Постанова

Іменем України

06 червня 2018 року

м. Київ

справа № 199/2512/16-ц

провадження № 61-11071св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О., Мартєва С. Ю., Фаловської І. М., Штелик С. П. (суддя-доповідач)

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - Університет митної справи та фінансів,

розглянув у порядку спрощеного письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 10 червня 2016 року у складі головуючого Богун О. О. та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 липня 2016 року у складі суддів Гайдук В. І., Калиновського А. Б., Єлізаренко І. А.,

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У квітні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Університету митної справи та фінансів про визнання незаконним та скасування наказу про застосування дисциплінарного стягнення та відшкодування моральної шкоди.

Позовні вимоги обгрунтувано тим, що позивач з 23 жовтня 2013 року перебуває з відповідачем у трудових відносинах та працює на посаді доцента кафедри кримінально-правових дисциплін. Наказом відповідача № 807-к від 29 грудня 2015 року їй оголошено догану за порушення трудової дисципліни. Підставою для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності є порушення п. 2.22 Посадової інструкції, регламенту роботи кафедри, розкладу навчальних занять, консультацій та іспитів.

Виходячи з наведеного та вважаючи зазначений наказ таким, що виданий з порушенням трудового законодавства, ОСОБА_1 просила суд визнати його незаконним та скасувати, а також стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду в сумі 10 тис. грн та судові витрати.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 10 червня 2016 року ОСОБА_1 у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідачем обгрунтувано застосовано до позивача дисциплінарне стягнення за фактом порушення трудової дисципліни, що підтверджено матеріалами справи.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 липня 2016 року рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 10 червня 2016 року залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що суд першої інстанції, відмовляючи ОСОБА_1 у задоволенні позову, правильно виходив з факту порушення нею трудової дисципліни та обґрунтованості дій відповідача щодо притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді оголошення догани.

У касаційній скарзі, поданій у вересні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій і ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Підстави касаційного оскарження судових рішень обґрунтовано тим, що суди попередніх інстанцій не дали оцінки тому, що посадової інструкції доцента кафедри кримінально-правових дисциплін Університету митної справи та фінансів на час вчинення дисциплінарного порушення та притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності не існувало, з посадовою інструкцією позивач була ознайомлена лише 09 березня 2016 року, а наказ відповідачем про притягнення її до дисциплінарної відповідальності було видано 29 грудня 2015 року.

Згідно статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Суди встановили, що з 23 жовтня 2013 року позивач ОСОБА_1 перебуває з відповідачем у трудових відносинах та працює на посаді доцента кафедри кримінально-правових дисциплін.

Відповідно до розкладу консультацій та іспитів зимової екзаменаційної сесії студентів 1-4 курсів денної форми навчання юридичного факультету на 2015/2016 навчальний рік консультація, яку повинна була проводити ОСОБА_1, мала відбутися 03 грудня 2015 року о 13 год. 40 хв. в аудиторії № 307 навчального корпусу № 2. ОСОБА_1 на прохання студентів групи П14-4 без згоди адміністрації перенесла консультацію до іспиту на 30 листопада 2015 року.

Наказом тимчасово виконуючого обов'язки ректора Університету митної справи та фінансів Ченцова В.В. від 29 грудня 2015 року № 807 позивачу оголошено догану у зв'язку з тим, що відповідно до службової записки декана юридичного факультету Бочарова Д. О. від 29 грудня 2015 року № 3380н/07, службової записки завідувача кафедри кримінально-правових дисциплін Антонова К. В. від 15 грудня 2015 року № 3183/07, пояснень студентів групи П14-4 керівництвом Університету з'ясовано, що позивач ОСОБА_1 самовільно перенесла консультацію в групі П14-4 з навчальної дисципліни «Організація судових та правоохоронних органів» з 03 грудня на 30 листопада 2015 року.

Згідно з наказом від 29 грудня 2015 року № 807-к підставою для притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності є порушення вимог пункту 2.22 Посадової інструкції, регламенту роботи кафедри кримінально-правових дисциплін, розкладу навчальних занять, консультацій та іспитів, у зв'язку з чим відповідно до пунктів 9.1., 9.1.1 Правил внутрішнього трудового розпорядку Університету митної справи та фінансів, затверджених конференцією трудового колективу 22 жовтня 2015 року.

