Постанова

Іменем України

20 червня 2018 року

м. Київ

справа № 127/7798/17

провадження № 61-14972св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі:

головуючого - Висоцької В. С. (суддя - доповідач),

суддів: Лесько А. О., Мартєва С. Ю., Пророка В. В., Фаловської І.М.,

учасники справи:

позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «Земельний Девелопмент»,

представник позивача - Спірідонов ВадимВіталійович,

відповідач - ОСОБА_2,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Земельний Девелопмент» на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 15 листопада 2017 року, у складі судді Прокопчук А. В., та постанову апеляційного суду Вінницької області від 31 січня 2018 року, у складі колегії суддів: Голоти Л. О., Войтка Ю. Б., Рибчинського В. П.,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2017 року товариство з обмеженою відповідальністю «Земельний Девелопмент» (далі - ТОВ «Земельний Девелопмент») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2, у якому просило визнати недійсними договори купівлі-продажу майнових прав від 02 листопада 2016 року, від 01 грудня 2017 року, укладені між ТОВ «Земельний Девелопмент» та ОСОБА_2

Позовна заява мотивована тим, що між ТОВ «Земельний Девелопмент», в особі директора ОСОБА_3, та ОСОБА_2 було укладено наступні договори купівлі-продажу майнових прав: 02 листопада 2016 року - договір № 207/1, предметом якого є майнові права на квартиру АДРЕСА_2; 01 лютого 2017 року: договір № 9, предметом якого є майнові права на квартиру АДРЕСА_1, та договір № 10, предметом якого є майнові права на квартиру АДРЕСА_2.

При укладенні вказаних договорів ОСОБА_3 діяла із перевищенням своїх повноважень, оскільки перебуваючи на посаді директора ТОВ «Земельний Девелопмент», діючи від імені товариства, мала право на укладення договорів, вартість яких не перевищує 50 000 грн. Так як вартість спірних договорів перевищує суму 50 000 грн, а загальними зборами учасників товариства, рішення про їх укладення не приймалося, то це дає підстави для висновку, що ОСОБА_3 уклала спірні договори з перевищенням своїх повноважень, тому дані договори не можуть створювати, змінювати та припиняти цивільні права та обов'язки ТОВ «Земельний Девелопмент».

Позивач також посилається на ту обставину, що дані договори купівлі-продажу майнових прав є удаваними, оскільки на момент їх укладення

ТОВ «Земельний Девелопмент» вже не володіло майновими правами на будівлю, а набуло права власності на зазначені квартири.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 15 листопада 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що на час укладення спірних договорів ОСОБА_3 перебувала у відпустці, та обов'язки директора ТОВ «Земельний Девелопмент» виконувала ОСОБА_4, яка, діючи на підставі довіреності, підписала вказані договори. Питання щодо визначення обсягу повноважень виконавчого органу товариства та добросовісність його дій відноситься до внутрішніх взаємовідносин юридичної особи та її органу, тому сам лише факт вчинення виконавчим органом товариства протиправних дій, перевищення ним своїх повноважень, не може слугувати єдиною підставою для визнання недійсними договорів, укладених цим органом від імені юридичної особи з третіми особами. Аргументи позивача про удаваність оспорюваних договорів є безпідставними, оскільки його посилання на наявність у

ТОВ «Земельний Девелопмент» права власності на квартири в момент підписання вказаних договорів від імені позивача не відповідають дійсності.

Постановою апеляційного суду Вінницької області від 31 січня 2018 року рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 15 листопада 2017 року залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що місцевим судом повно встановлені обставини справи, юридична природа спірних правовідносин та закон, який їх регулює, визначено правильно. Висновки місцевого суду є обґрунтованими та правомірними і не спростовуються доводами апеляційної скарги.

У касаційній скарзі, поданій у лютому 2018 року, ТОВ «Земельний Девелопмент» просить скасувати ухвалені у справі судові рішення та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами залишено поза увагою ту обставину, що статутом ТОВ «Земельний Девелопмент» не передбачено посади виконавчого директора, та не визначено прав і обов'язків особи, яка б її обіймала, що вказує на відсутність у ОСОБА_4 необхідного обсягу цивільної дієздатності для укладення спірних договорів.

