Постанова

Іменем України

20 червня 2018 року

м. Київ

справа № 755/17466/16-ц

провадження № 61-9992св18

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Крата В. І. (суддя-доповідач), Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2,

відповідачі: ОСОБА_3, житлово-будівельний кооператив «Слово-2»,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_2, яка підписана представником ОСОБА_4, на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 09 серпня 2017 року у складі судді: Яровенко Н. О. та рішення Апеляційного суду м. Києва від 05 грудня 2017 року у складі суддів: Болотова Є. В., Білич І. М., Поліщук Н. В.,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2016 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3, житлово-будівельного кооперативу (далі - ЖБК) «Слово-2» про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок залиття.

Позовна заява обґрунтована тим, що 21 жовтня 2016 року у її квартирі відбулось залиття, в результаті витоку води через бездіяльність ОСОБА_3 та недбалість ЖБК «Слово-2». На підтвердження позовних вимог надано акт № 1 від 21 жовтня 2016 року. Просила стягнути з відповідачів майнову шкоду в розмірі 30367,53 грн завдану внаслідок залиття квартири.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 09 серпня 2017 року позов задоволено частково. Стягнуто з ЖБК «Слово-2» на користь ОСОБА_2 24167,54 грн майнової шкоди, 2200 грн витрат за проведення незалежної оцінки, а всього 26 367,54 грн. В іншій частині позову відмовлено. Проведено розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що залиття квартири позивача сталося внаслідок фізичного зносу трубопроводу у міжповерховому перекритті, утримання якого в придатному для експлуатації стані має здійснюватися ЖБК «Слово-2», а не його членів чи мешканців/власників квартир. Судом не було встановлено обставин, які б свідчили про винну поведінку відповідача ОСОБА_3, наслідком якої є залиття квартири позивача та заподіяння позивачу майнової шкоди.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 05 грудня 2017 року рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 09 серпня 2017 року скасовано. У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, житлово-будівельного кооперативу «Слово-2» про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок залиття квартири відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь житлово-будівельного кооперативу «Слово-2» судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 606,33 грн.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що затоплення у квартири позивача сталося внаслідок тріщини внутрішньо панельної частини труби, що сталося через несанкціоноване втручання її мешканців у систему подачі центрального опалення, а саме згинання оригінальних трубопроводів подачі центрального опалення. Оскільки, залиття квартири позивача відбулось з її вини, підстав покладення обов'язку відшкодування шкоди на ЖБК «Слово-2» немає.

У лютому 2018 року ОСОБА_2 звернулась із касаційною скаргою, у якій просить оскаржені рішення скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами неправильно застосовано норми матеріального права та порушені норми процесуального права. Суди при вирішенні справи в повному обсязі не дослідили докази, проігнорували ряд обставин, а саме що: залиття квартири позивача відбулось в результаті витоку води через бездіяльність відповідача ОСОБА_3, який є власником квартири АДРЕСА_3 було складено акт, у якому зазначено, що залиття квартири позивача сталося з квартири АДРЕСА_4

Ухвалою Верховного Суду від 01 лютого 2018 року відкрито касаційне провадження у справі.

У березні 2018 року ЖБК «Слово-2» надіслало відзив на касаційну скаргу, в якому вказується, що вимоги позивача необґрунтовані. Оскільки, залиття квартири позивача відбулось з вини її мешканців, підстав покладати обов'язок по відшкодуванню шкоди на ЖБК «Слово-2» немає. Просило касаційну скаргу відхилити, а оскаржене рішення суду апеляційної інстанції залишити без змін.

У березні 2018 року ОСОБА_3 надіслав відзив на касаційну скаргу, в якому зазначив, що вимоги позивача необґрунтовані, зводяться до переоцінки доказів. Підстав відшкодовувати шкоду з боку ОСОБА_3 не має. Просив касаційну скаргу відхилити, а оскаржене рішення суду апеляційної інстанції залишити без змін.

Ухвалою Верховного Суду від 04 червня 2018 року справу призначено до судового розгляду.

Колегія суддів частково приймає аргументи, викладені в касаційній скарзі, з таких мотивів.

Відмовляючи в задоволенні позову, апеляційний суд прийняв до уваги акт № 2, складений 22 жовтня 2016 року комісією у складі: члена правління ЖБК «Слово-2», слюсаря-сантехніка, представника організації ПП «Електропромтех», представника організації ФОП «Коврига», та вважав, що висновок комісією зроблено після ліквідації аварії, спеціалістами у будівельно-технічній галузі, є більш повним, конкретним та об'єктивним. Даним актом встановлено, що затоплення у квартири позивача сталося через тріщину внутрішньо панельної частини труби, внаслідок несанкціонованого втручання її мешканців у систему подачі центрального опалення, а саме згинання оригінальних трубопроводів подачі центрального опалення. Оскільки, залиття квартири позивача відбулось з вини її мешканців, підстав покладення обов'язку відшкодування шкоди на ЖБК «Слово-2» немає.

