Постанова

Іменем України

06 червня 2018 року

м. Київ

справа № 200/19873/16-ц

провадження № 61-10261св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Червинської М. Є. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Курило В. П.

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_4, ОСОБА_5,

представник позивачів - ОСОБА_6

відповідач - приватне акціонерне товариство страхова компанія «Арсенал страхування»,

представники відповідача: ОСОБА_7, ОСОБА_8,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_5, подану представником - ОСОБА_6, на постанову апеляційного суду Дніпропетровської області в складі колегії суддів: Пономарь З. М., Бараннік О. П., Посунець Н. Є. від 21 грудня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2015 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулися до суду з позовом, у якому посилаючись на статті 1223, 1261 ЦК України, просили стягнути з приватного акціонерного товариства страхова компанія «Арсеал Страхування» (далі - ПрАТ СК «Арсенал Страхування») страхового відшкодуваня за шкоду, заподіяну життю малолітнього їх сина ОСОБА_9 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Свої вимоги позивачі мотивували тим, що 31 травня 2013 року сталася дорожньо-транспортна пригода, у результаті якої загинув їх малолітній син ОСОБА_9 Вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 листопада 2014 року водія ОСОБА_10 визнано винним за частиною другою статті 286 КК України. Відповідальність ОСОБА_10 була застрахована в ПрАТ СК «Арсенал Страхування», поліс № АЕ/1009081. Згідно вказаного полісу сума на одного потерпілого за шкоду заподіяну життю і здоров'ю становить 100 000,00 грн. Вони двічі зверталися до страхової компанії з відповідними заявами. За результатами розгляду було здійснено часткове відшкодування за моральну шкоду, тимчасову втрату працездатності, витрати на поховання. Однак, на звернення за другою заявою про страхове відшкодування жодної відповіді не отримали.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 квітня 2017 року позов задоволено. Стягнуто з ПрАТ СК «Арсенал Страхування» на користь ОСОБА_4 та ОСОБА_5 страхове відшкодування в розмірі по 50 000,00 грн. на користь кожного. Вирішено питання про судовий збір.

Суд першої інстанції, задовольняючи позові вимоги, виходив із їх обґрунтованості та не виконання страховою компанією своїх зобов'язань у повному обсязі.

Постановою апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 грудня 2017 року апеляційну скаргу ПрАТ СК «Арсенал Страхування» задоволено. Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 квітня 2017 року скасовано та ухвалено нове судове рішення про відмову в позові.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що ПрАТ СК « Арсенал Страхування» в повній мірі виплатило ліміт страхового відшкодування моральної шкоди у зв'язку із смертю потерпілого, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

У лютому 2018 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулися до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 грудня 2017 року, у якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просили скасувати судове рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд не дослідив докази по справі, не прийняв до уваги доводи та заперечення позивачів у справі і не відобразив це у своєму рішенні.

У травні 2018 року від ПрАТ СК «Арсенал Страхування» надійшов відзив на вищевказану касаційну скаргу, у якому заявник указує на те, що доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що могло призвести до неправильного вирішення справи

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Суд установив, що вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 листопада 2014 року ОСОБА_11 та ОСОБА_10 визнано винними у скоєнні злочину, передбаченого частиною другою статті 286 КК України, задоволено цивільний позов та стягнуто з ОСОБА_10 у рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням їх здоровя та смертю сина, на користь ОСОБА_4 - 150 000 грн, ОСОБА_4 - 100 000 грн, ОСОБА_12 - 100 000 грн. Цивільний позов до ОСОБА_11 залишено без розгляду за заявою потерпілих.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_10 застрахована в ПрАТ СК «Арсенал Страхування» за полісом № АЕ/1009081 від 18 жовтня 2012 року.

12 листопада 2013 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулися до ПрАТ СК «Арсенал Страхування» із заявою про страхове відшкодування.

25 грудня 2015 року ПрАТ СК «Арсенал Страхування» складено страховий акт на відшкодування моральної шкоди, пов'язаною із загибеллю ОСОБА_9, 2013 року народження, та виплачено позивачам 6 882 грн моральної шкоди.

Звертаючись до суду з указаним позовом, позивачі указували на те, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди було заподіяно шкоди життю їх малолітнього сина ОСОБА_9, а відповідно до умов страхового полісу № АЕ/1009081 страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров'ю становить 100 000,00, яку позивачі просили стягнути із страхової компанії, в якій застрахована вина одного із водіїв, винних у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до пункту 3 статті 27 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачами) та дітям (усиновленим).

Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Тобто за пунктом 3 статті 27 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено окремий ліміт відповідальності по відшкодуванню страхового відшкодування моральної шкоди у зв'язку із смертю потерпілого, а саме 12 мінімальних заробітних плат встановлених законодавством на день настання страхового випадку.

Оскільки згідно із Законом України «Про Державний бюджет України 2013 року» розмір мінімальної заробітної плати в травні 2013 року становив 1 147,00 грн, то загальний розмір такого відшкодування становить 13 764 грн стосовно одного померлого (1 147х12=13 764).

Відповідно до пункту 3 статті 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов'язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб.

Тобто, у зв'язку із тим, що вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська встановлено, що відповідальними у смерті потерпілого є двоє водіїв, то розмір страхового відшкодування визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на два.

Оскільки позов заявлено до страхової компанії одного із водіїв, який винний у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, то загальний розмір відшкодування морально шкоди у зв'язку зі смертю потерпілого, який має сплатити відповідач, становить 6 882 грн (13 764/2=6 882), та відповідна сума була відшкодована страховою компанією на користь позивачів по 3 441 грн кожному.

Отже є правильними висновки апеляційного суду про те, що страхова компанія, якою застрахована відповідальність одного із винних у настанні смерті ОСОБА_9 осіб - ОСОБА_10, відшкодувала моральну шкоду позивачам у передбаченому частиною третьою статті 27, частиною третьою статті 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку.

Також ПрАТ СК «Арсенал Страхування» було відшкодовано на користь позивачів витрати на поховання потерпілої особи у розмірі 6 882 грн у відповідності із частиною четвертою статті 27 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного страховою компанією розраховано у відповідності із вимогами вказаної статті, та який померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку, та становить 6 882,00 грн.

Інших можливих виплат страховою компанією на користь батьків померлого ОСОБА_9 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не передбачає.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків апеляційного суду, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині судового рішення, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявників з висновками суду щодо їх оцінки.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо надання обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення апеляційного суду без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_5, подану представником - ОСОБА_6, залишити без задоволення.

Постанову апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: М. Є. Червинська

В. М. Коротун

В. П. Курило