Постанова

Іменем України

06 червня 2018 року

м. Київ

справа № 350/1316/16-ц

провадження № 61-25014 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Карпенко С. О., Кузнєцова В. О., Олійник А. С., Усика Г. І. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - Приватне сільськогосподарське підприємство «Оскар»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Приватного сільськогосподарського підприємства «Оскар» на рішення Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 19 грудня

2016 року у складі судді Пулика М. В. та рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 23 березня 2017 року у складі колегії суддів: Девляшевського В. А., Горблянського Я. Д., Матківського Р. Й.,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до

приватного сільськогосподарського підприємства «Оскар» (далі - ПСП «Оскар») про стягнення заборгованості з орендної плати, штрафних санкцій, відшкодування збитків та моральної шкоди, розірвання договору оренди.

На обгрунтування позовних вимог зазначав, що 18 липня 2013 року між ним та ПСП «Оскар» укладено договір оренди належного йому нежитлового приміщення, розташованого по АДРЕСА_1, строком на один рік зі сплатою щомісячної орендної плати у розмірі 6 000,00 грн для здійснення відповідачем господарської діяльності. 19 липня 2014 року між ним, як фізичною особою-підприємцем, та ПСП «Оскар» переукладено договір оренди нежитлового приміщення за № 19/07-2014.

01 січня 2015 року між сторонами укладена додаткова угода до договору оренди №19/07-2014 від 19 липня 2014 року, за умовами якої вони домовилися про збільшення розміру орендної плати до 9 994,00 грн.

Посилаючись на те, що відповідач не виконує взяті на себе зобов'язання щодо сплати орендних платежів, а також виявлене пошкодження працівниками ПСП «Оскар» переданого в оренду майна, ОСОБА_1, з урахуванням уточнення позовних вимог, просив: розірвати договір оренди №19/07-2014 від 19 липня 2014 року та стягнути з ПСП «Оскар» на його користь заборгованості по орендній платі - 116 157,84 грн, три проценти річних - 1 898,62 грн, інфляційні втрати - 7 115,76 грн, штраф - 75 000,00 грн, пеню за прострочення виконання зобов'язанння - 16 329,51 грн, на відшкодування збитків, завданих пошкодженням майна - 156 287,00 грн, та 5 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від

19 грудня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Розірвано договір оренди нежитлового приміщення №19/07-2014 від 19 липня 2014 року, укладений між ОСОБА_1 та ПСП «Оскар».

Стягнуто з ПСП «Оскар» на користь ОСОБА_1 116 157,84 грн основного боргу, 1 898,62 грн - три проценти річних, 7 115,76 грн - інфляційні втрати,

75 000,00 грн - штрафу, 16329,51 грн - пені, 156 287,00 грн - на відшкодування заподіяних збитків, 45 00,00 грн - на відшкодування моральної шкоди, а всього 377 288,72 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ПСП «Оскар» неналежним чином виконувало зобов'язання за договором оренди, зокрема несвоєчасно та не в повному обсязі здійснювало розрахунки за передане в оренду майно, у період оренди відбулось пошкодження майна працівниками відповідача, що є підставою для розірвання договору, стягнення заборгованості зі сплати орендних платежів, штрафних санкцій, а також відшкодування моральної шкоди та упущеної вигоди.

Рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 23 березня

2017 року апеляційну скаргу ПСП «Оскар» задоволено частково. Рішення Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 19 грудня

2016 року в частині відшкодування моральної шкоди, упущеної вигоди та штрафу скасовано, ухвалено у цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову. Зменшено розмір пені з 16 329,00 грн до 12 194,35 грн та розмір стягнутої на користь ОСОБА_1 майнової шкоди до 73 453,00 грн.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині відшкодування моральної шкоди, стягнення упущеної вигоди та штрафу, апеляційний суд виходив з того, що відшкодування моральної шкоди не передбачено умовами укладеного між сторонами договору оренди. Позивач не мав права до розірвання договору вести переговори про укладення нового договору оренди, а тому відсутні підстави вважати, що внаслідок дій відповідача він не отримав дохід (упущена вигода). Вимоги про стягнення штрафу суд вважав безпідставними, оскільки відповідно до пунктів 8.1, 9.1 договору оренди штраф підлягає сплаті лише у випадку неповернення майна в вини орендаря протягом трьох днів після закінчення терміну оренди, тоді як термін договору оренди не закінчився, а позивач заявив вимоги про його розірвання в судовому порядку.

