Справа № 2-895/12
Провадження № 2-п/513/1/18
Саратський районний суд Одеської області
18 червня 2018 року Саратський районний суд Одеської області у складі: головуючого - судді Бучацької А.І., за участю: секретаря судового засідання Райчевої Т.М., позивача ОСОБА_1 та його представника адвоката ОСОБА_2, представника відповідача адвоката ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Сарата Одеської області заяви відповідача ОСОБА_4 про поновлення строку для подання заяви про перегляд заочного рішення та про перегляд заочного рішення Саратського районного суду Одеської області від 26 лютого 2013 року у справі № 2-895/12 р. за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про витребування майна, зданого на зберігання, та відшкодування моральної шкоди,
В С Т А Н О В И В:
13 лютого 2018 року заявник звернувся до суду із заявою, яку обґрунтував тим, що 26 лютого 2013 року Саратським районним судом Одеської області ухвалено заочне рішення у справі № 2-895/12 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про витребування майна, зданого на зберігання, та відшкодування моральної шкоди.
Зазначив, що копію заочного рішення Саратського районного суду Одеської області від 26 лютого 2013 року він отримав 17 листопада 2017 року, у звязку з чим ним була подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Одеської області на вищевказане заочне рішення.
Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 21 січня 2018 року відмовлено в прийнятті його апеляційної скарги на вказане заочне рішення та розяснено, що згідно ст. 284 ЦПК України він повинен звернутися до суду першої інстанції із заявою про перегляд заочного рішення.
Із заочним рішенням він не згодний, так як не отримував жодного повідомлення і не знав про день та час розгляду справи, та взагалі не знав про наявність даної справи в провадженні Саратського районного суду Одеської області. Вважає, що висновки суду грунтуються на недопустимих доказах.
15 травня 2018 року заявник подав заяву про поновлення строку для подання заяви про перегляд заочного рішення, яку обгрунтував тим, що копію заочного рішення Саратського районного суду Одеської області він отримав тільки 17 листопада 2017 року (а.с.127).
Посилаючись на вищевказані обставини, заявник просив поновити йому строк на подання заяви про перегляд заочного рішення, скасувати заочне рішення Саратського районного суду Одеської області від 26 лютого 2013 року у справі № 2-895/12 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про витребування майна, зданого на зберігання, та відшкодування моральної шкоди, і призначити справу до розгляду у загальному порядку.
Під час розгляду справи представник заявника - адвокат ОСОБА_3 заяву про поновлення строку для подання заяви про перегляд заочного рішення та заяву про перегляд заочного рішення підтримав та просив їх задовольнити.
Позивач та його представник адвокат ОСОБА_2 просили відмовити у задоволенні заяви про скасування заочного рішення, посилаючись на те, що ОСОБА_4 без поважних причин пропустив строк для подання заяви про перегляд заочного рішення та відсутні встановлені законом підстави для скасування заочного рішення.
Вислухавши представника заявника, заперечення позивача та його представника, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного.
Ст. 228 ЦПК України (в редакції, яка діяла на час ухвалення заочного рішення) визначала, що заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Відповідно до ч.1 ст. 232 ЦПК України (в редакції, яка діяла на час ухвалення заочного рішення), заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з'явився в судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.
15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03.10.2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів».
Згідно з пп. 9 п. 1 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Відповідно до ч.ч. 3- 4 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Закон який встановлює нові обов'язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам судового процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі.
Статтею 284 діючого ЦПК України визначено, що заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Частина 1 ст. 288 ЦПК України встановлює, що заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не зявився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.
Отже, статті 284, 288 ЦПК України ( в редакції Закону України від 03.10.2107 року № 2147 -VIII ) підлягають застосуванню до спірних правовідностин, оскільки не встановлюють нових обов'язків, не скасовують та не звужують права, належні учасникам справи щодо строків, порядку оскарження та підстав скасування заочного рішення та не обмежують їх використання порівняно зі статтями 228, 232 ЦПК України ( в старій редакції).
З матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_4 та його представник - адвокат ОСОБА_5 були присутніми у попередньому судовому засіданні, яке відбулося 22 січня 2013 року (а.с.19).