Відповідно до доводів касаційної скарги, судом не було надано оцінки тому факту, що на момент укладення спірних договорів ТОВ «Земельний Девелопмент» набуло право власності на об'єкти нерухомого майна, а тому такі договори є удаваними, оскільки спрямовані на купівлю-продаж нерухомого майна - квартир.

Відповідач не скористалась своїм правом на подання до суду відзиву на касаційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги до касаційного суду не направила.

За змістом частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Суд установив, що відповідно до статуту ТОВ «Земельний Девелопмент», затвердженого рішенням Загальних зборів учасників ТОВ «Земельний Девелопмент» протокол № 4 від 12 січня 2013 року, товариство створене з метою насичення ринку конкурентоспроможною наукомісткою продукцією та більш повного і ефективного використання трудових ресурсів, а також одержання прибутку в результаті виробничої, наукової та комерційної діяльності, надання послуг і виконання робіт в різних сферах діяльності та розподілу прибутку між учасниками товариства. Товариство здійснює наступні види діяльності: купівля та продаж власного нерухомого майна; підготовка до продажу або передачі в найм нерухомості; інші роботи із завершенням будівництва; будівництво житлових і нежитлових будівель та інше. Учасниками товариства є: ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_3.

Пунктами 8.1., 8.2. статуту визначено, що вищим органом товариства є Загальні збори учасників товариства. До виключної компетенції Загальних зборів учасників товариства, зокрема, належить попереднє ухвалення правочинів на суму, що перевищує 50 000 грн.

Згідно пункту 8.15. статуту управління поточною (оперативною) діяльністю товариства здійснює його одноособовий виконавчий орган - директор. Директор самостійно вирішує усі питання діяльності товариства, за винятком тих, що належать до виключної компетенції загальних зборів учасників товариства. Загальні збори учасників товариства можуть винести рішення про передачу частини повноважень, що належать їм, до компетенції директора, крім тих, що відносяться до виключної компетенції загальних зборів учасників. Директор підзвітний загальним зборам учасників і організовує виконання їх рішень.

Директор діє від імені товариства в межах, встановлених цим статутом. Директор має право без довіреності виконувати дії від імені товариства, представляє його інтереси в інших підприємствах, організаціях та державних органах, укладає від його імені договори, розпоряджається майном товариства, в тому числі грошовими коштами, на суму не більше

50 000 грн, в межах передбачених даним статутом. Загальні збори учасників товариства не мають право втручатися в оперативну діяльність директора (пункт 8.16. Статуту).

02 листопада 2016 року між ТОВ «Земельний Девелопмент», в особі виконавчого директора ОСОБА_4, яка діє на підставі доручення, та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу майнових прав № 207/1, відповідно до умов якого, останній передаються майнові права на об'єкт нерухомості, розташований в об'єкті капітального будівництва по АДРЕСА_3, загальною площею 48,1 кв. м. Загальна вартість майнових прав, що передаються продавцем покупцеві за даним договором складає

180 000 грн.

01 лютого 2017 року між ТОВ «Земельний Девелопмент», в особі виконавчого директора ОСОБА_4, яка діє на підставі доручення, та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу майнових прав № 9. Сторони домовились, що об'єктом нерухомості, майнові права на який передаються за даним договором, є об'єкт нерухомості, розташований в об'єкті капітального будівництва по АДРЕСА_1, загальною площею

55,5 кв. м. Загальна вартість майнових прав, що передаються продавцем покупцеві за даним договором складає 220 000 грн.

01 лютого 2017 року між ТОВ «Земельний Девелопмент», в особі виконавчого директора ОСОБА_4, яка діє на підставі доручення, та ОСОБА_2 також було укладено договір купівлі-продажу майнових прав №10, згідно з яким сторони домовились, що об'єктом нерухомості, майнові права на який передаються за даним договором, є об'єкт нерухомості, розташований в об'єкті капітального будівництва по

АДРЕСА_2, загальною площею 58,5 кв. м. Загальна вартість майнових прав, що передаються продавцем покупцеві за даним договором складає

220 000 грн.

