Справа № 598/808/18
провадження № 6/598/25/2018
УХВАЛА

іменем України

"25" травня 2018 р. Збаразький районний суд Тернопільської області

в складі : головуючої судді Щербатої Г.Р.

секретаря Довбуш М.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Збаражі подання головного державного виконавця Збаразького міжрайонного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції в Тернопільській області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України,

в с т а н о в и в:

До Збаразького районного суду надійшло подання головного державного виконавця Збаразького міжрайонного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції в Тернопільській області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1.

Своє подання головний державний виконавець Збаразького міжрайонного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції в Тернопільській області мотивує тим, що на виконанні у Збаразькому міжрайонному відділі ДВС Головного територіального управління юстиції в Тернопільській області перебуває зведене виконавче провадження № 56291359 про стягнення із товариства з обмеженою відповідальністю «Техномол» в особі керівника ОСОБА_1 заборгованості на користь держави, а саме: виконавче провадження АСВП №54297523 від 14.07.2017 року з примусового виконання наказу №921/291/17-г/5, виданого 03.07.2017 року Господарським судом Тернопільської області про стягнення із ТзОВ «Техномол» на користь держави 1600 грн. судового збору; виконавче провадження АСВП №54309041 від 17.07.2017 року з примусового виконання наказу №921/291/17-г/5, виданого 03.07.2017 року Господарським судом Тернопільської області про стягнення із ТзОВ «Техномол» на користь держави 4848,16 грн. заборгованості по орендній платі та пені; виконавче провадження АСВП №54476634 від 11.08.2017 року з примусового виконання наказу №921/291/17-г/5, виданого 03.07.2017 року Господарським судом Тернопільської області про стягнення із ТзОВ «Техномол» на користь держави 6779,94 грн. заборгованості по орендній платі та пені.

Старший державний виконавець Збаразького міжрайонного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції в Тернопільській області ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, однак від нього на адресу суду надійшла заява, в якій він просить подання розглядати без його участі у звязку із проведенням виконавчих дій.

Оскільки, особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, тому відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, суд вважає можливим проведення розгляду справи без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що подання до задоволення не підлягає.

Судом встановлено, що на виконанні Збаразького міжрайонного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції в Тернопільській області знаходиться зведене виконавче провадження № 56291359 про стягнення із товариства з обмеженою відповідальністю «Техномол» в особі керівника ОСОБА_1 заборгованості на користь держави, а саме: виконавче провадження АСВП №54297523 від 14.07.2017 року з примусового виконання наказу №921/291/17-г/5, виданого 03.07.2017 року Господарським судом Тернопільської області про стягнення із ТзОВ «Техномол» на користь держави 1600 грн. судового збору; виконавче провадження АСВП №54309041 від 17.07.2017 року з примусового виконання наказу №921/291/17-г/5, виданого 03.07.2017 року Господарським судом Тернопільської області про стягнення із ТзОВ «Техномол» на користь держави 4848,16 грн. заборгованості по орендній платі та пені; виконавче провадження АСВП №54476634 від 11.08.2017 року з примусового виконання наказу №921/291/17-г/5, виданого 03.07.2017 року Господарським судом Тернопільської області про стягнення із ТзОВ «Техномол» на користь держави 6779,94 грн. заборгованості по орендній платі та пені.

Головний державний виконавець Збаразького міжрайонного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції в Тернопільській області ОСОБА_2 вважає за необхідне тимчасово обмежити у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1, оскільки останній не вчиняє дії, спрямовані на повне виконання наказів суду про стягнення заборгованості по орендній платі, пені, в результаті чого виникла заборгованість в сумі 11628,10 грн., та 1600 грн. судового збору, в звязку з чим звернувся до суду із поданням.

Відповідно ст.441 ЦПК України, тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення.

Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею.

Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення.

Таким чином, в контексті вищезазначених норм права, державний виконавець повинен довести факт свідомого ухилення боржника, яке полягає: в утриманні від виконавчих дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; не наданні у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про доходи та майно, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; в несвоєчасній явці за викликом державного виконавця; в ненаданні письмового повідомлення про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасове обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобовязань, а за ухилення від їх виконання.

Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу вимог ст.13 Загальної декларації прав людини кожна людина має право вільно пересуватися й обирати собі місце проживання в межах любої держави. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну, і повертатися у свою країну.

Закон України від 21 січня 1994 року Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв'язання спорів у цій сфері.

Також, згідно з вимогами п.2 ст.6 Закону України Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», як підставу для тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон, наявність невиконаних зобов'язань, але лише до моменту виконання зобов'язань, або розв'язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов'язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України.

Положеннями п. 5 ч.1 ст. 6 вказаного Закону передбачено як підставу для тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон - ухилення громадянина України від виконання ним зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобов'язань.

Під поняттям "ухилення від виконання зобов'язань, покладених на боржника рішенням" варто розуміти будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості і цьому не заважають будь-які не залежні від нього об'єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

У відповідності до вимог п.19 ч.3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобовязань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

У справі Гочев проти Болгарії (Gochev v. Bulgaria від 26.11.2009 року) Європейський суд з прав людини сформулював загальні стандарти щодо права на свободу пересування, зазначивши, що таке обмеження має відповідати одразу трьом критеріям: по-перше, має ґрунтуватися на законі, по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у ч. 3 ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції, і по-третє, знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування). При цьому при вирішенні питання про пропорційність обмеження даного права з метою стягнення неоплачених боргів слід пам'ятати, що таке обмеження може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме погашенню заборгованості.

Ухилення від виконання юридичного обовязку завжди є актом свідомої поведінки, коли особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій.

З вищевказаних вимог закону слідує те, що право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України виникає лише у разі ухилення боржника від виконання, покладених на нього рішенням суду зобов'язань. Тобто, наявність лише самого зобов'язання, відсутності надходжень в рахунок погашення заборгованості, чи значного терміну невиконання зобов'язання, не наділяє державного виконавця правом на звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України.

Однак, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази того, що боржник умисно ухиляється від виконання своїх обов'язків, які він має змогу виконати та отримання ним постанов про відкриття виконавчого провадження.

Відтак, факт ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобов'язань відсутній та представником ДВС не доведений.

Сам факт неналежного виконання боржником своїх зобов'язань не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього обов'язків.

Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання.

Відповідно до вимог ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно з вимогами ст.2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст.12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об'єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров'я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Окрім іншого, фактично звернення державного виконавця до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України повинно бути як крайній захід, який застосовується до боржника коли державним виконавцем виконані вже всі можливі дії щодо примусового виконання судового рішення, оскільки це веде до обмеження вказаного конституційного права громадянина.

В поданні державним виконавцем не обґрунтовано, в чому саме, є крайня необхідність, в розумінні ст. 2 «Свобода пересування» Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, застосування обмеження виїзду боржника за кордон, і яким чином це сприятиме погашенню боржником існуючого боргу.

Наявними в матеріалах справи не підтверджено і тих обставин, що ОСОБА_1 має намір покинути територію України.

Суд вивчивши матеріали справи та виконавчого провадження, наданого державним виконавцем на вимогу суду вважає, що подання до задоволення не підлягає, оскільки державним виконавцем не доведено факт свідомого ухилення боржника від виконання судового рішення та обставини, що було б законною підставою для тимчасового обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України, що знайшло підтвердження у матеріалах виконавчого провадження, з яких вбачається, що 14 липня 2017 року, 17 липня 2017 року та 11 серпня 2017 року головним державним виконавцем винесено постанови про відкриття виконавчого провадження, однак не має доказів про виклик боржника та отримання ним зазначених процесуальних документів.

Керуючись ст.441 ЦПК України, Законом України «Про порядок виїзду з України та в`їзду в Україну громадян України» від 21.01.1994 року, суд,

у х в а л и в :

Відмовити у задоволенні подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Тернопільської області через Збаразький районний суд протягом пятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вказана ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Г.Р. Щербата