Змінюючи рішення суду першої інстанції в частині стягнення пені та матеріального збитку, апеляційний суд виходив із того, що пеня, з урахуванням заяви ПП «Оскар» про застосування позовної давності підлягає стягненню тільки за один рік. Зменшуючи розмір відшкодування майнової шкоди, суд зазначив, що до складу заподіяного збитку не може бути включено вартість пошкодженого майна, яке не передавалось на зберігання та в користування орендарю.

У березні 2017 року до суду касаційної інстанції надійшла касаційна скарга ПСП «Оскар», у якій заявник просив скасувати рішення Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 19 грудня 2016 року та рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 23 березня 2017 року, ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга обгрунтована тим, що сторони не набули прав та обов'язків за договором оренди, оскільки не відбулася його державна реєстрація. Договір не містить істотної умови щодо визначення розміру плати за користування нежитловим приміщенням та землею, крім того відсутня згода Рожнятівської селищної ради (власника землі) на його укладення. Договір оренди є розірваним з моменту повідомлення орендодавця про відмову від договору та припинення використання орендованого майна. Також суди попередніх інстанцій не звернули увагу на те, що позивач припинив підприємницьку діяльність ще 08 грудня 2015 року і не мав права займатись господарською діяльністю у вигляді передачі майна в найм, а тому договір оренди є припиненим. Твердження позивача про заподіяння йому майнової шкоди не підтверджені належними та допустимими доказами.

У травні 2017 року до суду касаційної інстанції надійшли заперечення ОСОБА_1 на касаційну скаргу обгрунтовані тим, що спірним договором оренди погоджено її ціну у вигляді щомісячних платежів у сумі

6 000,00 грн. Рожнятівська селищна рада погодила перечу ним в суборенду земельної ділянки. Доводи касаційної скарги щодо не укладення договору оренди у зв'язку з відсутністю державної реєстрації, є безпідставними оскільки відповідач фактично прийняв земельну ділянку в оренду і здійснював її оплату, а повернув майно за актом приймання-передачі лише

06 квітня 2017 року. Власником переданого в оренду майна є фізична особа ОСОБА_1, а тому наявність чи відсутність статусу фізичної особи-підприємця ніяким чином не впливає на право позивача передавати майно в оренду. Перелік знищеного та пошкодженого відповідачем майна зазначений у дефектному акті, що є належним та допустимим доказом.

Відповідно до статті 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), який набрав чинності з 15 грудня 2017 року, судом касаційної інстанції є Верховний Суд.

18 травня 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши наведені у касаційній скарзі та відзиві доводи, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій установлено, що 18 липня 2013 року між ОСОБА_1, як приватним підприємцем, та ПСП «Оскар» укладено договір оренди, за умовами якого орендодавець (позивач) передає, а орендар (відповідач) бере в тимчасове володіння та користування нежитлове приміщення та земельну ділянку, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, з метою використання майна для здійснення господарської діяльності (пункти 1.1, 1.3, 2 договору).

Майно, що орендується, вважається переданим орендареві з моменту підписання акту приймання-передачі майна. Термін оренди складає 1 (один) рік з моменту прийняття майна за актом приймання-передачі. Сторони домовились, що вартість майна на день передачі його в оренду становить

1,5 млн грн (пункти1.2, 4.1, 4.2 договору).

19 липня 2014 року між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 та ПСП «Оскар» переукладено договір оренди нежитлового приміщення за

№ 19/07-2014.

Згідно пункту 4.3 договору оренди №19/07-2014 від 19 липня 2014 року, якщо жодна сторона письмово, в термін одного місяця до закінчення договору, не заявить про намір його розірвати, договір вважається продовженим на тих же умовах на той самий строк.

Пунктом 5.1 договору обумовлено розмір орендних платежів - 6 000,00 грн на місяць.

Орендар сплачує експлуатаційні витрати (електроенергія, газ, вода, телефон, інтернет, податок на землю) і комунальні послуги (пункт 5.4 договору).

Згідно акту приймання - передачі майна від 19 липня 2014 року ОСОБА_1 на виконання умов договору передав, а ПСП «Оскар» прийняв в користування нежитлове приміщення та земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до статей 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Судами встановлено, що на порушення пункту 7.2 договору оренди

ПСП «Оскар» у 2015-2016 роках не сплачувало належним чином орендні платежі, у зв'язку з чим у нього утворилась заборгованість у розмірі 116 157,84 грн. Ураховуючи наведене, правильними є висновки судів попередніх інстанцій щодо наявності підстав для стягнення заборгованості з оплати орендних платежів за договором, а також відповідно до статті 625 ЦК України інфляційних втрат та трьох відсотків річних.