Пунктами 1.5 договорів від 01 лютого 2017 року та пунктом 10 договору

від 02 листопада 2016 року закріплено, що запланований термін будівництва та введення в експлуатацію об'єкта будівництва

є 2 квартал 2016 року.

У зв'язку із завершенням будівництва багатоквартирного житлового будинку по АДРЕСА_2 та отриманням Декларації про готовність об'єкта до експлуатації, між ТОВ «Земельний Девелопмент» в особі ОСОБА_4, що діє на підставі доручення, та ОСОБА_2 укладено акти прийому-передачі:

09 грудня 2016 року - щодо передачі ОСОБА_2 квартири АДРЕСА_3, загальною площею 48,1 кв. м;

10 лютого 2017 року - щодо передачі ОСОБА_2 квартири АДРЕСА_2, загальною площею 58,5 кв.м та щодо передачі ОСОБА_2 квартири

АДРЕСА_1, загальною площею 55, 5 кв. м.

Факт здійснення ОСОБА_2 у повному обсязірозрахунку, підтверджується довідками виконавчого директора ТОВ «Земельний Девелопмент» ОСОБА_4 від 10 лютого 2017 року.

Обґрунтовуючи позов, ТОВ «Земельний Девелопмент» посилалось на те, що ОСОБА_3 уклала оспорювані договори з перевищенням своїх повноважень, оспорювані договори були направлені на набуття у власність

ОСОБА_2 квартир АДРЕСА_2, АДРЕСА_3, АДРЕСА_1. Проте, між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 існує зловмисна домовленість, спрямована на безпідставне отримання у власність майна ТОВ «Земельний Девелопмент». Крім того, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 перебувають у родинних відносинах та були обізнані про відсутність у ОСОБА_3 повноважень на укладення спірних договорів.

Залишаючи рішення суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову без змін, апеляційний суд зазначив, що для визнання недійсним договору, укладеного юридичною особою з третьою особою, з підстави порушення установленого обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи, не має самостійного юридичного значення сам по собі факт перевищення повноважень органом чи особою, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, як і сам по собі факт скасування довіреності представнику, який у період її чинності здійснював свої права та виконував обов'язки за цією довіреністю.

Такий договір може бути визнаний недійсним із зазначених підстав у тому разі, якщо буде встановлено, що сама третя особа, контрагент юридичної особи за договором, діяла недобросовісно і нерозумно. Тобто третя особа знала або за всіма обставинами, проявивши розумну обачність, не могла не знати про обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи чи про припинення дії довіреності, виданої представнику юридичної особи, який укладає договір від її імені.

Відповідно до статті 16 ЦК України визнання правочину недійсним є одним з передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів.

Загальні вимоги щодо недійсності правочину передбачені статтею 215 ЦК України.

Частинами першою - третьою статті 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Зміст правочину становлять права та обов'язки, про набуття, зміну або припинення яких учасники правочину домовилися.

Правочин є недійсним у разі недотримання умов його чинності, передбачених статтею 203 ЦК України, а саме: відсутність у сторін (сторони) необхідного обсягу цивільної дієздатності, відсутність волевиявлення учасника правочину та його невідповідність внутрішній волі учасника правочину, невідповідність форми вчиненого правочину вимогам закону, відсутність спрямованості волі учасників правочину на реальне досягнення обумовленого ним юридичного результату.

Згідно з частиною першою статті 92 ЦК України юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Порядок створення органів юридичної особи встановлюється установчими документами та законом.

Управління товариством здійснюють його органи, тобто Загальні збори його учасників і виконавчий орган, якщо інше не встановлено законом (стаття 97 ЦК України).

Згідно з частиною другою статті 207 ЦК України у редакції, чинній на момент укладення оспорюваних договорів, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Обов'язковість скріплення правочину печаткою може бути визначена за письмовою домовленістю сторін.

Дієздатність юридичних осіб може обмежуватися законом (наприклад, юридичних осіб, утворених об'єднанням громадян, політичними партіями) або засновниками юридичних осіб відповідно до установчих документів.

Орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. У відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження (частина третя статті

92 ЦК України).

