Номер провадження: 22-ц/785/3401/18
Номер справи місцевого суду: 522/2736/16-ц
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Заїкін А. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.05.2018 року м. Одеса

Справа № 522/2736/16-ц

Апеляційний суд Одеської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді Заїкіна А.П.,

- суддів: - ОСОБА_2, ОСОБА_3,

за участю секретаря Томашевської К.В.,

учасники справи:

- позивач ОСОБА_4,

- відповідач ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Приморського районного суду м. Одеси, ухвалене під головуванням судді Тарасова А.В. 03 жовтня 2016 рокув м. Одесі, у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про встановлення факту проживання однією сімєю чоловіка та жінки без укладення шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та визнання права на ? частину спільної сумісної власності подружжя на незавершений будівництвом житловий будинок,

встановив:

У лютому 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з вищезазначеним уточненим у жовтні місяці цього ж року позовом, в якому остаточно просить: 1) встановити факт проживання ОСОБА_4 однією сімєю з ОСОБА_5 без укладення шлюбу в період з червня 2008 року до 17.03.2015 р., тобто до дати укладення шлюбу; 2) визнати обєкт незавершеного будівництва будинок № 4 по провулку Морському в м. Одеса, загальною площею 647,5 кв. м., з готовністю до експлуатації 100%, який не зданий в експлуатацію, обєктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з правом подальшого введення в експлуатацію; 3) визнати за ОСОБА_4 право на ? частину обєкту спільної сумісної власності подружжя незавершеного будівництвом будинку № 4 по провулку Морському в м. Одеса, розташованого в ДБК «Металург», загальною площею 647,5 кв. м., який не зданий в експлуатацію, з готовністю до експлуатації 100%, розташованого на земельній ділянці, яка придбана на імя ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу від 28.04.2009 р., посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_7, зареєстрованого у реєстрі за № 59.

ОСОБА_4 обґрунтовує свої вимоги тим, що з ОСОБА_5 вона проживає однією сімєю без реєстрації шлюбу з червня 2008 року. 17.03.2015 р. був укладений шлюб. Вони мають чотирьох дітей.

28.04.2009 р. за спільні кошти вони придбали дачу, що складає - 41/1000 частин ДБК «Металург» та земельну ділянку по провулку Морському, 4 в м. Одесі, яка була оформлена на імя ОСОБА_5.

За час знаходження у шлюбі вони провели реконструкцію дачного будинку. Житловий будинок фактично готовий до експлуатації 100% готовності. В будинку мешкає вся її родина. Так як дачний будинок придбано під час спільного проживання чоловіка та жінки без шлюбу, спільного ведення господарства, реконструкція проведена під час шлюбу, то вона також є співвласником незавершеного будівництвом житлового будинку.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 03.10.2016 р. вищезазначені позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено.

Встановлено факт того, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 проживали однією сім'єю як чоловік і жінка без реєстрації шлюбу у період з червня 2008 року по 17 березня 2015 року, тобто до дати укладення шлюбу.

Визнано спільною сумісною власністю ОСОБА_4 та ОСОБА_5 обєкт незавершеного будівництва - будинок № 4 по пров. Морському, в м. Одесі, загальною площею - 647,5 кв. м., з готовністю до експлуатації - 100 %, розташований на земельній ділянці, площею - 0,0515 га..

Визнано за ОСОБА_4 право на ? частину обєкту незакінченого будівництвом будинку № 4 по провулку Морському, в м. Одеса, розташованому в ДБК «Металург», загальною площею - 647,5 кв. м., з готовністю до експлуатації - 100 %, ринковою вартістю - 17 389 838 грн., розташованого на земельній ділянці, площею - 0,0515 га., з правом подальшого введення до експлуатації у встановленому законом порядку.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що сторони є батьками чотирьох дітей: - доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1; - доньки ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2; - сина ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_3; - доньки ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_4 (а. с. 13, 14, 280, 281, 282).