Відповідно до статті 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він обирає вільно або на яку вільно погоджується.

За змістом частини першої статті 21 КЗпП України трудовий договір є угодою між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядку, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівнику заробітну плату і забезпечувати умови праці, потрібні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором й угодою сторін.

Дотримання працівником умов трудового договору та правил внутрішнього трудового розпорядку є дотриманням трудової дисципліни.

Разом з тим, за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення (стаття 147 КЗпП України).

Таким чином, підставою для застосування дисциплінарного стягнення є дисциплінарний проступок, під яким розуміється противоправне винне невиконання або неналежне виконання працівником його трудових обов'язків.

Трудова функція працівника визначається з урахуванням його конкретної роботи, кваліфікації, професії. Виходячи з положень статті 29 КЗпП України власник або уповноважений ним орган під час прийняття на роботу працівника зобов'язаний роз'яснити працівникові його права та обов'язки, ознайомити із правилами внутрішнього трудового розпорядку.

За змістом частини другої статті 56 Закону України «Про вищу освіту» робочий час науково-педагогічного працівника включає час виконання ним навчальної, методичної, наукової, організаційної роботи та інших трудових обов'язків. Робочий час наукового працівника включає час виконання ним наукової, дослідницької, консультативної, експертної, організаційної роботи та інших трудових обов'язків. Робочий час педагогічного працівника включає час виконання ним навчальної, методичної, організаційної роботи та інших трудових обов'язків.

Відповідно до положень частини четвертої статті 10 Закону України «Про вищу освіту» вищий навчальний заклад на підставі освітньо-професійної (освітньо-наукової) програми за кожною спеціальністю розробляє навчальний план, який визначає перелік та обсяг навчальних дисциплін у кредитах ЄКТС, послідовність вивчення дисциплін, форми проведення навчальних занять та їх обсяг, графік навчального процесу, форми поточного і підсумкового контролю. Для конкретизації планування навчального процесу на кожний навчальний рік складається робочий навчальний план, що затверджується керівником вищого навчального закладу.

Таким чином, дотримання розкладу навчальних занять, консультацій та іспитів, визначених робочим навчальним планом, входить до трудової функції доцента кафедри кримінально-правових дисциплін в силу вимог Закону України «Про вищу освіту», а тому доводи касаційної скарги ОСОБА_1 про те, що на момент застосування до неї дисциплінарного стягнення вона не була ознайомлена із посадовою інструкцією, яка передбачала б обов'язок дотримуватися графіку консультацій, є необґрунтованими.

Колегія суддів погоджується з висновками судів про те, що зміна доцентом кафедри дати проведення консультації перед іспитом є порушенням трудової дисципліни, тому наказ виконуючого обов'язки ректора Університету митної справи та фінансів від 29 грудня 2015 року № 807-к «Про оголошення догани» прийнято роботодавцем у відповідності до вимог закону.

Щодо доводів касаційної скарги про порушення відповідачем порядку накладення дисциплінарних стягнень, передбаченого статтею 149 КЗпП України (від порушника трудової дисципліни власник або уповноважений ним орган не зажадав письмового пояснення), необхідно зазначити таке.

Відповідно до статті 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.

Пояснення порушника трудової дисципліни є однією з важливих форм гарантії, наданих порушнику для захисту своїх законних прав та інтересів, направлених проти безпідставного застосування стягнення.

Разом з тим, правова оцінка дисциплінарного проступку проводиться на підставі з'ясування усіх обставин його вчинення, у тому числі з урахуванням письмового пояснення працівника.

Невиконання власником або уповноваженим ним органом обов'язку зажадати письмове пояснення від працівника та неодержання такого пояснення не є підставою для скасування дисциплінарного стягнення, якщо факт порушення трудової дисципліни підтверджений представленими суду доказами.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 19 жовтня 2016 року у справі № 6-2801цс15.

Порушення працівником трудової дисципліни у справі доведено, а тому наявність чи відсутність обставин порушення роботодавцем статті 149 КЗпП України на правильність висновків судів про обґрунтованість оголошення позивачу догани не впливає.

Справу вирішено судами із правильним застосуванням норм матеріального права та додержанням вимог процесуального закону.

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного та керуючись статтями 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 10 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 липня 2016 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді: А. О. Лесько

С. Ю. Мартєв

І. М. Фаловська

С. П. Штелик