Справа № 515/866/18
Провадження № 2/515/1465/18
Татарбунарський районний суд Одеської області
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

11 червня 2018 року Суддя Татарбунарського районного суду Одеської області Семенюк Л.А., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Лиманської сільської обєднаної громади Татарбунарського району Одеської області про визнання права власності по праву спадкування за заповітом, -

В С Т А Н О В И В :

05 червня 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Лиманської сільської обєднаної громади Татарбунарського району Одеської області про визнання права власності по праву спадкування за заповітом.

В матеріалах справи наявне клопотання позивачки ОСОБА_1 з проханням звільнити її від сплати судового збору.

Суддя, розглянувши зазначене клопотання про звільнення від сплати судового збору, дійшов до висновку про відсутність підстав для його задоволення, виходячи з наступного.

Частинами 1,3 ст.136 ЦПК України передбачено, що суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі, а також зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов'язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.

Наведена норма кореспондується зі статтею 8 Закону України «Про судовий збір», згідно якої, враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою, за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі, а також зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати.

З даної норми вбачається, що єдиною підставою для звільнення від сплати судового збору або надання відстрочки для його сплати є майновий стан заявника.

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, у тому числі й органів державної влади.

Право на доступ до суду, тобто право кожного на звернення до суду з позовом щодо його прав та обов'язків цивільного характеру є складовим елементом права на суд, передбаченого п. 1 ст. 6 Конвенції. Другим елементом права на суд є право розраховувати на розгляд спору судом по суті. Згідно до конвенційної практики Європейського суду право на суд не є абсолютним і може підлягати легітимним обмеженням, які повинні також бути пропорційними, тобто, щоб законна мета застосованого обмеження не зводила нанівець зміст конвенційного права на суд. Серед легітимних обмежень права на доступ до суду у практиці Європейського суду визнаються: необхідність сплачувати судовий збір за подачу заяви чи скарги (рішення по справі «Креуз проти Польщі», «Толстой-Мілославський проти Сполученого Королівства (Tolstoy Miloslavsky v. United Kingdom) від 13.07.1995 р.).

Звертаючись до суду із даним клопотанням, позивачем не зазначено достатніх належних та допустимих доказів, які б підтверджували її неспроможність сплатити судовий збір по даній цивільній справі на момент подання позовної заяви.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.ХІ.1950), Рекомендація щодо заходів, які полегшують доступ до правосуддя № R(81)7, прийнята Комітетом міністрів Ради Європи 14 травня 1981 року та практика Європейського суду з прав людини під час застосування цієї Конвенції не визнають необхідність сплати судових витрат обмеженням права доступу до суду.

Враховуючи положення пункту 1 статті 6 Конвенції та прецеденту практику Європейського суду з прав людини (зокрема, рішення від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (Kreuz v. Poland), сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права, та має переслідувати законну мету.

У зв'язку із цим при здійсненні правосуддя у цивільних справах суди повинні вирішувати питання, пов'язані з судовими витратами (зокрема, щодо відстрочення та розстрочення судових витрат, зменшення їх розміру або звільнення від їх сплати), у чіткій відповідності до Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК), Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» (далі - Закон № 3674-VI), а також інших нормативно-правових актів України, забезпечуючи при цьому належний баланс між інтересами держави у стягненні судового збору за розгляд справ, з одного боку, та інтересами позивача (заявника) щодо можливості звернення до суду, з другого боку.

Таким чином, враховуючи, що звільнення від сплати судового збору є правом, а не обов'язком суду, у заяві ОСОБА_1 не зазначено належних та допустимих доказів на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджає сплатити судовий збір у встановленому законодавством порядку і розмірі на момент подання позовної заяви, а тому клопотання про звільнення від сплати судового збору задоволенню не підлягає, оскільки законні підстави для звільнення від сплати відсутні.

Згідно п. 29 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» підставою для відстрочення, розстрочення або звільнення від сплати судового збору є врахування судом майнового стану сторони, тобто фізичної або юридичної особи (наприклад, довідка про доходи, про склад сім`ї, про наявність на утриманні непрацездатних членів сім'ї, банківські документи про відсутність на рахунку коштів, довідка податкового органу про перелік розрахункових та інших рахунків тощо). Особа, яка заявляє відповідне клопотання, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

Разом з тим, суддя приходить до висновку, що надані заявником доводи, а саме копія її пенсійного посвідчення, копія довідки з Саратського ОУПФУ про відсутність доходів та копія довідки про розмір пенсії позивачки, не підтверджують ту обставину, що її майновий стан перешкоджає сплаті судового збору у встановленому законодавством порядку та розмірі, оскільки нею не надано довідки про склад її сім`ї, наявність інших членів сім`ї, які з нею проживають та їх доходи, банківські документи про відсутність на рахунку коштів, довідки про наявність іншого нерухомого майна, з якого отримує доходи, та інше, а відтак немає підстав для задоволення такого клопотання.

Позивачу необхідно сплатити судовий збір у розмірі, передбаченому ст. 4 ч.2 п.1 Закону України "Про судовий збір", а саме судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленої законом з 01 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі та розмір ставки судового збору за подання до суду фізичною особою заяви майнового характеру складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожитого мінімуму для працездатних осіб.

Беручи до уваги те, що позивачка не посилається на докази в підтвердження наявності перешкод у визначенні дійсної вартості спірного майна на час звернення до суду, останній роз'яснюється, що ціну позову можливо встановити шляхом звернення до відповідних експертних та інших установ для визначення дійсної оцінки нерухомого майна, яке вона має успадкувати, після чого встановити ціну позову та сплатити відповідний розмір судового збору.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 176 ЦПК України ціна позову визначається у позовах про визнання права власності на майно - вартістю майна.

Відповідно до ст. 185 ЦПК України, позовна заява, подана без додержання вимог ст. ст. 175,177 ЦПК України підлягає залишенню без руху з наданням строку для усунення недоліків.

Керуючись ст.136, ч. 1 ст.185 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ :

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору - відмовити.

Заяву ОСОБА_1 до Лиманської сільської обєднаної громади Татарбунарського району Одеської області про визнання права власності по праву спадкування за заповітом - залишити без руху.

Надати позивачці строк 10 днів з дня вручення цієї ухвали для усунення недоліків.

Розяснити позивачці, що в разі якщо у вказаний строк недоліки позовної заяви не будуть усунуті, позовна заява буде вважатися неподаною і повертається позивачу.

Копію ухвали надіслати позивачу.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи за веб-адресою: http://court.gov.ua/.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала не підлягає оскарженню окремо від рішення суду.

Суддя Л.А. Семенюк