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_10 ОСОБА_9, ОСОБА_10 ОСОБА_11, ОСОБА_12 підтвердили, факт проживання однією сімєю сторін з червня 2008 року. Факт спільного проживання не заперечувався й відповідачем.

17.03.2015 р. позивачка уклала з відповідачем шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Київському районній реєстраційній службі Одеського міського управління юстиції, реєстраційний запис № 346 (Т. 1, а. с. 12).

Згідно договору дарування від 08.04.2009 року, зареєстрованого в реєстрі за №576, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_7, укладеного між ОСОБА_13 та ОСОБА_5 від 08.04.2010 року, ОСОБА_13 подарував, а ОСОБА_5 прийняв в дар дачу, що складає - 41/1000 частин в ДБК «Металург» по пров. Морському, 4, у м. Одеса, загальною площею - 55,1 кв. м.. Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майна № 22507498 від 16.04.2009 року, право власності на вказаний будинок зареєстроване за ОСОБА_5 (Т. 1, а. с. 15 16, 190 191).

Колегія суддів приймає до уваги, що у рішенні суду першої інстанції невірно вказано, що дача складає 41/100 частин в ДБК «Металург» (Т. 1, а. с. 290 зворотня сторона, перший абзац зверху), оскільки це не відповідає змісту вказаного договору дарування, в якому вказано, що дача складає 41/1000 частин ДБК «Металург» (Т. 1, а. с. 190 191).

Згідно договору купівлі-продажу від 08.04.2009 року, зареєстрованого за № 579, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_7, ОСОБА_5 придбав земельну ділянку, площею - 0,0515 га., розташовану в ДБК «Металург» по пров. Морському,4 у м. Одеса. Право власності на земельну ділянку зареєстровано у Державному реєстрі (а. с. 22).

За час спільного проживання однією сімєю сторони провели реконструкцію дачного будинку. Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи № 012/16 від 08.06.2016 р. (а. с. 205 236) площа реконструйованого будинку № 4 по пров. Морському, в м. Одесі була збільшена до - 647,5 кв. м., будівельно-монтажні та опоряджувальні роботи виконані у повному обсязі (100%) готовності. Усі інженерні мережі прокладені, інженерне та санітарно-технічне обладнання встановлено, підключено та функціонує (роботи виконані у 100% обсязі). Роботи по благоустрою присадибної ділянки виконані у повному обсязі. Будинок № 4 по пров. Морському в м. Одесі придатний до експлуатації, готовність до експлуатації - 100 %.

Новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. Однак до цього, не будучи житловим будинком з юридичного погляду, об'єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов'язки, тому такий об'єкт є майном, яке за передбачених законом умов може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу між ними.

За позовом дружини, суд має право здійснити поділ об'єкта незавершеного будівництва, якщо, враховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі частини, що підлягають виділу, і технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами.

У разі неможливості поділу об'єкта незавершеного будівництва суд може визнати право за цими особами на будівельні матеріали і конструктивні елементи будинку або з урахуванням конкретних обставин залишити його одній зі сторін,а іншій присудити грошову компенсацію.

Правовий аналіз наведених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що об'єкт незавершеного будівництва, зведений за час спільного проживання та шлюбу, може бути визнаний об'єктом права спільної сумісної власності подружжя із визначенням часток.

При цьому суд може визнати за кожною зі сторін право на ? частину спірного об'єкта незавершеного будівництва. Вказаний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 7 вересня 2016 року по справі № 6-47цс16.

Відповідач ОСОБА_5 визнав позовні вимоги, як щодо встановлення факту спільного проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу починаючи червня 2008 року по 17.03.2015 р., так і стосовно визнання права власності на частину спільного сумісного майна, набутого за час проживання однією сім'єю (Т. 1, а. с. 293 294 зворотня сторона).

ОСОБА_6, як особа, яка не брала участі у розгляді справи, але вважає, що суд вирішив питання про її права, свободи, інтереси та (або) обовязки, в апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати. Ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення суду першої інстанції ухвалено при неповному зясуванні обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права.

