АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.06.2018 року м. Одеса

справа №522/10021/17

провадження №22-ц/785/1698/18

Апеляційний суд Одеської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого-Колеснікова Г.Я.(суддя-доповідач),

суддів- Вадовської Л.М., ОСОБА_1,

за участю секретаря Сідлецької Ю.С.,

учасники справи:

позивач- Присуха ОСОБА_2,

відповідачі- Шевченко ОСОБА_3, публічне акціонерне товариство «ОСОБА_4 Аваль» в особі Одеської обласної дирекції АТ «ОСОБА_4 Аваль»,

треті особи-Приморський відділ державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області, відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області на заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 19 червня 2017 року у складі судді Тарасова А.В.,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2017 року ОСОБА_5 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_6, публічного акціонерного товариства «ОСОБА_4 Аваль» в особі Одеської обласної дирекції АТ «ОСОБА_4 Аваль» (далі-ПАТ «ОСОБА_4 Аваль», банк), треті особи: Приморський відділ примусового виконання рішень управліннядержавної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області (далі- Приморський ВПВР УДВС ГТУЮ в Одеській області), відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області (далі-ВПВР УДВС ГТУЮ в Одеській області) про зняття арештів, накладених:

-постановою ВПВР УДВС ГТУЮ в Одеській області про опис та арешт майна боржника № 51687332 від 16 листопада 2016 року;

-постановою Другого Приморського районного управління юстиції у м. Одесі (далі- Другий Приморський РУЮ у м.Одесі) про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АН № 318453 від 17 січня 2008 року;

-постановою підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області (далі- ППВР ВДВС ГУЮ в Одеській області) про арешт майна АА № 103243 від 08 серпня 2008 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що 13 квітня 2007 року між відкритим акціонерним товариством «ОСОБА_4 Аваль» (далі- ВАТ «ОСОБА_4 Аваль») , правонаступником якого є ПАТ «ОСОБА_4 Аваль» та ОСОБА_6 укладено кредитний договір за умовами якого банк надав кредит у вигляді невідновлюваної кредитної лінії з лімітом 376 370 доларів США.

З метою забезпечення виконання позичальницею зобовязань, взятих за кредитним договором, ВАТ «ОСОБА_4 Аваль» того самого дня уклало з ОСОБА_6 договір іпотеки, предметом якого є квартира АДРЕСА_1.

В подальшому право вимоги за вказаними договорами відступлене публічному акціонерному товариству «Комерційний Банк «Фінансовий партнер» (далі- ПАТ «Комерційний Банк «Фінансовий партнер»), яке відступило своє право вимоги товариству з обмеженою відповідальністю «Фінстрим» (далі-ТОВ «Фінстрим»), яке в свою чергу відступило право вимоги позивачці.

На даний час їй стало відомо, що постановами державних виконавців органів примусового виконання, що наведені вище, на предмет іпотеки накладено арешти та оголошено заборони на його відчуження, що порушує її право вимоги за кредитним договором за рахунок предмету іпотеки.

Посилаючись на вказані обставини позивачка просила задовольнити її вимоги (а.с.1-2).

Інші учасники заперечення на позов суду не надали.

Справа розглянута за відсутності учасників судового процесу (а.с.38,44).

Заочним рішеннямПриморського районного суду м. Одеси від 19 червня 2017 року позовні вимоги задоволено (а.с.49).

Рішення суду мотивовано тим, що ОСОБА_5 за договором про відступлення права вимоги має право задовольнити свої вимоги до боржника ОСОБА_6 за рахунок предмета іпотеки, а накладення на нього арештів та заборони відчуження перешкоджає їй у здійсненні своїх прав.

В апеляційній скарзівідділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області просить заочне рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволені позову.

Неправильність рішення суду першої інстанції обґрунтовано порушенням норм матеріального і процесуального права (а.с.51-53).

Належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи учасники судового процесу в судове засідання повторно не з'явились, що відповідно до правил ч.2ст.372 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи у їх відсутність.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Судом встановлено, що між ВАТ «ОСОБА_4 Аваль», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «ОСОБА_4 Аваль», як кредитором, та ОСОБА_6, як позичальником, 13 квітня 2007 року укладено кредитний договір № 014/0049/74/73178, за умовами якого банк надав їй кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з лімітом 376 370 доларів США (а.с.4-8).

На забезпечення виконання умов зазначеного договору між сторонами укладено договір іпотеки від 13 квітня 2007 року. Відповідно до умов даного договору предметом іпотеки є квартира АДРЕСА_2 (а.с.12-17).

В подальшому право вимоги за вказаним договором іпотеки 27 квітня 2017 року відступлене ПАТ «Комерційний Банк «Фінансовий партнер», яке 27 квітня 2017 року відступило своє право вимоги ТОВ «Фінстрим», яке в свою чергу у той же день відступило право вимоги ОСОБА_5 (а.с.18-19.,21-23,26-27).

На даний час ОСОБА_5 має право на задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки, відповідно до умов договору, проте накладення на нього арештів та заборони відчуження майна перешкоджає їй у здійснені її прав.

Положенням ст. 1 ЗУ «Про іпотеку» визначено, що іпотека - вид забезпечення виконання зобовязання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом, та відповідно ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», за якою у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязання шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

За змістом ч. 6 ст. 3 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення боржником основного зобовязання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки.

Відповідно до ч. 7 ст. 3 Закону України «Про іпотеку», пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації.

Отже, звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача- іпотекодержателя, який має переважне право перед іншими особами на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки.

Згідно з ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про іпотеку», у разі порушення іпотекодавцем обовязків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобовязання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ч. 2 ст. 12 ЗУ «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» на підставі реєстрації встановлюється пріоритет обтяження, якщо інші підстави для виникнення пріоритету не визначені цим Законом. Задоволення прав чи вимог декількох обтяжувачів, на користь яких встановлено обтяження одного й того ж рухомого майна, здійснюється згідно пріоритетом, який визначається в порядку, встановленого цим Законом.

Статтею 14 вказаного Закону, встановлено, що якщо інше не встановлено цим Законом, зареєстроване обтяження має вищий пріоритет над незареєстрованим обтяженнями. Пріоритет зареєстрованих обтяжень визначається у черговості їх реєстрації, за винятками, встановленими цим Законом. Обтяжувачі, які зареєстрували обтяження одного і того ж рухомого майна одночасно, мають рівні права на задоволення своїх вимог. Обтяжувач з вищим пріоритетом має переважне право на звернення стягнення на предмет обтяження.

Отже, зважаючи на черговість реєстрації обтяжень, позивач як обтяжувач з вищим пріоритетом, встановленим ЗУ «Про іпотеку», володіє переважним та першочерговим правом на отримання задоволення своїх вимог щодо одного й того ж нерухомого майна.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про те, що на даний момент арешти з іпотечного майна не були зняті та вищезазначені арешти перешкоджають позивачу, як іпотекодержателю реалізувати своє переважне право на задоволення своїх вимог за рахунок іпотеки та у реалізації своїх прав, у звязку з чим позов ОСОБА_5 підлягає задоволенню.

Крім того, звертаючись до суду за захистом своїх прав ОСОБА_5 просила зняти арешти з квартири АДРЕСА_1, та оголошення заборони її відчуження, накладеними державними виконавцями відповідних органів примусового виконання 17 січня 2008 року, 08 серпня 2008 року та 16 листопада 2016 року і саме ці вимоги розглянув суд першої інстанції.

На підтвердження своїх вимог про те, що відповідні арешти та заборони відчуження квартири державними виконавцями ухвалено саме 17 січня 2008 року, 08 серпня 2008 року та 16 листопада 2016 року, позивач надала інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна (а.с.29-32).

Інших доказів, які б свідчили про коло учасників виконавчих проваджень, в рамках яких ухвалювалися оскаржувані постанови державних виконавців позивачем суду не надано.