Посилання заявника на те, що за відсутності державної реєстрації договору оренди земельної ділянки, договір оренди нежитлового приміщення є неукладеним непереконливі, оскільки ПСП «Оскар» прийняв за актом-приймання передачі орендоване майно, користувався ним, певний час сплачував орендні платежі, що свідчить про виникнення між сторонами зобов'язань за договором оренди та необхідність нести відповідальність за їх невиконання.

Доводи касаційної скарги щодо відсутності правових підстав для сплати орендної плати, оскільки орендар з початку 2016 року майно не використовував, його працівників та майна в орендованому приміщенні не було є необгрунтованими, оскільки повернення майна, що орендується, здійснюється за актом-приймання-передачі (пункт 8.2 договору).

Ураховуючи, що відповідач в передбаченому договором порядку майно не повернув, правильним є висновок судів попередніх інстанцій про необхідність сплати орендних платежів до моменту передачі орендованого майна орендодавцю.

Твердження заявника про те, що спірний договір оренди є розірваним з моменту повідомлення орендодавця про відмову від договору та припинення використання орендованого майна в порядку частини другої статті 782 ЦК України не грунтуються на матеріалах справи та вимогах закону.

Відповідно до статті 782 ЦК України наймодавець має право відмовитися від договору найму і вимагати повернення речі, якщо наймач не вносить плату за користування річчю протягом трьох місяців підряд.

У разі відмови наймодавця від договору найму, договір є розірваним з моменту одержання наймачем повідомлення наймодавця про відмову від договору.

Судами попередніх інстанцій надано відповідь на зазначені доводи заявника та правильно зазначено про відсутність підстав вважати освоюваний договір розірваним відповідно до статті 782 ЦК України, оскільки передбачена зазначеною нормою закону можливість розірвати договір оренди шляхом відмови від нього у позасудовому порядку є правом, а не обов'язком орендодавця.

Право орендодавця відмовитися від такого договору, передбачене частиною першою статті 782 ЦК України, не є перешкодою для його звернення до суду з вимогою про розірвання договору оренди у разі несплати орендарем платежів, якщо вбачається істотне порушення його умов.

Припинення підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1, не припиняє правовідносин оренди спірного майна, яке належить йому на праві власності, як фізичній особі.

Доводи касаційної скарги про відсутність належних та допустимих доказів на підтвердження завдання позивачу матеріального збитку зводяться виключно до переоцінки доказів, що в силу положень статті 400 ЦПК України виходить за межі повноважень Верховного Суду. Суди попередніх інстанцій надали зазначеним доводам належну правову оцінку.

Відповідно до пункту 7.2 договору оренди, відповідач зобов'язувався використовувати майно, що орендується, за його цільовим призначенням, дотримуватись належного режиму експлуатації та зберігання майна.

Згідно пункту 4 частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

З акту приймання-передачі майна від 19 липня 2014 року, який є невід'ємною частиною договору оренди нежитлового приміщення №19/07-2014 від

19 липня 2014 року, убачається, що стан приміщення, технічних засобів, меблі на момент передачі орендареві є задовільними.

З наданих позивачем фотографій, дефектного акту та пояснень допитаних в судовому засіданні свідків, судами установлено факт пошкодження майна, переданого за договором оренди.

Суд апеляційної інстанції надав обгрунтовану оцінку дефектному акту, перевірив всі його складові частини, виключив з суми, що підлягає відшкодуванню, вартість майна, що не передавалось відповідачеві за договором оренди, а також вартість завданих пошкоджень невідомими особами при здійсненні крадіжки.

За змістом частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на наведене, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що оскаржувані рішення суду першої інстанції в незмінній його частині після апеляційного перегляду, та рішення суду апеляційної інстанцій ухвалені з дотриманням норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права, а тому відсутні підстави для задоволення касаційної скарги.

Відповідно до частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Ураховуючи те, що ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04 квітня 2017 року зупинено виконання рішення Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від

19 грудня 2016 року та рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 23 березня 2017 року до закінчення касаційного провадження, тому виконання рішення на підставі частини третьої статті 436 ЦПК України підлягає поновленню.

Керуючись статтями 409, 410, 415, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Приватного сільськогосподарського підприємства «Оскар» залишити без задоволення.

Рішення Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від

19 грудня 2016 року в незмінній його частині після апеляційного перегляду, та рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 23 березня

2017 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 19 грудня 2016 року та рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 23 березня 2017 року.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий: В. А. Стрільчук

Судді: С. О. Карпенко

В.О. Кузнєцов

А. С. Олійник

Г. І. Усик