Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" січня 2018 р. м. Київ

Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

Головуючого судді: САВЛУК Т.В.

при секретарі: Бурячек О. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом Моторно (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов'язаних з виплатою страхового відшкодування, -

ВСТАНОВИВ:

Моторно (транспортне) страхове бюро України (далі за текстом - МТСБУ) звернувся з позовом до відповідача ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов'язаних з виплатою страхового відшкодування у розмірі 9114,42 грн., та судовий збір у розмірі 1600,00 грн..

Обгрунтовуючи підстави звернення з цим позовом до суду позивач посилається на наступне, відповідач є винним у ДТП, яка мала місце 08.05.2014 року по вул. Тампере, 1/22 в м. Києві, на момент вчинення ДТП відповідач не мав чинного полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. В результаті ДТП був пошкоджений автомобіль «Газель» д.н.з. НОМЕР_3, який належав ОСОБА_2. Оскільки, винуватець ДТП, яким є відповідач, не застрахував свою цивільно - правову відповідальність, власник пошкодженого транспортного засобу ОСОБА_2 звернувся до позивача із заявою про виплату страхового відшкодування на підставі потерпілого, позивачем визначено розмір страхового відшкодування та виплачено 9114,42 грн., у зв'язку з чим у МТСБУ виникло право стягнути завдану матеріальну шкоду з відповідача, як особи винної у ДТП, на підставі ст. 1191 ЦК України та ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Представник позивача Жураківська О. В. в судове засідання не з'явилась, про час та місце слухання справи, повідомлена належним чином, представник подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, у разі неявки відповідача просить ухвалити заочне рішення.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином шляхом направлення викликів в судове засіданні за адресою, вказаною у позовній заяві, представник позивача - ОСОБА_4 звернулась до суду з заявою про розгляд справи у відсутність позивача, та його представника просила у позові відмовити з підстав викладених у запереченнях, які долучено до матеріалів справи. (а. с. 54-56, 79-80).

Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до наступного.

Відповідно до пунктів 3, 4 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є: свобода договору, свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом.

Підстави виникнення цивільних прав та обов'язків визначені в статті 11 Цивільного кодексу України, зокрема з договорів та інших правочинів.

Статтею 14 цього Кодексу визначено, що цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Виконання цивільних обов'язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства.

Судом встановлено, що на підставі постанови Дніпровського районного суду міста Києва від 13 червня 2014 року ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 08.05.2014 року, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що на момент винесення постанови становить 340 гривень (а.с 6).

Як зазначено у мотивувальній частині постанови: «08 травня 2014 року о 00 год. 10 хв. ОСОБА_1, керуючи автомобілем «Лексус», д/н НОМЕР_4 по вул. Ентузіастів в місті Києві, не врахував дорожню обстановку, не обрав безпечної швидкості руху та здійснив наїзд на припаркований автомобіль «Газель» д./н НОМЕР_3».

Відповідно до частини третьої ч. 4 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства.

Як з'ясовано судом, підтверджується наявними у справі доказами, 11 листопада 2013 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Інкомстрах» та ОСОБА_2 укладено Договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, який оформлено Полісом за №АС/8915833, строк дії якого з 12.11.2013 року по 11.11.2014 року включно. Об'єктом страхування відповідно до даного договору, є транспортний засіб - автомобіль «ГАЗ-33023», державний номерний знак НОМЕР_3. (а.с. 20)

Відповідно до п. 41.1 ст.41 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (в редакції Закону, який був чинний на момент настання страхового випадку) МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих, відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

26 червня 2014 року ОСОБА_2 звернувся до Моторно (транспортного) страхового бюро України із заявою про відшкодування шкоди завданої внаслідок пошкодження транспортного засобу автомобіля «ГАЗ 33023», державний номерний знак НОМЕР_3, яка заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 08 травня 2014 року з вини водія ОСОБА_1, який керував транспортним засобом - «Лексус», державний номерний знак НОМЕР_4, та на час вчинення дорожньо-транспортної пригоди не мав чинного договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. (а.с. 5)