Відповідач ОСОБА_4 неодноразово належним чином повідомлявся про день, час та місце розгляду справи, що підтверджено розписками відповідача в рекомендованих повідомленнях про вручення судових повісток (а.с. 20; 25-26), але до суду не з'явився, не повідомляв про поважні причини неявки та не надавав заяви про розгляд справи за його відсутності.
26 лютого 2013 року у справі ухвалено заочне рішення, копія якого була направлена відповідачу ОСОБА_4 01 березня 2013 року рекомендованим листом (а.с.35). Відповідно до рекомендованого повідомлення, копія заочного рішення була вручена відповідачу 02 березня 2013 року (а.с.36).
14 березня 2013 року відповідач ОСОБА_4 подав до Саратського районного суду заяву про перегляд заочного рішення від 26 лютого 2013 року (а.с.38). Ухвалою Саратського районного суду Одеської області від 25 квітня 2013 року зазначена заява була визнана неподаною та повернута відповідачу ОСОБА_4 (а.с.40).
Досліджені судом матеріали справи дають підстави для висновку, що відповідач знав про те, що в Саратському районному суді перебувала на розгляді цивільна справа, отримував судові виклики, не з'являвся в судове засідання та не повідомляв про поважні причини неявки; 02 березня 2013 року отримав копію заочного рішення.
Заяву про перегляд заочного рішення відповідач подав до Саратського районного суду 13 лютого 2018 року (а.с.97), тобто майже через п' ять років після отримання ним копії заочного рішення, зі значним пропуском строку, визначеного ч.2 ст.284 ЦПК України.
Посилання відповідача на те, що він пропустив строк для подачі заяви про перегляд заочного рішення з поважних причин, бо не отримав вчасно копії заочного рішення, суд вважає безпідставними, тому що згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення копію заочного рішення відповідач отримав ще 02 березня 2013 року.
За змістом ст ст.120 123 ЦПК України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом Перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок.
Статею 126 ЦПК України визначено, що право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.
Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Згідно до ст.127 ЦПК України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк. Про відмову у поновленні або продовженні процесуального строку суд постановляє ухвалу, яка не пізніше наступного дня з дня її постановлення надсилається особі, яка звернулася із відповідною заявою. Ухвалу про відмову у поновленні або продовженні процесуального строку може бути оскаржено у порядку, встановленому цим Кодексом.
Суд постановив, якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків (див. рішення у справі «Пономарьов проти України» (Ponomaryov v. Ukraine), заява № 3236/03, п. 41, від 3 квітня 2008 року).
Заявник на надав суду належних та допустимих доказів того, що існували особливі та непереборні обставини, які об'єктивно завадили йому після отримання 02 березня 2013 року копії заочного рішення, у встановлений законом строк звернутися до суду із заявою про перегляд заочного рішення. Отже, суд приходить до висновку, що строк для подання заяви про перегляд заочного рішення відповідачем пропущено без поважних причин, тому суд не вбачає підстав для поновлення зазначеного строку.
Більш того, суд переконаний, шо поновлення зазначеного строку без наведення поважних причин, після спливу майже п'яти років після набрання заочним рішенням законної сили, буде порушенням принципу правової визначенності та права на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті б Конвенції.
Таким чином, в задоволенні заяви відповідача про поновлення строку для подання заяви про перегляд заочного рішення належить відмовити. а його заяву про перегляд заочного рішення Саратського районного суду Одеської області від 26 лютого 2013 року у справі №2-895/12 слід залишити без розгляду.
Керуючись ст. ст. 3-8, 10,11, 126, 127, 284, 287, 258-261 ЦПК України, суд
У Х В А Л И В:
в задоволенні заяви ОСОБА_4 про поновлення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення Саратського районного суду Одеської області від 26 лютого 2013 року у справі № 2-895/12 р. за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про витребування майна, зданого на зберігання, та відшкодування моральної шкоди - відмовити.
Заяву ОСОБА_4 про перегляд заочного рішення Саратського районного суду Одеської області від 26 лютого 2013 року у справі № 2-895/12 р. за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про витребування майна, зданого на зберігання, та відшкодування моральної шкоди - залишити без розгляду.
Апеляційна скарга на ухвалу подається до Апеляційного суду Одеської області через Саратський районний суд Одеської області протягом п'ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали.
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Суддя А. І. Бучацька