ОСОБА_6 вказує на те, що їй відомо про те, що ОСОБА_5 перебував у іншому шлюбі під час спільного проживання з ОСОБА_4. ОСОБА_5 володіє земельною ділянкою по провулку Морському, 4 в м. Одеса незаконно, оскільки чинним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 20.12.2012 р. Державний акт на право власності на земельну ділянку на імя ОСОБА_13 від 16.12.2004 р. було визнано недійсним. Вказаним рішенням також скасовано Державний акт на право власності на земельну ділянку на імя ОСОБА_5 та витребувано земельну ділянку у останнього. Відтак земельна ділянка підлягає поверненню їй. Новозбудований житловий будинок є обєктом самочинного будівництва, оскільки земельна ділянка не знаходиться у власності або користуванні сторін, відсутня декларація про початок будівельних робіт, не отримано згоду сусідів. ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не набули права власності на збудований житловий будинок. Право власності на нього повинно бути визнано за нею, як за власником земельної ділянки, на якій самочинно побудовано житловий будинок. До участі у справі необхідно було залучити третіми особами - Одеську міську раду, Управління ДАБК Одеської міської ради.

У судовому засіданні апелянт та її представник підтримали викладені в апеляційній скарзі доводи та вимоги. Додатково пояснили, що насамперед вищевказаним рішенням порушено право власності ОСОБА_6.

ОСОБА_4, ОСОБА_5 відзивів на апеляційну скаргу не надали. Представник ОСОБА_4 у судовому засіданні вважав необхідним скаргу залишити без задоволення. Рішення суду першої інстанції залишити без змін. Посилався на те, що рішенням суду не порушено права апелянта.

ОСОБА_5 у судове засідання не зявився. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщений належним чином. Причини неявки не повідомив. Заяв та клопотань не надав.

Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи строки розгляду справи, думку осіб, які прийняли участь у розгляді справи про можливість розгляду справи за відсутності інших осіб, баланс інтересів учасників справи у розгляді справи, колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності учасників, які не зявилися у судове засідання.

Відповідно до ч. ч. 2, 6 ст. 367 ЦПК України, чинного на час апеляційного перегляду рішення, суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення учасників справи, які прийняли участь у судовому засіданні, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України, чинних на час ухвалення рішення судом першої інстанції, передбачено, що рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 3) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України, чинного на час апеляційного перегляду, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене не підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів, вважає, що суд першої інстанції, на підставі наявних у справі, наданих сторонами і досліджених судом доказів, вірно встановив вищевказані обставини по справі, дійшов правильного вищезазначеного висновку про необхідність задоволення позову. Висновки суду відповідають обставинам справи, вимогам норм матеріального (ст. ст. 60, 74 СК України, ст. ст. 2, 19-1, 22 Закону України «Про кооперацію») та процесуального (ст. ст. 11, 60, 61, 179, 213 ЦПК України, які були чинними на час ухвалення рішення судом першої інстанції, ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України) права.

Оскільки рішення по даній справі, а також рішення Приморського районного суду м. Одеси від 20.12.2012 р., на яке посилається апелянт, стосуються обєктів нерухомості, які знаходяться у дачно-будівельному кооперативі «Металург», прав та обовязків осіб відносно цих обєктів, колегія суддів не застосовує положення ст. 362 ЦПК України, перевіряє доводи ОСОБА_6 у повному обсязі.

Між сторонами по справі склалися правовідносини щодо майна, набутого жінкою та чоловіком під час проживання однією сімєю, але які не перебувають у шлюбі між собою та за час шлюбу.

Відповідно до правил, передбачених ст. ст. 60, 74 СК України, майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд з дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Якщо жінка та чоловік проживають однією сімєю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

На майно, що є обєктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 256 ЦПК України факт проживання однією сімєю жінки та чоловіка без шлюбу може бути встановлений у судовому порядку.

