Номер провадження: 22-ц/785/3358/18
Номер справи місцевого суду: 500/3217/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Погорєлова С. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.05.2018 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Калараш А.А., Заїкіна А.П.

за участю секретаря: Томашевської К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 28 грудня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа - Головний державний виконавець Ізмаїльського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеської області ОСОБА_4, про звільнення з-під арешту нерухомого майна,-

встановила:

09 квітня 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до відповідача (який згодом уточнив) про звільнення з-під арешту нерухомого майна - промислового комплексу (ковбасного цеху), розташованого за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Промислова, 3 «а», накладений постановами Головного державного виконавця Ізмаїльського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_4 № 38146638 від 13 вересня 2016 року та № 55428382 від 21 грудня 2017 року (т. 1 а. с. 2-9, 61-70,160-169).

Даними постановами було накладено арешт на вищевказане нерухоме майно, яке ОСОБА_3, за іпотечним договором для забезпечення боргових зобовязань за кредитним договором № 010/15-56/08-167, укладеним 06 червня 2008 року між ПАТ «ОСОБА_5 ОСОБА_6» та ОСОБА_3, - передав Банку в іпотеку.

13 вересня 2016 року державним виконавцем було накладено арешт на майно у зведеному виконавчому провадженні за різними записами про обтяження.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2 посилався на те, що 26 квітня 2017 року приватним нотаріусом Київського МНО було посвідчено договір комісії №26-05/17 на вчинення правочинів щодо придбання права вимоги за кредитним договором та договорами забезпечення, за якими гр. ОСОБА_2 набув право вимоги за кредитним договором № 010/15-56/08-167, укладеним 19 травня 2008 року між ПАТ «ОСОБА_5 ОСОБА_6» та ОСОБА_3, та іпотечним договором, укладеним 06 червня 2008 року між ПАТ «ОСОБА_5 ОСОБА_6» та ОСОБА_3 для забезпечення боргових зобовязань за кредитним договором № 010/15-56/08-167.

Позивач вважав, що оскільки іпотекодержатель має право, в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання, одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника, а вартість вказаного нерухомого майна не перевищує розмір заборгованості ОСОБА_3 «ОСОБА_5 ОСОБА_6», арешт з предмету іпотеки має бути знято.

Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 06 грудня 2017 року було змінено відповідача ОСОБА_3 та залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Головного державного виконавця Ізмаїльського міськрайонного відділу державної Виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_4

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 28 грудня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_2 про звільнення з-під арешту нерухомого майна відмовлено (т. І а. с. 231-232).

В апеляційній скарзі апелянт просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_2 у повному обсязі, посилаючись на його необґрунтованість, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права (т. 2 а. с. 43-57).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2підлягає залишенню без задоволення, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що 13 вересня 2016 р. Головним ДВ Ізмаїльського МВ ДВС ГТУЮ в Одеській області ОСОБА_4 за виконавчим провадженням № 38146638 було накладено арешт на промисловий комплекс (ковбасний цех), розташований за адресою: м. Ізмаїл, вул. Промислова, 3 «а», лише за виконавчим листом № 2-3710/11, виданим 14 лютого 2013 р. Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області про стягнення солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_7 на користь ПАТ «ОСОБА_5 ОСОБА_6» боргу в сумі 784 070, 67 гривень (а.с.129).

Згідно копії вказаної постанови про арешт майна від 13 вересня 2016 р., копії договору купівлі-продажу промислового комплексу від 15 лютого 2007 р., копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 15 грудня 2007 р., копії висновку про вартість нерухомого майна, копії інформаційної довідки з Державного реєстру від 26 грудня 2017 р. щодо оскаржуваної постанови від 21 грудня 2017 р. про арешт майна боржника, - власником вказаного нерухомого майна є відповідач - ОСОБА_3 (а.с.56-57, 137, 138-139).

Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися й розпоряджатися своєю власністю.

Одним із шляхів захисту права власності є звернення особи з позовом про звільнення майна з-під арешту, який полягає у проведенні його опису, оголошенні заборони розпоряджатися ним, обмеженні права користування майном, вилученні у боржника та передаванні майна на зберігання іншим особам.

Відповідно до ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець застосовує арешт майна з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця.

Іншою формою захисту права власності на арештоване майно є подання скарги на дії державного виконавця. У відповідності до ст. 82 Закону України «Про виконавче провадження», суб'єктом подання відповідної скарги є стягувач або боржник. Скарга подається з метою встановлення дотримання державним виконавцем вимог закону під час накладання арешту на майно.

Згідно ч.1 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», на яку позивач посилається як на підставу позовних вимог, особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутись до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Виходячи зі змісту п.1 Постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, спори про право цивільне, повязані з майном, на яке накладено арешт, відповідно до статей 15, 16 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

Як передбачено п.2 вказаної Постанови, позов про зняття арешту з майна може бути предявлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Позови на захист майнових прав малолітніх та неповнолітніх дітей боржника (засудженого) можуть бути предявлені їхніми законними представниками, а у випадках, встановлених законом, органами та особами, яким надано право захищати права, свободи чи інтереси інших осіб.

Отже, враховуючи, що позивач не є власником вказаного нерухомого майна та не володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі вказаним нерухомим майном, а, отже, і не є належним позивачем у справі, у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

З таким висновком суду слід погодитись, оскільки він відповідає вимогам закону і матеріалам справи.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цих Кодексом.

Що стосується посилання у апеляційної скарги на положення ч.1 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», згідно якої особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутись до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, то судова колегія вважає таке посилання необґрунтованим, оскільки у даній справі ОСОБА_2 не ставив питання про визнання права власності на майно, яке належить ОСОБА_3 Таким чином, у позивача відсутні правові підстави ставити питання про скасування арешту на майно, що належить іншій особі.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

При зазначених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно й всебічно дослідив та надав оцінку обставинам по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює. Рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 28 грудня 2017 року ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 28 грудня 2017 року залишити без зміни.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 08.06.2018 року.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді А.П. Заїкін

ОСОБА_6