У свою чергу доводи апеляційної скарги не стосувалися рішення суду в частині зняття арештів та заборони відчуження, ухвалених державними виконавцями 17 січня 2008 року, 08 серпня 2008 року та 16 листопада 2016 року.

Зокрема, апелянт в апеляційній скарзі зазначив, що:

-на виконанні в відділі перебуває виконавче провадження ВП №51687332 з примусового виконання листа №2-6493/11, виданий 17 січня 2013 року Приморським районним судом м.Одеси про звернення стягнення боргу в сумі 567 022,51 доларів США, що еквівалентом 4 510 323,86 грн., на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1.;

-18 липня 2016 року в рамках вказаного виконавчого провадження ухвалена постанова про арешт майна боржника.

При цьому, яким чином ухвала державного виконавця від 18 липня 2016 року про арешт боржника та оголошення заборони на його відчуження, яка не була предметом судового розгляду, стосується позовних вимог ОСОБА_5, яка просила зняти арешти з майна боржника на підставі постанов, ухвалених в іншій час, апеляційна скарга обґрунтування не містить.

Крім того, апелянт додатково повідомив апеляційний суд про те, що:

- на примусовому виконанні в відділі перебував виконавчий лист №2-6493/11, виданий 17 січня 2013 року Приморським районним судом м.Одеси (виконавчі провадженні ВП №48506679, ВП №46836604, ВП № 46836865, ВП №48506531), які завершені на підставі п.4ст.47 Закону «Про виконавче провадження»,

-28 серпня 2015 року державним виконавцем ухвалена постанова про стягнення виконавчого збору.

При цьому апелянт не зазначив з кого та в якій сумі підлягає стягненню виконавчий збір.

Оскільки учасники судового процесу участі в суді першої інстанції не приймали, а також не зявилися в суд апеляційної інстанції в судове засідання, призначене на 15 травня 2018 року, апеляційний суд, враховуючи те, що в апеляційній скарзі не містилися доводи в чому конкретно полягає незаконність і (або) необґрунтованість рішення суду, запропонував учасникам, в тому числі йВПВР УДВС ГТУЮ в Одеській області, зявитися в чергове засідання, призначене на 12 червня 2018 року (а.с.112-113).

Проте, як зазначалось вище, в судове засідання ніхто з учасників судового процесу повторно не зявився.

Замість явки в суд представником апелянта суду були надіслані, зокрема, наступні документи:

-копії заяв ПАТ «ОСОБА_4 Аваль» від 14 липня 2016 року про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом №2-6493/11, виданим 17 січня 2013 року Приморським районним судом м.Одеси про стягнення з ОСОБА_6 на користь банка заборгованість за кредитним договором в сумі 4 510 323,86 грн. шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки тапро опис та арешт майна боржника,

-нечитаний текст договору іпотеки;

-копія постанови старшого державного виконавця ВПВР УДВС ГТУЮ в Одеській області Хлебникова О.В. від 18 липня 2016 року про відкриття виконавчого провадження ВП №51687332 за наведеним вище виконавчим листом;

-копія постанови старшого державного виконавця ВПВР УДВС ГТУЮ в Одеській області Хлебникова О.В. від 18 липня 2016 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження,

Докази про те, що старшим державним виконавцем Хлебниковим О.В. ухвалена постанова про стягнення виконавчого збору, що відсутні підстави для зняття арешту та заборон, накладені постановами державних виконавців від 17 січня 2008 року, 08 серпня 2008 року та 16 листопада 2016 року апелянтом не надано.

Оскільки суд першої інстанції не вирішував питання щодо зняття арешту та заборон, накладених постановою старшого державного виконавця Хлебникова О.В. від 18 липня 2016 року, правові підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст.368,374,375,381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області залишити без задоволення.

Заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 19 червня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 23 червня 2018 року.

Головуючий /підпис/

Судді : /підписи/

З оригіналом згідно,

Суддя апеляційного суду

Одеської області ОСОБА_7