Оскільки ОСОБА_6 не надано доказів щодо існування між апелянтом та ОСОБА_5 взаємних прав та обовязків, які виникають з сімейних, інших родинних відносин тощо, колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта про те, що їй відомо про перебування ОСОБА_5 у іншому шлюбі під час спільного проживання з ОСОБА_4. Рішення суду в цій частині не порушує жодних прав, свобод, інтересів та (або) обовязків ОСОБА_6.

Відповідно до ст. ст. 2, 19-1, 22 Закону України «Про кооперацію», в редакції чинній на час виникнення правовідносин, кооператив юридична особа, утворена фізичними та/або юридичними особами, які добровільно обєдналися на основі членства для ведення спільної господарської та іншої діяльності з метою задоволення своїх економічних, соціальних та інших потреб на засадах самоврядування.

Пай майновий поворотний внесок члена (асоційованого члена) кооперативу у створення та розвиток кооперативу, який здійснюється шляхом передачі кооперативу майна, в тому числі грошей, майнових прав, а також земельної ділянки.

Член житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного, житлового, дачного, гаражного чи іншого відповідного кооперативу має право володіння, користування, а за згодою кооперативу - і розпоряджання квартирою, дачею, гаражем, іншою будівлею, спорудою або приміщенням кооперативу, якщо він не викупив це майно.

У разі викупу квартири, дачі, гаража, іншої будівлі, споруди або приміщення член житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного, житлового, дачного, гаражного кооперативу чи іншого відповідного кооперативу стає власником цього майна. Право власності на таке майно у члена кооперативу виникає з моменту державної реєстрації цього права відповідно до закону.

Земля кооперативу складається із земельних ділянок, наданих йому в оренду або придбаних ним у власність. Землі загального користування дачного кооперативу безоплатно передаються йому у власність із земель державної або комунальної власності відповідно до закону.

Кооперативи придбавають земельні ділянки відповідно до Земельного кодексу України.

Щодо доводів ОСОБА_6 про те, що чинним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 20.12.2012 р. її поновлено у членстві дачно-будівельного кооперативу «Металург», ОСОБА_5 володіє земельною ділянкою по провулку Морському, 4 в м. Одеса незаконно, оскільки вищевказаним рішенням Державний акт на право власності на земельну ділянку на імя ОСОБА_13 від 16.12.2004 р. визнано недійсним, скасовано Державний акт на право власності на земельну ділянку на імя ОСОБА_5 та витребувано земельну ділянку у останнього, а відтак земельна ділянка підлягає поверненню їй, колегія суддів зазначає наступне.

Вищеназваним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 20.12.2012 р. (Т. 1, а. с. 299 304), залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 03.04.2013 р. (Т. 2, а. с. 10 14) та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12.09.2013 р. (Т. 2, а. с. 15 17) зобовязано дачно-будівельний кооператив «Металург» поновити членство ОСОБА_6 в кооперативі з 14.08.1994 р., визнавши її право на пай в розмірі 5 мільйонів карбованців, сплачений за 41/100 частину домоволодіння по провулку Морському в м. Одеса.

Відповідно до наданого апеляційному суду Статуту дачно-будівельного кооперативу «Металург» (Т. 2, а. с. 77 86) кооперативу можуть належати будівлі, споруди, транспортні засоби, грошові кошти, інше майно згідно діючого законодавства (п. 4.2). До обєктів загального користування відноситься земельна ділянка для загальних цілей з будівлями на ній (п. 4.3). Будівлі, споруди, побудовані кооперативом в установленому законом порядку, які належать кооперативу на праві колективної власності, не можуть бути продані або передані як у цілому, так і частинами без згоди загальних зборів.

Член кооперативу має право (п. 2.6): - використовувати дачну будівлю, яка належить йому на праві приватної власності згідно із Законом України «Про власність»; - отримувати у власність закріплену за ним земельну ділянку на умовах, передбачених діючим законодавством; - відчужувати (продавати, дарувати, обмінювати, заповідати) належне йому майно (земельну ділянку) в установленому законом порядку; - розпоряджатися (здавати в оренду, закласти і т.п.) майном, належним йому на праві приватної власності; - добровільно вийти з кооперативу з домоволодінням, належним йому на праві приватної власності, і земельною ділянкою, закріпленою за ним на момент виходу; - має право на долю в загальній власності Кооперативу.

