Справа № 445/833/18
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 червня 2018 року Золочівський районний суд Львівської області
в складі судді: Бакаїм М. В.,
при секретарі Стеців Н.Р.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Золочеві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до територіальної громади с.Ремезівці в особі Ремезівцівської сільської ради Золочівського району Львівської області, з участю третьої особи ОСОБА_2 про визнання право власності на земельну ділянку в порядку спадкування,
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 25.09.2001 року помер її батько ОСОБА_3. Заповіту він не залишав. Внаслідок його смерті відкрилася спадщина. Стверджує, що спадщину батька прийняла вона, яка вступила в володіння та управління майном померлого. Тобто виконала всі дії передбачені ст. 549 ЦК Української РСР (1963). В нотаріальному порядку успадкувати земельну ділянку вона не може, у зв'язку з неналежним правовласновлюючим документом. Такі обставини є перешкодою для оформлення спадщини.
Позивач та представник позивачки по довіреності ОСОБА_4 в судове засідання не з'явились, подали до суду заяви про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, просять їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.
Представник відповідача - Ремезівцівська сільська рада Золочівського району Львівської області в судове засідання не з'явилася, подала лист, в якому просить розгляд справи проводити у відсутності їх представника, вимоги позову не заперечила.
Залучена в якості третьої особи ОСОБА_2 в судове засідання не з"явилася, подала до суду заяву, в якій просить розгляд справи проводити у її відсутності, вимоги позову визнала.
Відповідно до ч. 2 ст.247 ЦПК України у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, ознайомившись із заявою відповідача про визнання позову, суд вважає за можливе ухвалити судове рішення у справі у підготовчому провадженні, з огляду на таке.
Згідно ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленомустаттями 206,207цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить наступних висновків.
Свідоцтвом про смерть серії І-СГ № 218045 стверджується, що ОСОБА_3 помер 25.09.2001 року.
Довідкою Ремезівцівської сільської ради № 1070 від 07.12.2017 стверджується, що спадщину після смерті ОСОБА_3 фактично прийняла його дочка ОСОБА_1, яка вступила в управління і володіння майном померлого, взявши в користування речі його домашньої обстановки та вжитку, сплатила податок, страхові платежі, похоронила померлого за свої власні кошти, а також була зареєстрована і проживала разом із спадкодавцем в с. Ремезівці Золочівського району Львівської області з 27 листопада 1998 року по день його смерті, де зареєстрована і проживає на даний час.
Відповідно до листа Золочівської державної нотаріальної контори № 547/02-14 від 20.06.2018 року, в Золочівської державної нотаріальної контори відсутні відомості щодо наявності спадкових справ після смерті спадковдавця.
Відповідно до ст.16 ЦК України визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом.
Згідно із ст.328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше право не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
За правилами ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Згідно з п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування» спадкові відносини регулюються Цивільним кодексом України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема відповідні правила Цивільного кодексу УРСР.
За ст.524 ЦК України спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Як вказано у ст.548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв, прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ст.549 ЦК України визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.
За ст.1218 ЦК Українидо складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Як вказано у ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленогост.1270 цього кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч.1ст.1225 ЦК Україниправо власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.
Положення ст.81, 131 Земельного кодексу України визначають, що громадяни України набувають право власності на земельні ділянки, в тому числі на підставі спадкування.
З огляду на те, що ОСОБА_3 дійсно належала на праві власності земельна ділянка площею 0,7594 га, що розміщена на території Ремезівцівської сільської ради, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, після його смерті фактично успадкувала земельну ділянку дочка ОСОБА_1, яка вступив в управління та володіння майном померлого. На даний час позивач, яка є дочкою померлого позбавлена можливості в нотаріальному порядку оформити свої спадкові права, суд вважає, що за ОСОБА_1 слід визнати право власності на вказане вище спадкове майно.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 265, 273 ЦПК України, ст.ст. 16,328, 392, 1218, 1225, 1268 ЦК України, ст.ст. 81, 131 ЗК України, суд,
Позов ОСОБА_1 - задовольнити.
Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СуддяОСОБА_5