Справа № 509/643/18
02 липня 2018 року Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:
головуючого судді - Кочко В.К.
при секретарі - Савченко М.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у смт.Овідіополь цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, - про захист порушеного права, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки,-
Згідно Договору іпотеки від 07.08.2006 року іпотекодавець ОСОБА_5, що є майновим поручителем позичальника, несе відповідальність перед іпотекодержателем в розмірі заставленого майна. ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_5 помер, ухвалою Малиновського районного суду м.Одеси від 26.05.2011 року по справі №2-3793/11 право власності на предмет іпотеки було розподілено між ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4. В зв'язку з несвоєчасним поверненням кредитних коштів та не сплати відсотків за користування кредитними коштами, зважаючи на невиконання відповідачами зобов'язання стосовно умов повернення кредиту, вони вимушені звернутися до суду з даним позовом.
Також позивач просить стягнути з відповідачів витрати по сплаті судового збору в розмірі 1762 гривні.
Представник позивача до судового засідання не з'явився, надав до суду клопотання про розгляд справи за відсутністю представника банку, позовні вимоги підтримує у повному обсязі.
Відповідно до ч.3 ст. 211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.
Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, причини неявки суду не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи у їх відсутність, відзив не подавали, у зв'язку із чим, суд, враховуючи заяву представника позивача, відповідно до ст.ст. 280 - 289 ЦПК України ухвалив проводити заочний розгляд справи з ухваленням заочного рішення суду.
У відповідності до ст. 247 ЦПК Україниу разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного.
15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03.10.2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів».
Згідно з п.п. 9 п. 1 Розділу ХІІ «Перехідні положення» ЦПК України, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Згідно п.5.1 кредитного договору позичальник зобов'язався забезпечити повернення одержаного кредиту та сплату нарахованих відсотків на умовах, передбачених кредитним договором.
Відповідно до п.8.1 Кредитного договору, договір набуває чинності з моменту надання позичальнику кредитних коштів та діє до повного погашення кредитної заборгованості (суми кредиту, відсотків за користування, штрафів, пені).
Відповідно до п.3.1.4. Договору іпотеки від 07.08.2006 року у разі невиконання Іпотекодавцем зобов"язань за цим договором або за кредитним договором, іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки, реалізувати його відповідно до п.4 договору іпотеки, та за рахунок вирученої від реалізації предмета іпотеки суми переважно над іншими кредиторами задовольнити у повному обсязі свої вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завдані порушенням зобов"язання, необхідних витрат, пов"язаних з утриманням та реалізацією предмета іпотеки.
Свої зобов'язання, визначені Договору кредиту позивачем виконані в повному обсязі, а відповідачі в свою чергу не виконують покладені на них зобов'язання кредитним договором, щодо сплати процентів за використання кредиту, а також своєчасно і в повному обсязі погашати кредит із нарахованими процентами за фактичний час його використання та можливим штрафними санкціями, в порядку, визначеному договором.
Позивачу стало відомо, що ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, у зв"язку з чим позивачем було подано заяву до Сьомої та Третьої Одеської державної нотаріальної контори, для підтвердження чи спростування факту відкриття спадкової справи померлого ОСОБА_5
Згідно листа від 10.08.2017 року Сьомої Одеської державної нотаріальної контори 03.03.2016 року заведену спадкову справу №128/2016 до майна померлого ОСОБА_5 Із заявою про прийняття спадщини за законом звернулась донька померлого - ОСОБА_2, окрім того, син спадкодавця - ОСОБА_6 звернувся із заявою про відмову від прийняття спадщини зазаконом на користь ОСОБА_2 Свідоцтво про право на спадщину не видавалось.
02.10.2017 року за вих. № 114/5-104504 позивач звернувся з претензією до спадкоємця - ОСОБА_2, надавши можливість її в добровільному порядку врегулювати заборгованість станом на дату смерті.
Відповідно до ч.1 ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.
Відповідно до ч.5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Згідно ч.1 ст.1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.
Згідно ч.3 ст.1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.
Відповідно до ст.1282 ЦК України, спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.Вимоги кредитора спадкоємці зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено.
Відповідно до ч.3 ст.1281 ЦК України, якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги.
Відповідно до ст.23 Закону України "Про іпотеку" у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі у порядку спадкування чи правонастпуництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою.
Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов"язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.