Колегія суддів не погоджується із цим висновком апеляційного суду з таких підстав.

Суд першої інстанції встановив, що позивач ОСОБА_2 є співвласником квартири АДРЕСА_1.

21 жовтня 2016 року відбулось залиття квартири АДРЕСА_6. Внаслідок залиття в квартирі позивача були пошкоджені дві житлові кімнати, а тому квартира потребує ремонту.

Відповідач ОСОБА_3 проживає в квартирі АДРЕСА_5

Суд першої інстанції встановив, що в будинку АДРЕСА_7 на яке покладено здійснення технічного обслуговування та ремонт будинку, в тому числі й мережі центрального опалення будинку.

Суд першої інстанції встановив, що відповідно до акту № 1 від 21 жовтня 2016 року, складеного комісією в складі: члена правління, консьєржа, та власника сусідньої квартири АДРЕСА_9, у квартирі АДРЕСА_6 відбулося залиття. Причиною залиття стала багаторічна корозія сталевого трубопроводу 25 мм у міжповерховому перекритті під час постійної експлуатації з часу будування будинку. При обстеженні квартири АДРЕСА_8, що розташована вище, виявлено: наскрізна корозія трубопроводу опалення стояку в перекритті між 2-м та 3-м поверхами на рівні 4-6 см. нижче від рівня паркетного покриття в кв. АДРЕСА_8. Постраждав трубопровід внутрішнього опалення.

Суд першої інстанції встановив, що згідно акту № 2 про залиття внаслідок аварії, що трапилась на системі центрального опалення від 22 жовтня 2016 року, комісією встановлено, що 20 жовтня 2016 року в будинку АДРЕСА_10, у кв. АДРЕСА_8 та АДРЕСА_6 трапилося залиття внаслідок аварії на системі центрального опалення. Прорвало трубопровід центрального опалення всередині панелі міжповерхового перекриття 2-го та 3-го поверхів. Причиною залиття внаслідок аварії, що трапилась на системі ЦО, є наскрізний отвір діаметром приблизно 10 мм, що утворився внаслідок тривалої корозії трубопроводу у міжповерховому перекритті, що знаходиться у постійній експлуатації 45 років з моменту вводу в експлуатацію житлового будинку.

Суд першої інстанції встановив, що згідно звіту про незалежну оцінку ринкової вартості витрат на відновлення (ремонт) пошкоджень внаслідок залиття квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2, розмір майнової шкоди становить 24 167,53 грн. За проведення незалежної оцінки позивачем було сплачено 2200,00 грн.

Згідно абзацу 1 частини першої статті 60 ЦПК України (в редакції, чинній на момент ухвалення оскаржених рішень) кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Як свідчить тлумачення статті 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов'язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов'язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов'язання.

Зобов'язання про відшкодування шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов'язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі.

Аналіз положень статей 11 та 1166 ЦК України дозволяє зробити висновок, що підставою виникнення зобов'язання про відшкодування шкоди є завдання майнової шкоди іншій особі. Зобов'язання про відшкодування шкоди виникає за таких умов: наявність шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала шкоди; наявність причинного зв'язку між протиправною поведінкою особи яка завдала шкоди та її результатом - шкодою; вина особи, яка завдала шкоди.

Відповідно до частини другої статті 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоди завдано не з її вини.

За таких обставин, суд першої інстанції, встановивши факт залиття квартири позивача, причину та розмір завданої шкоди майну позивача, врахувавши, що ЖБК «Слово-2» не довело відсутність своєї вини у завданні шкоди, зробив обґрунтований висновок про часткове задоволення позовних вимог про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок залиття квартири.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Згідно статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що оскаржене рішення апеляційного суду ухвалене без додержання норм матеріального і процесуального права. У зв'язку із наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити частково, оскаржене рішення апеляційного суду скасувати і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Керуючись статтями 400, 409, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2, яка підписана представником ОСОБА_4, задовольнити частково.

Рішення Апеляційного суду м. Києва від 05 грудня 2017 року скасувати.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 09 серпня 2017 року залишити в силі.

З моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції скасоване рішення Апеляційного суду м. Києва від 05 грудня 2017 року втрачає законну силу.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: Н. О. Антоненко

В. І.Журавель

В. І.Крат

В. П.Курило