у своїй постанові від 18 квітня 2018 року при розгляді справи №826/19844/16 вказав, що обставини можуть бути визнані загальновідомими, якщо вони відомі широкому колу осіб (людству, населенню держави, регіону, територіальній громаді) і водночас судді. При цьому, має бути дотримано двох критеріїв, а саме: об'єктивного - відомість факту широкому колу осіб; суб'єктивного - обізнаність судді про такі обставини.

Якщо суддя особисто не знає про певну загальновідому обставину, він може звернутися до достовірних джерел. Різновидом таких загальнодоступних джерел, дійсно, можуть бути веб-сайти В даному випадку це Єдиний державний реєстр судових рішень.

Водночас, Верховний суд чітко вказав, що судам потрібно враховувати, що оскільки інформація з мережі Інтернет може бути змінена або видалена, вона підлягає обов'язковому дослідженню безпосередньо в ході судового розгляду з дорученням її до матеріалів справи на електронних носіях. Однак, таких носіїв позивачем суду не надано.

Навіть, якщо суд сам зробив роздруківку судових рішень з веб-сайту Єдиний державний реєстр судових рішень, то вказані роздруківки не можуть братися судом до уваги як доказ, оскільки роздруківка веб-сторінки (Web-скріншот) відповідно до п. 46 Постанови Пленуму ВГС України від 17.10.2012 р. № 12 самі по собі не можуть бути доказом у справі.

Крім того, позивач, як на підставу заявлених вимог, стверджує, що з метою уникнення виконання рішення суду, яким були задоволені вимоги про стягнення суми боргу ОСОБА_2 уклала договір дарування №1-117 нежитлової будівлі магазину промислових товарів, від 28.01.2016, посвідчений державним нотаріусом Рахівського районного нотаріального округу ОСОБА_4, наявність існування вказаного договору дарування підтверджує Інформацією в Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №115277495 від 26.02.2018. Позивач вважає вказаний правочин фіктивним, оскільки вчинений без наміру створення наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Вважає, що відчужуючи належне відповідачці на праві власності нерухоме майно приміщення №1 по вул. Привокзальній, буд. 5, в м.Рахові Закарпатської області, своїй дочці, ОСОБА_3, ОСОБА_2 була обізнана про судове рішення про стягнення з неї заборгованості по справі №305/1152/15-ц на користь ПАТ "Альфа-Банк", отже, могла передбачити негативні наслідки для себе, у випадку виконання судового рішення шляхом звернення стягнення на нерухоме майно. Тобто, на думку позивача дії сторін договору дарування направлені на фіктивний перехід права власності на нерухоме майно до близького родича, з метою приховати це майно від виконання в майбутньому за його рахунок судового рішення про стягнення грошових коштів.

Суд звертає окрему увагу на те, що знову ж таки, позивач посилаючись на правочин, не надав суду його оригінал чи належним чином завірену копію, для його дослідження в судовому засіданні.

У відповідності до ч.1 ст. 84 ЦПК України, учасник справи, в разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом, однак, позивач з таким клопотанням до суду не звертався, а у відповідності до ч.7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору з власної ініціативи.

Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

У відповідності до статті 229 ЦПК України, суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази. Докази, що не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення. Речові, письмові та електронні докази оглядаються у судовому засіданні, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом, і пред'являються учасникам справи за їх клопотанням, а в разі необхідності - також свідкам, експертам, спеціалістам.

Суд позбавлений можливості в судовому засіданні дослідити докази, на який посилається позивач як на підставу своїх вимог та заперечень: а саме рішення Рахівського районного суду від 12.05.2016 по справі № 305/1152/15-ц, ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 31.05.2016 а також сам предмет судового оскарження - договір дарування №1-117 від 28.01.2016, оскільки позивачем таких доказів до матеріалів справи не надано, клопотання про їх витребування ними суду не заявлялось.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції п. 27, передбачено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ'я сторін та враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.

Отже, на позивача, поряд із обов'язком довести факт порушення свого суб'єктивного права відповідачем, також покладено обов'язок довести підставу позову, а саме: обставини, якими він обґрунтовує свої позовні вимоги і з якими закон пов'язує настання певних правових наслідків, тобто можливість задоволення позову.

Із цих положень випливає необхідність доведення для задоволення позову таких фактів: наявність обставин, з якими закон пов'язує настання певних правових наслідків для позивача (тобто доведення заявленої підстави позову) та факт порушення його суб'єктивного права відповідачем. Недоведеність цих фактів є підставою для відмови в позові за недоведеністю (необґрунтованістю) позовних вимог.

Зважаючи на те. що позивачем не надано суду всіх належним доказів на які вони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, в першу чергу суду не надано самого предмета оскарження, а саме договору дарування, що позбавило суд можливості його дослідження під час судового розгляду з метою встановлення його законності чи незаконності, суд приходить до висновку у необхідності відмови в задоволенні позовних вимог як у недоведених.

Водночас суд роз'яснює позивачу, що відмова в задоволенні позовних вимог через недоведеність заявленої підстави позову не позбавляє позивача права на пред'явлення нового позову з інших, встановлених законом, підстав.

У відповідності до п.2 ч.2 ст. 141ЦПК України в зв'язку з відмовою в задоволенні позову судові витрати за таким слід віднести за рахунок позивача ПАТ "Альфа-Банк".

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76- 81, 89, 141, 263-265, 273, 354, 355, п.15.5 Перехідних положень ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Публічного Акціонерного Товариства "Альфа-Банк", м.Київ, вул. Десятинна №4/6 код. до ОСОБА_2, зареєстрованої ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_3, мешканки ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання договору дарування недійсним - відмовити.

Судові витрати по справі віднести за рахунок позивача.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Апеляційного суду Закарпатської області або через Рахівський районний суд Закарпатської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 21 червня 2018 року.

Головуюча: Бліщ О.Б.