№ 336/4538/17
провадження № 2/336/184/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 червня 2018 року м.Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Дмитрюк О.В.,

за участю секретаря Когут С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 (третя особа - районна адміністрація Запорізької міської Ради по Шевченківському району) про усунення перешкод в користуванні власністю, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулась 15.08.2017 р. до суду з вищевказаним позовом, в якому зазначила, що їй на праві спільної часткової власності належить 14/25 частин житлового будинку АДРЕСА_1. 11/25 частин вказаного будинку належить відповідачам на праві спільної сумісної власності.

Вона має бажання подарувати належну їй частину житлового будинку іншому синові, але нотаріусом їй було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, оскільки на даний час діють правила, за якими потрібна згода батьків неповнолітніх дітей, які зареєстровані в будинку.

Крім відповідачів, в будинку зареєстровані їх неповнолітні діти (її онуки) ОСОБА_6, 2013 р.н., та ОСОБА_7, 2015 р.н..

Відповідачі не надають їй згоду на відчудження належної їй частини будинку, чим порушують її права, як власника.

За позовом ОСОБА_1 просить зобов'язати відповідачів усунути їй перешкоди в користуванні власністю, а саме: зобов'язати їх надати згоду на оформлення договору дарування належних їй 14/25 частин житлового будинку АДРЕСА_1 її синові ОСОБА_8

В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали, просили його задовольнити.

ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_3, та його представник просили відмовити в задоволенні позову, оскільки на підставі Інструкції про вчинення нотаріальних дій нотаріусами України договір дарування ОСОБА_1 міг бути посвідчений без їх згоди, що свідчить про відсутність порушення прав позивача з їх боку. Крім того, позивач до них не зверталась для надання згоди на укладення договору. Вважають, що право позивача може бути поновлено шляхом звернення з відповідним позовом до нотаріуса, який безпідставно відмовив у вчиненні нотаріальної дії.

ОСОБА_5 в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні позову.

ОСОБА_4 подала заяву про розгляд справи без її участі, просить в задоволенні позову відмовити.

Представник третьої особи - районної адміністрації Запорізької міської Ради по Шевченківському району до суду не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, пояснень по суті спору не надав.

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, приймаючи до уваги позицію ОСОБА_4, з'ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити з наступних міркувань.

Так, з наданих письмових доказів встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 від 05.10.2007 р., виданого Шевченківською районною адміністрацією (а.с.7), ОСОБА_1 належить 14/25 частин квартири спільного заселення, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Державна реєстрація права власності ОСОБА_1 на вказану частину квартири зареєстрована ОП «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації» 11.10.2007 р. (а.с.7 зв.).

Відповідачам на праві спільної сумісної власності належить 11/25 частин вказаної квартири на підставі свідоцтва № 21788 про право власності, виданого Шевченківською районною адміністрацією 05.10.2007 р. (а.с.4).

Як вбачається зі змісту довідки Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані: позивач ОСОБА_1, відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та малолітні ОСОБА_7 і ОСОБА_6 (а.с.8).

Згідно ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч.1 ст.317 ЦК України).

У відповідності до ч.ч.1,2 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Як встановлено в судовому засіданні, позивач має намір подарувати належну їй частину квартири, і стверджує, що у посвідченні договору дарування їй нотаріусом було відмовлено.

Главою 13 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 р. визначені підстави та порядок відмови нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема, нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо: вчинення такої дії суперечить законодавству України; не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії; дія підлягає вчиненню іншим нотаріусом або посадовою особою, яка вчиняє нотаріальні дії; є сумніви у тому, що фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, усвідомлює значення, зміст, правові наслідки цієї дії, або є підозра в тому, що ця особа діє під впливом насильства; з проханням про вчинення нотаріальної дії звернулась особа, яка в установленому порядку визнана недієздатною, або уповноважений представник не має необхідних повноважень; правочин, що укладається від імені юридичної особи, суперечить цілям, зазначеним у її статуті чи положенні, або виходить за межі її діяльності; особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла плату за її вчинення; особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла встановлені законодавством платежі, пов'язані з її вчиненням; в інших випадках, передбачених Законом. Нотаріус на вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, зобов'язаний викласти причини відмови в письмовій формі і роз'яснити порядок її оскарження. У цих випадках нотаріус протягом трьох робочих днів виносить постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. У постанові про відмову зазначаються, окрім іншого, про вчинення якої нотаріальної дії просила особа, що звернулася до нотаріуса (короткий зміст прохання) та причини відмови у вчиненні нотаріальної дії з посиланням на чинне законодавство.

В процесі розгляд справи позивач стверджувала, що у вчиненні нотаріальної дії їй нотаріусом було відмовлено через реєстрацію в квартирі малолітніх дітей.

За ст. 12 ЦПК цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналогічним чином питання обов'язків доказування і подання доказів регулює ст. 81 ЦПК Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивач в процесі розгляду справи не надала письмової відмови нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії. Враховуючи твердження позивача про причини такої відмови, суд виходив з наступного.

Відповідно до п.1.9 глави 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012 року, у разі виявлення з поданих відчужувачем документів, що право власності або право користування відчужуваним житловим будинком, квартирою, кімнатою або їх частиною мають малолітні або неповнолітні діти або недієздатні чи обмежено дієздатні особи, нотаріус повинен витребувати у відчужувача дозвіл органу опіки та піклування на вчинення такого правочину у формі витягу з рішення відповідної районної, районної у містах Києві та Севастополі державної адміністрації, відповідного виконавчого органу міських, районних у містах, сільських, селищних рад.

Згідно ст.17 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх заміняють, не мають права без дозволу органу опіки і піклування, наданого відповідно до закону, укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та/або державній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати поділ, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання.

Таким чином, можна зробити висновок, що законодавець чітко визначає, що лише батьки, які є законними представниками малолітніх дітей, мають право на звернення до органів опіки та піклування для отримання дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, право користування на яке мають діти. Іншого порядку отримання такого дозволу чи надання дозволу на відчуження нерухомого майна без відповідного дозволу органу опіки та піклування чинним законодавством не передбачено.

Разом з тим, як встановлено з пояснень сторін, малолітні діти мають право користування частиною квартири, яка належить відповідачам на праві спільної сумісної власності і не користуються частиною, що належить позивачу.

Відповідачі, заперечуючи проти позову, зазначали про те, що вони жодним чином не порушили прав позивача, як власника частини житлового будинку.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч.1 ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

За змістом ст.ст.11, 15 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють визначені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Стаття 16 ЦК України містить перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів, а саме: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Цей перелік не є вичерпним і суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Отже, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Разом із тим, такого способу захисту як зобов'язання співвласників спільної часткової власності надати згоду на відчуження частки нерухомого майна, що належить позивачу, чинним законодавством України не передбачено.

Тому, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги позивача не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, а тому не підлягають задоволенню.

На підставі ч.1 ст.141 ЦПК України, суд не стягує з відповідачів на користь позивача понесені нею судові витрати.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 141, 261, 264, 265, 280-284, 354ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 (третя особа - районна адміністрація Запорізької міської Ради по Шевченківському району) про усунення перешкод в користуванні власністю - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Запорізької області протягом тридцяти днів через Шевченківський районний суд м.Запоріжжя.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В.Дмитрюк