Постанова

Іменем України

06 червня 2018 року

м. Київ

справа № 369/7966/16-ц

провадження № 61-24584св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Журавель В. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - комунальне підприємство «Києво-Святошинське виробниче управління житлово-комунального господарства»,

третя особа - генеральний директор комунального підприємства «Києво-Святошинське виробниче управління житлово-комунального господарства» Пономарьов Юрій Олександрович,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу комунального підприємства «Києво-Святошинське виробниче управління житлово-комунального господарства» на ухвалу апеляційного суду Київської області від 07 березня 2018 року у складі судді: Мережко М. В.,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до комунального підприємства (далі - КП) «Києво-Святошинське виробниче управління житлово-комунального господарства», третя особа: генеральний директор КП «Києво-Святошинське виробниче управління житлово-комунального господарства» Пономарьов Ю. О. про поновлення на роботі, виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 лютого 2017 року у задоволені позову відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Київської області від 07 березня 2018 року відмолено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою КП «Києво-Святошинське виробниче управління житлово-комунального господарства» на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 лютого 2017 року

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що вказані КП «Києво-Святошинське виробниче управління житлово-комунального господарства» підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження не є поважними. При цьому апеляційний суд вказав, що представник КП «Києво-Святошинське виробниче управління житлово-комунального господарства» Нурищенко С.В. брав участь у судовому засіданні під час розгляду справи в суді першої інстанції, що підтверджується відомостями журналу судового засідання від 25 січня 2017 року (а.с. 84-55), був повідомлений про перерву в судовому засіданні до 28 лютого 2017 року о 12 годині 30 хвилин, що підтверджується відповідною розпискою (а.с. 56). Також КП «Києво-Святошинське виробниче управління житлово-комунального господарства» отримувало судові повістки та повідомлення, що надсилались Києво-Святошинським районним судом Київської області (а.с. 18), подавало клопотання (а.с. 19, 60, 62) та заперечення на позовну заяву (а.с. 35-53).

У травні 2018 року КП «Києво-Святошинське виробниче управління житлово-комунального господарства» подало касаційну скаргу, у якій просило скасувати оскаржену ухвалу апеляційного суду та направити справу на новий апеляційний розгляд, посилалось на порушення судами норм процесуального права. На обґрунтування касаційної скарги вказує на те, що: відповідач був відсутній під час проголошення судового рішення; докази відправлення рішення суду першої інстанції відсутні; вчасно отримати рішення суду було неможливо через недбалість працівників суду. Тому суд апеляційної інстанції зробив помилковий висновок, що причини пропуску строку на апеляційне оскарження є неповажними.

Ухвалою Верховного Суду від 18 травня 2018 року у справі відкрито касаційне провадження.

Колегія суддів відхиляє аргументи, які викладені в касаційній скарзі, з таких мотивів.

Європейський суд з прав людини вказав, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 03 квітня 2008 року).

Європейський суд з прав людини вказав, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим, якщо строк на ординарне апеляційне оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, як у цій справі, де нібито складне економічне становище перешкоджало відповідачу сплатити державне мито (див. пункти 19 та 20 вище), таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності, так як і перегляд в порядку нагляду. Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata, особливо як у цій справі, коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 03 квітня 2008 року).

«Право на суд», одним із аспектів якого є право доступу, не є абсолютним і може підлягати обмеженням; їх накладення дозволене за змістом, особливо щодо умов прийнятності апеляційної скарги. Проте такі обмеження повинні застосовуватись з легітимною метою та повинні зберігати пропорційність між застосованими засобами та поставленого метою (VOLOVIK v. UKRAINE, N 15123/03, § 53, 55, ЄСПЛ, від 06 грудня 2007 року).

Норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (PERETYAKA AND SHEREMETYEV v. UKRAINE, № 17160/06 та N 35548/06, § 34, ЄСПЛ, від 21 грудня 2010 року).

Колегія суддів погоджується з висновками апеляційного суду про те, що вказані у заяві про поновлення строку на апеляційне оскарження підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження є неповажними, оскільки КП «Києво-Святошинське виробниче управління житлово-комунального господарства» не надано жодного доказу щодо наявності істотних перешкод чи труднощів, які унеможливили вчасне вчинення процесуальних дій з подачі апеляційної скарги на рішення місцевого суду протягом тривалого часу. Відповідач знав про розгляд справи, брав участь у її розгляді та не був позбавлений можливості ознайомитись з матеріалами справи та отримувати копії процесуальних документів. Представник відповідача брав участь у судовому засіданні під час розгляду справи в суді першої інстанції, був повідомлений про перерву в судовому засіданні до 28 лютого 2017 року о 12 годині 30 хвилин. Також КП «Києво-Святошинське виробниче управління житлово-комунального господарства» отримувало судові повістки та повідомлення, що надсилались Києво-Святошинським районним судом Київської області, подавало клопотання та заперечення на позовну заяву. Отже, відповідач був обізнаний про розгляд справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про те, що оскаржена ухвала постановлена без додержання норм процесуального права. У зв'язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржену ухвалу без змін.

Оскільки оскаржена ухвала залишена без змін, а скарга без задоволення, то судовий збір за подання касаційної скарги покладається на особу, яка подала касаційну скаргу.

Керуючись статтями 400, 401, 406, 409, 410, 416 ЦПК, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу комунального підприємства «Києво-Святошинське виробниче управління житлово-комунального господарства» залишити без задоволення.

Ухвалу апеляційного суду Київської області від 07 березня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Крат

Н. О.Антоненко

В.І. Журавель