Окрім того, позичальником не виконувалися умови, щодо сплати відсотків та станом на ІНФОРМАЦІЯ_1 року заборгованість по сплаті відсотків становить 219 854, 46 дол. США ( в еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку 4 829 967, 68 гривень), в тому числі прострочена заборгованість за кредитом 219 279, 23 дол. США ( в еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку 4 817 330, 49 гривень).
Позивач зазначає, що в ході проведення претензійно-позовної роботи з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон та відчуження об"єктів нерухомого майна № 89562487 від 14.06.2017 року стало відомо, що майно яке перебуває в іпотеці Банку розділено ухвалою Київського районного суду м.Одеси за справою № 2-3793/11 від 26.05.2011 року на три частини, право власності на предмет іпотеки було розподілено між ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4.
Згідно з п. 36 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 " Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до третьої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, суди мають враховувати, що іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця, має всі його права та несе всі його обов"язки за іпотечним договором у тому обсязі й на тих самих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.
З матеріалів справи вбачається, що відповідачам направлялись Лист-вимога від 16.11.2017 року за вих. № 114/5/-107220, № 114/5/-107221, № 114/5/-107222 та Претензія від 02.10.2017 року за вих. № 114/5-104504.
Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти, крім того згідно зі ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.
Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.
У відповідності до ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі невиконання зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно до ст. 589 ЦК України, у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимог, якщо інше не встановлено договором.
Відповідно до ч. 1 ст. 575 ЦК України, іпотека є окремим видом застави.
Статтею 590 ЦК України передбачено, що звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.
За змістом ст. 12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.
Згідно зі ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.
Відповідно до ст.39 Закону України «Про іпотеку», суд у разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у своєму рішенні зазначає в тому числі спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої ст.38 цього ж Закону, якою встановлено право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, якщо це передбачено в рішенні суду.
Згідно п. 9 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК).
Положенням абзацу 2 п. 42 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних в кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішені спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30 березня 2012 року (із змінами, внесеними згідно з Постановою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 7 від 07 лютого 2014 року) встановлено, що суд не може одночасно звернути стягнення на предмет іпотеки та стягнути суму заборгованості за кредитним договором. У такому випадку суд має зазначити в резолютивній частині рішення лише про звернення стягнення на предмет іпотеки із зазначенням суми заборгованості за кредитним договором, а сам розрахунок суми заборгованості має наводитись у мотивувальній частині рішення. Винятком є ситуація, коли особа позичальника є відмінною від особи іпотекодавця з урахуванням положення статті 11 Закону України «Про іпотеку».
Однак, відповідно до Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03 червня 2014 року, встановлено, що протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яка вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку; не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) інше майно (майнові права), яке відповідно до законодавства або кредитного договору підлягає стягненню з позичальника, зазначеного у підпункті 1 цього пункту, при недостатності коштів, одержаних стягувачем від реалізації (переоцінки) предмета застави (іпотеки).
Судом також досліджено звіт про експертну грошову оцінку земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1, відповідно до якого ринкова вартість зазначеної ділянки складає 1 410 602 гривні та звіт про експертну грошову оцінку земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 та звіт про незалежну оцінку майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, відповідно до якого ринкова вартість житлового будинку з урахуванням земельної ділянки складає 5 987 361 гривня.
Положенням ст. 267 ЦПК України встановлено, що суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.
У зв'язку із чим, суд вважає необхідним виконання рішення суду у частині звернення стягнення на предмет іпотеки відстрочити до закінчення дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03 червня 2014 року.
При таких обставинах, суд вважає, що вимоги ПАТ "Райффайзен Банк Аваль"підлягають задоволенню.
На підставі ст. 141 ЦПК України, вимоги позивача про стягнення з відповідачів витрат по сплаті судового збору в розмірі 1762 гривні також підлягають задоволенню.
Керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 18, 81, 141, 211, 247, 258, 259, 263-265 ,267, 273, 280-282, 354-355 ЦПК України, ст.ст. 526, 530, 575,589, 590,611, 612, 629,1048, 1050, 1054 ЦК України, Законом України «Про іпотеку», суд, -
Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль"- задовольнити.
Виконання рішення суду у частині звернення стягнення на предмет іпотеки призупинити до закінчення дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03 червня 2014 року.
Заочне рішення може бути переглянуте Овідіопольським районним судом Одеської області за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку шляхом подання протягом 30 днів апеляційної скарги до Апеляційного суду Одеської області. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
С Суддя В. К. Кочко