Таким чином, орган або особа, яка виступає від імені юридичної особи, не може перевищувати своїх повноважень, визначених установчими документами або законом.

Обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи набуває юридичної сили для третьої особи в тому випадку, якщо ця третя особа при укладенні правочину знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження.

За правилами статей 237, 244, 246 ЦК України орган юридичної особи або інша особа, уповноважена її установчими документами, може видати довіреність від імені юридичної особи іншому представнику (який не є органом юридичної особи чи особою, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені) та уповноважити представника вчинити правочин від імені юридичної особи, в тому числі вступаючи в правовідносини з третіми особами. Стаття 240 ЦК України допускає можливість передоручення.

У разі відчуження юридичною особою майна, яке закріплене за нею на праві господарського відання, ця юридична особа діє від власного імені, хоча й за обов'язкової наявності попередньої згоди власника майна. У разі видачі юридичною особою представнику довіреності на вчинення відповідного правочину, протягом строку довіреності або до припинення її дії від імені юридичної особи діє цей представник.

Також згідно з частиною першою статті 249 ЦК України особа, яка видала довіреність, за винятком безвідкличної довіреності, може в будь-який час скасувати довіреність або передоручення.

При цьому, закон зобов'язує особу, яка видала довіреність і згодом скасувала її, негайно повідомити про це представника, а також відомих їй третіх осіб, для представництва перед якими була видана довіреність (частина друга статті 249 ЦК України).

Частиною третьою статті 249 ЦК України передбачено, що права та обов'язки щодо третіх осіб, що виникли внаслідок вчинення правочину представником до того, як він довідався або міг довідатися про скасування довіреності, зберігають чинність для особи, яка видала довіреність, та її правонаступників. Це правило не застосовується, якщо третя особа знала або могла знати, що дія довіреності припинилася.

Наведені висновки щодо застосування вищенаведених норм права містяться в постановах Верховного Суду України від 9 листопада 2016 року (справа № 6-2063цс16) та від 30 листопада 2016 року (справа № 6-2363цс16) від 13 березня 2017 року (справа № 6-147цс17).

Встановивши, що оспорювані договори підписані ТОВ «Земельний Девелопмент», в особі виконавчого директора ОСОБА_4, яка діє на підставі доручення, апеляційний суд належним чином не встановив фактичні обставини та не дав їм належної оцінки, що необхідно для правильного застосування статті 92 ЦК України, а саме: чи була видана довіреність, якою уповноважено виконавчого директора ОСОБА_4 діяти в інтересах

ТОВ «Земельний Девелопмент», оскільки до матеріалів справи вона не додана; не проаналізував поведінку відповідача ОСОБА_2, чи діяла вона, укладаючи оспорюваний договір, добросовісно і розумно.

Крім того, суд апеляційної інстанції не дав належної оцінки доводам апеляційної скарги про те, що статутом товариства не передбачено посади виконавчого директора як і не визначено прав та обов'язків особи, яка б обіймала цю посаду.

Частиною другою статті 331 ЦК України встановлено, що право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва.

Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Аналіз положень статті 331 ЦК України у системному зв'язку з нормами статей 177-179, 182 ЦК України, частини третьої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» дає підстави для висновку про те, що право власності на новостворене нерухоме майно як об'єкт цивільних прав виникає з моменту його державної реєстрації.

Разом із тим, апеляційний суд не дав правової оцінки тій обставині, що

ТОВ «Земельний Девелопмент» володіло майновими правами на об'єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_2, АДРЕСА_3 та АДРЕСА_1, до 03 червня 2016 року, оскільки саме з цієї дати об'єкт було прийнято до експлуатації в установленому законом порядку.

Відповідно до вимог частин першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Оскільки суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості встановлювати нові обставини, які не були встановлені судами попередніх інстанції, тому справу необхідно передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Керуючись статтями 400, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Земельний Девелопмент» задовольнити частково.

Постанову апеляційного суду Вінницької області від 31 січня 2018 року скасувати.

Справу направити до суду апеляційної інстанції на новий розгляд.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді А. О. Лесько

С. Ю. Мартєв

В. В. Пророк

І. М. Фаловська