Враховуючи вищевказані положення ст. 19-1 Закону України «Про кооперацію», попереднім рішенням суду захищено право ОСОБА_6 на пай у кооперативі, а не право власності останньої на дачний будинок. Доказів права власності ОСОБА_6 на дачу, яка складає 41/1000 часток приміщень ДБК «Металург», апеляційному суду не надано. Крім того, встановлено, що будівля колишньої дачі зруйнована. На її місті побудовано новий обєкт нерухомості.

На вимогу апеляційного суду дачно-будівельний кооператив «Металург» повідомив, що рішення про поновлення ОСОБА_6 у членстві в кооперативі не приймалося (Т. 2, а. с. 76). Доказів того, що рішення Приморського районного суду м. Одеси від 20.12.2012 р. виконано у примусовому порядку апеляційному суду не надано.

Відповідно до вищевказаного апелянтом рішення Приморського районного суду м. Одеси від 20.12.2012 р. дійсно визнано недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку по провулку Морський, 4 в м. Одесі на імя ОСОБА_13, та скасовано Державний акт на право власності на земельну ділянку по провулку Морський, 4 в м. Одесі на імя ОСОБА_5. Витребувано у ОСОБА_5 вказану земельну ділянку. Разом з тим, колегія суддів звертає увагу, що у вказаному рішенні не вказується про витребування земельної ділянки на користь ОСОБА_6. Враховуючи вищевказані положення ст. 22 Закону України «Про кооперацію», не відповідають дійсності доводи ОСОБА_6 про те, що земельна ділянка знаходиться у її власності.

Доводи та вимоги апелянта про те, що земельна ділянка підлягає поверненню їй, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки це не є предметом судового розгляду по даній справі.

Доводи апелянта про те, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не набули права власності на збудований житловий будинок, новозбудований житловий будинок є обєктом самочинного будівництва, оскільки земельна ділянка не знаходиться у власності або користуванні сторін, відсутня декларація про початок будівельних робіт, не отримано згоду сусідів, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки рішенням суду по даній справі за сторонами не визнано право власності на побудований житловий будинок. За вищевказаних доводів, за відсутності у ОСОБА_6 повноважень на представництво інтересів осіб, про яких вона вказує в апеляційній скарзі, рішення суду мають право оскаржити сусіди, органи, які здійснюють контроль за будівництвом, власник або користувач земельної ділянки.

Доводи ОСОБА_6 про те, що право власності на новозбудований у дачному кооперативі житловий будинок повинно бути визнано за нею, як за власником земельної ділянки, на якій самочинно побудовано житловий будинок, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки це виходить за межі розгляду даної справи.

Доводи апелянта про те, що до участі у справі необхідно було залучити третіми особами - Одеську міську раду, Управління ДАБК Одеської міської ради, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки ОСОБА_6 не є представником даних установ. Останні не позбавлені права самостійно оскаржити рішення суду.

Таким чином, апеляційна скарга ОСОБА_6 по даній справі є безпідставною, а тому її треба залишити без задоволення.

ОСОБА_6 не позбавлена можливості предявити відповідний позов щодо захисту своїх як на її думку порушених прав члена дачно-будівельного кооперативу.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержання норм матеріального і процесуального права.

За вищевикладених обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим. Судом повно та всебічно досліджені наявні в матеріалах справи докази, їм надана правильна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права не допущено. Підстави для скасування, зміни рішення суду першої інстанції в межах доводів ОСОБА_6, а також для прийняття доводів апеляційної скарги останньої у суду апеляційної інстанції відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, апеляційний суд Одеської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_14 залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 03 жовтня 2016 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 08 червня 2018 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: А. А. Калараш

ОСОБА_3