Справа № 444/506/18
Провадження № 2/444/547/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

16 травня 2018 року Жовківський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Зеліско Р. Й.,

секретар судового засідання Мамедова Г. І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Жовква цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання особи такою, що втратила користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В :

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися в суд із позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання їх такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, а саме будинком № 105 по вулиці Дорошенка в с. Малехів, Жовківського району Львівської області, мотивуючи свої вимоги тим, що вони є власниками такого в рівних частинах по 1/2 частині кожна, який набули в порядку спадкування, що стверджено витягом з реєстру прав на нерухоме майно.

В даному будинку є зареєстрованими ОСОБА_3, її діти ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які з 1997 року проживають у м. Львів.

Понад 10 років відповідачі не проживають в їх будинку, не є членами сімї, не ведуть спільного господарства, не утримують будинку, однак добровільно знятися з реєстрації в будинку не бажають.

Зазначають, що їх звернення до суду із позовною заявою про визнання втратившими права користування житловим приміщенням є однією із форм захисту власником своїх прав.

Позивачі в судове засідання не зявилися, хоча про дату, час та місце проведення такого були повідомлені належним чином, однак позивач ОСОБА_1, яка водночас є представником позивача ОСОБА_2, подала на адресу суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала, просить задоволити.

Представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_6 Миколаївна в судове засідання не зявилася, однак подала на адресу суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала, просить задоволити.

Відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 в судове засідання повторно не зявилися, хоча про дату, час та місце проведення таких були повідомлені належним чином.

На підставі ч. 3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобовязані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не зявилися в судове засідання без поважних причин.

Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Так як відповідачі належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання , не зявилися в судове засідання повторно без повідомлення причин , не подали відзив , суд приходить до висновку про постановлення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів.

Оскільки сторони по справі в судове засідання не зявилися, фіксування судового процесу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється .

Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, зясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку.

Ч. 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом виданого 25.12.2003 року ОСОБА_7, державним нотаріусом Жовківської державної нотаріальної контори Львівської області, вбачається, що на підставі заповіту, посвідченого виконкомом Малехівської сільської ради Жовківського району Львівської області 13.04.2000 року за реєстром № 2, спадкоємцями майна гр. ОСОБА_8, а саме житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходиться в с. Малехів, вул. Дорошенка, 105, Жовківського району Львівської області є в рівних частинах ОСОБА_2 та ОСОБА_1, тобто позивачі по справі.

З витягів про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 13121632 виданим 03.01.2007 року Обласним комунальним підприємством Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» та № 2701862 виданим 30.01.2004 року Львівським обласним державним комунальним бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є власниками по 1/2 частині житлового будинку № 105 по вулиці Дорошенка в с. Малехів, Жовківського району Львівської області.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить ч. 1 статті 405 ЦК України, а саме зазначено, що члени сімї власника житла, які проживають з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сімї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сімї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сімї власника ( подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Разом з цим, згідно положень ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

В позовній заяві позивачі зазначають, що відповідачі не є членами їх сімї.

Виходячи з положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Відтак за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України слід дійти до висновку що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинок, квартиру тощо, від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які, не є , не були членами його сімї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сімї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сімї власника без поважних причин понад один рік.

Наведені норми в сукупності дають підстави для висновку, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сімї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

Виникнення у членів сімї власника жилого будинку права на користування житлом є похідним від виникнення у власника права власності на будинок, а тому припинення права вланості особи на будинок припиняє право членів його сімї на користування житлом.

З актів від 21.07.2017 року та від 19.10.2017 року складених комісією Малехівської сільської ради в складі сільського голови п. Сеньковського В. В., юриста Малехівської сільської ради п. Лосина О. Б., військового обліковця сільської ради п. Малай М. М. у присутності дільничого офіцера поліції сектору Превенції патрульної поліції Жовківського відділення поліції Камянка-Бузького відділу поліції ГУНП у Львівській області вбачається, що в будинку № 105 по вулиці Дорошенка в селі Малехові при перевірці було встановлено, що за даною адресою на час перевірки зареєстровані ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, а фактично проживає ОСОБА_2. Із слів сусідів громадян ОСОБА_9 та ОСОБА_10 гр. ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 не проживають за даною адресою з 1997 року.

Суд враховує, що незважаючи на те чи є відповідачі членами сімї позивачів чи ні, наведеними вище актами стверджується, що вони не проживають у житловому будинку № 105 по вулиці Дорошенка в селі Малехів Жовківського району Львівської області вже більше одного року.

А тому, суд бере до уваги те, що згідно ст. 383 ЦК України співвласники житлового будинку № 105 по вулиці Дорошенка у с. Малехів, Жовківського району Львівської області ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мають право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своїх сімей, інших осіб, а згідно норми ст. 391 ЦК України вони як співвласники даного житлового будинку мають право вимагати усунення перешкод у здійсненні ними права користування та розпоряджання своїм майном.

Суд захищає їх права як співвласників житлового будинку, оскільки право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

При вирішенні спору, суд поряд із наведеним вище враховує і те, що відповідачі не проживають, відсутні у житловому будинку № 105 по вулиці Дорошенка у с. Малехів, Жовківського району Львівської області понад 1 рік, що є також підставою для визнання їх такими, що втратили право користування цим житлом.

На підставі вищенаведеного, враховуючи те, що позивачі не можуть володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, беручи до уваги такі їх права, а також враховуючи, що відповідачі відсутні, не проживають за зареєстрованим місцем проживання протягом тривалого часу, більше ніж встановлено законодавством для визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме більше одного року, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підставні, належним чином обгрунтовані, а тому підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 23, ч. 4 ст. 223, ч. 2 ст. 247, ст. 258-259, 264-265, 280-284, 354 Цивільного процесуального кодексу України, ст.ст. 150, 156 ЖК України, ст. 405 ЦК України суд,

В И Р І Ш И В :

Позов задоволити.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком № 105 по вулиці Дорошенка в селі Малехів, Жовківського району Львівської області.

Визнати ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком № 105 по вулиці Дорошенка в селі Малехів, Жовківського району Львівської області.

Визнати ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком № 105 по вулиці Дорошенка в селі Малехів, Жовківського району Львівської області.

Розяснити відповідачу, що заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд- якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга з врахуванням п. 15.5 розділу ХIII "Перехідні положення" ЦПК України, тобто до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, подається до Апеляційного суду Львівської області через Жовківський районний суд Львівської області.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Зеліско Р. Й.