Справа №345/4387/17
Провадження № 2/345/289/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11.06.2018 року м.Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області у складі :

головуючої - судді Кардаш О.І.

при секретарі Заткальницькій Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Калуші цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном, -

ВСТАНОВИВ :

Позивач звернулася до суду із вищенаведеним позовом. ОСОБА_3 вимоги мотивує тим, що їй належить на праві власності 45/100 частин будинковолодіння по вул. Луки Загірські,50 в м.Калуші. Іншою частиною будинковолодіння в розмірі 55/100 частин володіє ОСОБА_3, який разом із позивачкою успадкував дане майно після смерті матері.

Після прийняття спадщини та оформлення права власності на спадкове майно між сторонами було досягнуто згоди щодо порядку користування будинковолодіння та на підтвердження досягнутої домовленості 18.08.2000 року між ними було укладено договір про порядок користування будинковолодінням. Згідно даного договору в користування позивачки перейшла частина житлового будинку, а також погріб, зазначений літерою «Г» та гараж, зазначений літерою «В», а в користування ОСОБА_4 перейшла інша частина будинку, а також літня кухня, зазначена літерою «Б» та стайня, зазначена літерою «Д».

Рішенням Калуської міської ради №1047 від 24.02.2012 року «Про надання дозволу на виготовлення технічної документації гр. ОСОБА_2 та ОСОБА_1В.» сторонам було дано дозвіл на отримання у власність земельної ділянки під їхнім будинковолодінням. Така документація була ними виготовлена і рішенням Калуської міської ради від 17.09.2015 року №3297 технічна документація буза затверджена і вирішено передати їм дану земельну ділянку у спільну сумісну власність. На підставі даного рішення 03.02.2017 року за сторонами було зареєстровано право спільної сумісної власності на земельну ділянку.

Проте в квітні 2017 року відповідач по справі ОСОБА_2 закрив ворота будинковолодіння на колодку, а прохід між житловим будинком та парканом перекрив деревяними конструкціями, тим самим зробив неможливим позивачу доступ до частини подвіря, на якій знаходяться господарські будівлі погребу та гаражу, які належать позивачу та, відповідно, і чинить позивачу перешкоди по користуванні цим майном, а також земельною ділянкою, на які знаходяться дані будівлі. На неодноразові звернення позивача щодо надання можливості мати вільний доступ до її будівель та земельної ділянки, відповідач жодним чином не реагує. Коли ж позивач спробувала самостійно розібрати деревяні завали, щоб мати можливість проходу на другу половину подвіря, то ОСОБА_2 почав погрожувати позивачу фізичною розправою.

30.08.2017 року позивач спробувала розібрати деревяні конструкції між будинком та парканом, щоб мати можливість вільно ходити по своєму подвірї, проте ОСОБА_2 напав на неї, почав наносити їй тілесні ушкодження. Після цих дій відповідача позивач була змушена викликати швидку допомогу. Також з даного приводу позивач звернулася із заявою в поліцію. Висновком поліції позивачу було рекомендовано звертатись до суду для вирішення даного питання. Тож, щоб мати можливість потрапити до свого будинку, позивач домовилась із сусідкою ОСОБА_5, що буде ходити через її подвіря та город до свого будинковолодіння.

Також позивач зверталася до Калуської міської ради із заявою, щоб вони вжили заходів реагування з приводу порушення добросусідських відносин ОСОБА_2 Проте узгоджувальною земельною комісією Калуської міської ради позивачу було рекомендовано звернутись до суду. Тому позивач змушена звернутися до суду та просить зобовязати ОСОБА_2 не чинити позивачу перешкоди у користуванні будинковолодінням по вул.Луки Загірські,50 в м.Калуші, шляхом відкриття воріт домоволодіння та демонтажу самовільно встановлених конструкцій між будинком та парканом (зі сторони межівника ОСОБА_5К.), а також просить стягнути з відповідача судові витрати.

Відповідач подав відзив на позов, згідно якого просить в задоволенні позову відмовити. Вказує, що йому належить 60/100 частин будинковолодіння по вул.Луки Загірські,50 в м.Калуші. ОСОБА_1 мала свій окремий вхід і протягом 18 років вони не заважали одне одному. Коли ОСОБА_1 подарувала своєму синові частину будинку, тоді він (ОСОБА_6С.) перекрив їм вхід. ОСОБА_1, вигороджуючи невдячного сина, почала шукати виходу попід вікна відповідача, порушуючи денний та нічний спокій. Зять ОСОБА_1 працює позмінно, тож порушує нічний спокій.

05.10.2017 року ОСОБА_1 зі своїм зятем ОСОБА_7 порізали деревяну хвіртку відповідача, яка стояла 18 років. А день перед тим 04.10.2017 року відповідач виписався з лікарні кардіологічного відділу. Коли за заявою позивачки приїжджали працівники поліції, відповідач пояснив, що він її не бив, оскільки не має такої сили, бо дуже хворий. Відповідач зазначає, що в його будинку проживає дочка, зять та онук, а позивач хоче ходити попід вікна частини будинку, який належить позивачу. Тому просить в задоволенні позову відмовити, а також не стягувати з нього судові витрати.

Позивач подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує в повному обсязі.

Відповідач подав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Позов визнає частково, не заперечує щодо задоволення позову в частині відкриття воріт домоволодіння по вул.Луки Загірські,50 в м.Калуші.

Суд, дослідивши докази по справі вважає, що позов слід частково задоволити, виходячи із наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 12.07.2000 року (а.с.8) будинковолодіння по вул.Луки Загірські, 38(50), належить на праві спільної часткової власності у рівних долях ОСОБА_1 та ОСОБА_2. Вказане підтверджується також витягом ОКП «Івано-Франківстьке ОБТІ» про державну реєстрацію прав від 12.01.2012 року (а.с.9).