29 травня 2014 року Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_5, складено Звіт про оцінку автомобіля «ГАЗ 33023» номерний знак НОМЕР_3, яким встановлено, що вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля«ГАЗ 33023», номерний знак НОМЕР_3, в результаті його пошкодження при ДТП, складає 9253,70 грн. (а.с.7-10)

28 серпня 2014 року Моторно (транспортне) страхове бюро України видало наказ №4555 «Про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих» ОСОБА_2, відповідно до якого ОСОБА_2, в рахунок відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих (з вини незастрахованої особи), було перераховано страхове відшкодування за шкоду заподіяну в результаті пошкодження транспортного засобу в розмірі 7711,42 грн. Факт виплати страхового відшкодування підтверджується платіжним дорученням № 1/23525 від 02 березня 2014 року. (а.с. 23,25)

За вимог Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно частини другої ст. 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

За нормою ст. 1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо іншій розмір не встановлено законом.

Згідно положень п.38.2.1 ст. 38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у п.13.1 ст.13 цього Закону.

За таких обставин, суд вважає, що Моторно (транспортне) страхове бюро України правомірно пред'явило вимоги до ОСОБА_1, як особи винної у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 08 травня 2014 року, про відшкодування в порядку регресу витрат, пов'язаних з виплатою потерпілій особі ОСОБА_2 страхового відшкодування в розмірі 7711,42 грн., внаслідок пошкодження транспортного засобу - автомобіля «ГАЗ 33023» номерний знак НОМЕР_3, який є об'єктом страхування..

Відповідно до п. 22.1. ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 Цивільного кодексу України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 253 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п'ята статті 261 Цивільного кодексу України).

Як вбачається з матеріалів справи, в межах даного спору, представником відповідача ОСОБА_4 висунуто письмові заперечення, за змістом яких, просила відмовити у задоволенні позовних вимог, у зв'язку з простроченням строку позовної, посилаючись на те, що правовідносини, які склалися не є регресними вимогами, а суброгацією, яка виникла на підставі ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування», що свідчить про невірно визначені позивачем правовідносини. Представник відповідача зазначає, що регрес у страхуванні виникає стосовно вузького кола осіб, тоді як суброгація застосовується щодо будь - якої особи, відповідальної за настання страхового випадку. Оскільки при суброгації нове зобов'язання щодо відшкодування шкоди не виникає, а лише відбувається заміна кредитора в існуючому зобов'язанні - до страховика переходить право вимоги до особи, відповідальної за шкоду, то перебіг позовної давності заново не починається. У зв'язку з цим, на думку представника відповідача, пред'являючи до особи, відповідальної за шкоду, вимогу, яка перейшла до нього в порядку суброгації, зобов'язаний керуватися тими нормативними актами, які регулюють відносини, що існують між страховиком (вигодонабувачем) і заподіювачем шкоди, це стосується як матеріальних, так і процесуальних норм права, у порядку суброгації страховик може стягнути із заподіювача шкоди лише ту суму, яку він сам сплатив страхувальнику. Таким чином, представник відповідача вважає що позивачем не дотримано строку позовної давності, передбаченої ст. 257 ЦК України, оскільки при суброгації перебіг строку позовної давності починає обчислюватись з моменту виникнення страхового випадку, тобто з 08.05.2014 року, з дати вчинення ДТП, який сплинув 08.05.2017 року.

Однак, суд не може погодитись з доводами представника відповідача з огляду на наступне.

Перехід права вимоги за нормами статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування» слід відрізняти від зворотної вимоги (регресу), яка регулюється положеннями статті 1191 ЦК України, статті 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Так, відповідно до частини першої статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Системний аналіз цієї норми дає підстави для висновку про її застосування за таких умов:

1. Право регресної вимоги до винної особи має третя особа після виконання нею зобов'язання перед потерпілим.

2. Регрес застосовується після припиненні зобов'язання з відшкодування шкоди.

За регресними зобов'язаннями перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов'язання, зокрема виплати страхового відшкодування (частина шоста статті 261 ЦК України).

Разом з тим статтею 993 ЦК передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

При цьому заміна сторін у зобов'язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності (частина перша статті 262 ЦК України).

Отже, страхувальник, який зазнав майнової шкоди в деліктному правовідношенні, набув право вимоги сплаченого страхового відшкодування до заподіювача і строк такої вимоги починає спливати з моменту заподіяння шкоди.

У зв'язку з погашенням шкоди коштами страхового відшкодування до страховика перейшло право вимоги (права кредитора, яким у деліктному зобов'язанні є потерпілий) до заподіювача із залишком строку позовної давності.

Крім того, у правовідносинах майнового страхування страховик, що виплатив страхове відшкодування, не може звернутися до страхувальника чи іншої особи, яка одержала страхове відшкодування.

Натомість регрес у правовідносинах страхування характеризується тим, що страховик одержує право стягнути суму виплаченого відшкодування не лише з третьої особи, а й із самого страхувальника. Право страховика на пред'явлення регресної вимоги передбачене, зокрема, Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», тобто виникає з правовідносин страхування відповідальності.

Право подати регресний позов до самого страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, виникає у страховика лише з припиненням основного деліктного зобов'язання за фактом здійснення ним виплати страхового відшкодування на користь сторони потерпілого - кредитора в деліктному зобов'язанні.

У даному випадку, спір виник між страховою компанією та водієм забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП, щодо стягнення суми виплаченого страхового відшкодування за договором страхування цивільно-правової відповідальності власника автомобіля, а саме щодо застосування до таких правовідносин положень статті 1191 ЦК України та статті 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Так, у момент укладення договору обов'язкового страхування ПрАТ «СК «Інкомстрах» узяло на себе зобов'язання відповідати перед не визначеним і невідомим заздалегідь колом осіб за майнову шкоду, завдану цим особам страхувальником ОСОБА_2 (або іншою особою, яка експлуатує забезпечний транспортний засіб на законних підставах, якщо це передбачено типом договору згідно зі статтею 15 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Сутність цього виду страхування (страхування відповідальності) полягає в прийнятті страховиком фінансових ризиків виплати відшкодування завданої страхувальником іншій особі майнової шкоди, а також у згоді страховика прийняти обов'язок сторони боржника у деліктному зобов'язанні, якщо воно виникне.

Зважаючи на викладене, правовідносини між сторонами у даній справі, регулюються саме положеннями частини шостої статті 261 Цивільного кодексу України та статтею 1191 Цивільного кодексу України.

Оскільки днем виконання основного зобов'язання є день виплати страхувальником страхового відшкодування на користь потерпілої особи, тобто 02 вересня 2014 року, (що підтверджується платіжним дорученням №1/23525), а з позовом до суду МТСБУ звернулося 11 липня 2017 року, суд приходить до висновку, що заява представника відповідача про застосування позовної давності є необґрунтованою, та такою що не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1, 2 ст.. 4 Цивільного - процесуального кодексу України Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позов Моторно (транспортного) страхового бюро України до Моторно (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов'язаних з виплатою страхового відшкодування є обґрунтованим, та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі, ухвалюючи рішення суд присуджує стягнути з ОСОБА_1 на користь Моторно (транспортного) страхового бюро України в порядку регресу витрати, пов'язані з виплатою страхового відшкодування, в сумі 9114 грн. 42 коп..

В порядку ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, суд присуджує до стягнення з ОСОБА_1 на користь Моторно (транспортного) страхового бюро України судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1600 грн. 00 коп., що підтверджується залученим до справи оригіналом платіжного доручення про їх оплату позивачем при звернені з позовом до суду, (а.с. 1) оскільки суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 993, 1187, 1191 Цивільного кодексу України, п. 38.2.1 ст. 38, п. 41.1 ст. 41 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", ст. ст. 2, 4, 12, 76-81, 89, 263-265, Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Моторно (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов'язаних з виплатою страхового відшкодування - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Моторно (транспортного) страхового бюро України в порядку регресу витрати, пов'язані з виплатою страхового відшкодування, в сумі 9114 грн. 42 коп., судовий збір в сумі 1600 грн. 00 коп., а всього на загальну суму 10714 (десять тисяч сімсот чотирнадцять) грн. 42 коп.

Відповідно до ст. 354 ЦПК України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до п. 15.5 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

С у д д я