У х в а л а

1 червня 2018 року

м. Київ

справа №208/7487/16-ц

провадження № 61-12296ск18

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Лесько А.О. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 березня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Дніпродзержинського РЕМ публічного акціонерного товариства «ДТЕК «Дніпрообленерго», товариства з обмеженою відповідальністю «Кредит експрес Юкрейн Ел.Ел.Сі.» про визнання дій неправомірними, зобов'язання вчинити певні дії, стягнення матеріальної та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив суд визнати вимоги Дніпродзержинського РЕМ ПАТ «ДТЕК Дніпрообленерго» та ТОВ «Кредит експрес Юкрейн Ел.Ел.Сі» про зобов'язання ОСОБА_1 сплатити 39,64 грн за квитанцією №549 від 13 травня 2004 року, та 259, 58 грн за квитанцією № 549 від 13 травня 2005 року, за актом № 00003814 від 13 травня 2004 року, неправомірними; визнати дії Дніпродзержинського РЕМ ПАТ «ДТЕК Дніпрообленерго», по невідновленню електропостачання квартири АДРЕСА_1, з підстав непроведення оплати сум за актом №00003814 від 13 травня 2004 року неправомірними; зобов'язати Дніпродзержинський РЕМ ПАТ «ДТЕК Дніпрообленерго» провести дії по відновленню електропостачання квартири АДРЕСА_1, за місцем реєстрації та проживання ОСОБА_1; стягнути з Дніпродзержинського РЕМ ПАТ «ДТЕК Дніпрообленерго» відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 20 000 грн та відшкодування моральної шкоди 20 000 грн.

Рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 19 жовтня 2017 року позов задоволено частково. Визнано вимоги Дніпродзержинського РЕМ ПАТ «ДТЕК Дніпрообленерго» та ТОВ «Кредит експрес Юкрейн Ел.Ел.Сі» про зобов'язання ОСОБА_1 сплатити суму 39,64 грн за квитанцією від 13 травня 2004 року № 549 та суму 259,58 грн за квитанцією від 13 травня 2005 року № 549 за актом від 13 травня 2004 року №00003814 неправомірними, з врахуванням вимог, передбачених статтею 257 ЦК України. Визнано дії Дніпродзержинського РЕМ ПАТ «ДТЕК Дніпрообленерго» по невідновленню електропостачання квартири АДРЕСА_1 з підстав непроведення оплати сум за актом від 13 травня 2004 року № 00003814 неправомірними. Зобов'язано ДніпродзержинськийРЕМ ПАТ «ДТЕК Дніпрообленерго» провести дії по відновленню електропостачання квартири АДРЕСА_1 за місцем реєстрації та проживання ОСОБА_1 Стягнуто з Дніпродзержинського РЕМ ПАТ «ДТЕК Дніпрообленерго» на користь ОСОБА_1 3 000 грн відшкодування моральної шкоди. Вирішено питання розподілу судових витрат. У задоволенні решти позову відмовлено.

Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 березня 2018 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про задоволення позову частково. Визнано дії Дніпродзержинського РЕМ ПАТ «ДТЕК Дніпрообленерго» по невідновленню електропостачання квартири АДРЕСА_1 неправомірними. Зобов'язано Дніпродзержинський РЕМ ПАТ «ДТЕК «Дніпрообленерго» провести дії по відновленню енергопостачання квартири АДРЕСА_1, що є місцем проживання та місцем реєстрації ОСОБА_1 У задоволенні іншої частини позову відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

10 квітня 2018 року (відповідно до відтиску поштового штемпеля на конверті) ОСОБА_1 подав касаційну скаргу до Верховного Суду, в якій, просив скасувати постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 березня 2018 року.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного випровадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев'ята статті 19 ЦПК України).

Предметом позову у цій даній справі є відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 20 000 грн, тобто ціна позову станом на 01 січня 2018 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 762 грн х 100 = 176 200 грн).

Отже, зазначена справа в частині стягнення коштів відшкодування матеріальної шкоди є малозначною відповідно до вищенаведених приписів ЦПК України.

Крім того, у справі заявлено вимоги немайнового характеру, зокрема про стягнення моральної шкоди, визнання вимог щодо зобов'язання сплатити суми неправомірними, визнання неправомірними дій по невідновленню електропостачання квартири, з підстав непроведення оплати сум; зобов'язання провести дії по відновленню електропостачання за місцем реєстрації.

Зазначена справа є незначної складності в частині вимог немайнового характеру та не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Згідно зі статтею 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об'єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

При цьому Верховним Судом також перевірено, чи мають місце обставини, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, та зазначених обставин не встановлено.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R(95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

З урахуванням наведеного, оскільки ОСОБА_1 подавкасаційну скаргу на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків не встановлено, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, частиною шостою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 березня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Дніпродзержинського РЕМ публічного акціонерного товариства «ДТЕК «Дніпрообленерго», товариства з обмеженою відповідальністю «Кредит експрес Юкрейн Ел.Ел.Сі.» про визнання дій неправомірними, зобов'язання вчинити певні дії, стягнення матеріальної та моральної шкодивідмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати особі, яка подавала касаційну скаргу.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Суддя А.О. Лесько