З договору від 18.08.2000 року, укладеного між ОСОБА_1 з однієї сторони та ОСОБА_2 з іншої сторони, було встановлено наступний порядок користування житловим будинком по вул.Луки Загірські,38 (50) в м.Калуші: у користування ОСОБА_1 переходить житлова кімната, зазначена в плані цифрами 1-3, площею 20,50 кв.м., кладочка 1-2, площею 2,10 кв.м.; споруди: погруб, зазначений літерою «Г», гараж, зазначений літерою «В», 1/2 криниці, зазначеної за №1, 1/2 огорожі, зазначеної за №3, веранда з сходами, зазначені літерами «а1», «а» і складає 40/100 частин будинковолодіння, а у користування ОСОБА_2 переходить коридор, зазначений в плані цифрами 1-1, площею 5,92 кв.м., кладочка 1-6, площею 1,78 кв.м., житлова кімната (кухня), зазначена в плані цифрами 1-5, площею 18,34 кв.м.; споруди: літня кухня, зазначена в плані за літерою «Б», стайня, вбиральня, зазначена літерою «Д», 1/2 криниці, зазначеної за №1, 1/2 огорожі, зазначеної за №3 і складає 60/100 частин будинковолодіння (а.с.10).

Згідно із витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 30.07.2015 року (а.с.16-17) відповідно до довідки №1024 від 06.07.2015 року розмір частки ОСОБА_1В змінився, ОСОБА_1 належить на праві приватної власності 45/100 частки будинковолодіння по вул.Луки Загірські,38 (50) в м. Калуші.

Також рішенням Калуської міської ради від 17.09.2015 року №3297 (а.с.15) ОСОБА_2 та ОСОБА_1 вирішено передати у спільну сумісну власність присадибну ділянку по вул. Луки Загірські,50 в м. Калуші.

Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно з положеннями ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до частини першої статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Ст. 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов'язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Відповідач визнав факт чинення позивачу перешкод у користуванні належними їй господарськими спорудами (гаражем та погребом), шляхом закриття воріт будинковолодіння. Вказана обставина підтверджується також долученими до матеріалів справи фотознімками і відеозаписом.

За таких обставин, слід зобовязати відповідача не чинити позивачу перешкоди у користуванні будинковолодінням по вул.Луки Загірські,50 в м.Калуші, шляхом відкриття воріт домоволодіння.

Щодо позовних вимог про демонтаж самовільно встановлених конструкцій між будинком та парканом слід зазначити наступне.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Проте, в порушення вимог ст.81 ЦПК України, позивачем не надано суду належних і допустимих доказів на підтвердження обставин, що спірна деревяна конструкція перешкоджає позивачу користуватися належним їй майном.

Так, суд враховує, що спірна деревяна конструкція змонтована між частиною будинку та огорожею, які належать відповідачу і не розмежовує земельну ділянку, яка перебуває у спільному користуванні сторін. Крім того, суд звертає увагу на цільове призначення земельної ділянки, яка перебуває у спільній власності сторін, а саме для будівництва та обслуговування належних житлових будинків, господарських будівель і споруд (а.с.15).

Із долученого до матеріалів справи фотознімка (а.с.55) та дослідженого судом відеозапису вбачається, що позивач може потрапити до належних їй господарських споруд не обходячи ту частину будинку, яка належить відповідачу (стіну з двома вікнами), а рухаючись практично повністю попри стіни власного будинку і частково повз вікно в тій частині будинку, яка належить відповідачу. А тому встановлення відповідачем спірної деревяної конструкції не перешкоджає позивачу користуватися належними їй господарськими спорудами та земельною ділянкою, оскільки позивач має змогу безперешкодно користуватися належним їй майном, не рухаючись безпосередньо повз ту частину будинку, яка належить відповідачу.

Крім того, з оглянутого судом відеозапису видно, що в огорожі, яка належить позивачу і проходить саме біля частини будинку позивачки, був влаштований вхід. Тому позивач може його відновити і безперешкодно ним користуватися та через ворота, які зобовязано відповідача відчинити, зможе безпосередньо потрапити до належних їй на праві власності господарських споруд.

Отже, із врахуванням вищевказаного, а також того, що відповідача слід зобовязати відкрити ворота домоволодіння по вул.Луки Загірські, 38 (50) в м.Калуші, позовні вимоги в частині демонтажу спірних конструкцій між будинком та парканом є безпідставними та не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони, пропорційно розміру задоволених позовних вимог. А тому, враховуючи, що судом задоволено одну із заявлених позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 320 грн. сплаченого судового збору, пропорційно до розміру задоволених вимог.

За правилами ч.ч. 1 та 3 ст. 136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, повязаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.

Враховуючи майновий стан відповідача (а.с.9), суд не вважає судові витрати в розмірі 320,00 грн. надто непомірними для сплати відповідачем, а тому відсутні підстави для звільнення відповідача від їх сплати. Крім того, відповідач на стадії виконання судового рішення не позбавлений можливості звернутися до суду в порядку ст.435 ЦПК України із клопотанням про відстрочення або розстрочення сплати судових витрат. А тому з відповідача на користь позивача слід стягнути 320,00 грн. судового збору.

На підставі викладеного, ст.41 Конституції України, ст.ст. 15, 319, 356, 391 ЦК України, керуючись ст. ст. 81, 82, 136, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов задовольнити частково.

Зобовязати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, не чинити ОСОБА_1 перешкоди у користуванні будинковолодінням по вул.Луки Загірські,50 в м.Калуші, шляхом відкриття воріт даного домоволодіння.

Стягнути із ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, 320,00 грн. судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Івано-Франківської області, шляхом подачі апеляційної скарги через Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

СУДДЯ: