Номер провадження 2/754/851/18
Справа №754/7050/17
29 травня 2018 року Деснянський районний суд м.Києва в складі:
головуючого судді Скрипки О.І.
при секретарі Моторенко К.О.
представника третьої особи ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до Деснянського районного відділу державної виконавчої служби місто Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві, третя особа: ОСОБА_4, про виключення майна з опису, -
Позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Деснянського районного відділу державної виконавчої служби місто Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві (далі по тексту - Деснянський РВ ДВС м.Київ ГТУЮ у м.Києві) про виключення майна з опису.
В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на те, що 30.09.2016 року Деснянським РВ ДВС м.Київ ГТУЮ у м.Києві відкрито виконавче провадження з виконання виконавчих листів:
В межах даного виконавчого провадження 15.05.2017 року державним виконавцем Деснянського РВ ДВС м.Київ ГТУЮ у м.Києві Дегтярьовою Ю.С. було проведено опис та арешт майна, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, а саме:
-електроплитка «Вирпул»;
-мікрохвильова піч «Панасонік»;
-пральна машина «Ханса»;
-кухонні меблі зеленого кольору;
-мультиварка «Панасоник»;
-мультиварка «Редмонд»;
-телевізор сірого кольору «Самсунг»;
-тумбочка під телевізор;
-плазменний телевізор;
-крісло та диван зеленого кольору;
-меблі - шафа коричневого кольору;
-тумба під телевізор;
-ліжко білого кольору.
Як зазначає позивач, приводом до таких дій стало те, що за вказаною адресою проживає боржник по виконавчому провадженню ОСОБА_4 і за логікою державного виконавця все, що знаходиться у квартирі, повинно належати йому. Але, на думку позивача, таке твердження є хибним, оскільки у вказаній квартирі проживає вона (мати боржника) та його дружина ОСОБА_1 Крім того, позивач стверджує, що вищевказане майно є її приватною власністю. Оскільки вона не є стороною виконавчого провадження, не є боржником, то її майно не може бути описано, а в подальшому арештовано та реалізовано.
Посилаючись на викладені обставини, позивач просить задовольнити її вимоги, визнати за нею право власності на вищевказане майно та звільнити його з-під арешту.
В судове засідання позивач не з'явилась, надавши суду заяву про розгляд справи в її відсутність.
Представник відповідача, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив. Крім того, представник відповідача з поясненнями чи запереченнями щодо позовних вимог до суду не звертався, тому суд вважає ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Враховуючи обставини справи, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність позивача та представника відповідача на підставі наявних доказів.
Представник третьої особи ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити з підстав, викладених у позові.
Заслухавши пояснення представника третьої особи, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, 15.05.2017 року старшим державним виконавцем Деснянського РВ ДВС м.Київ ГТУЮ у м.Києві винесено постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника при примусовому виконанню зведеного ВП № 52955345, відповідно до якої описано та накладено арешт на наступне майно, що належить боржнику ОСОБА_4, а саме:
- електроплитка «Whirlpool»;
- мікрохвильова піч «Panasonic»;
- пральна машина «Hansa»;
- кухонні меблі зеленого кольору;
- чайник «Tefal» сірого кольору;
- мультиварка «Redmond»;
- мультиварка «Panasonic»;
- телевізор сірого кольору «Samsung»;
- тумбочка під телевізор білого кольору;
- плазменний телевізор «Samsung»;
- крісло та диван зеленого кольору;
- меблі - шафа чорно-коричневого кольору, стелаж (нерозбірливо) чорно-коричневого кольору;
- ліжко білого кольору;
- тумба під телевізор чорно-коричневого кольору;
- ліжко білого кольору.
Згідно з положеннями ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Положення статті 321 ЦК України встановлюють непорушність права власності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Статтею 391 ЦК України передбачене право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Як передбачає ст.392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який посвідчує його право власності.
Відповідно до вимог ст.56 Закону України «Про виконавче провадження», арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.
Відповідно до вимог ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Арешт може бути знятий за рішенням суду.
За правилами ст.57 Закону України «Про виконавче провадження», арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.
Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.
Згідно ч.4, 5 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження», підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна ( коштів ) боржника або його частини є:
1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом;
2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника ( у тому числі від реалізації майна боржника ), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника;
3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах;
4) наявність письмового висновку експерта, суб'єкта оціночної діяльності суб'єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв'язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням;
5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно;
6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову;
7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника;
8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову.
У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.
Відповідно до ст.60 Закону України «Про виконавче провадження», особа яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутись до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення з-під арешту.
Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.24 Постанови № 6 від 07 лютого 2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» зазначив, що вимоги інших осіб щодо належності їм, а не боржникові майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом пред'явлення ними відповідно до правил судової юрисдикції позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на це майно і зняття з нього арешту. У такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками майна, але володіють ним на законних підставах. Орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може бути залученим судом до участі у справі як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.
Отже, у справах про зняття арешту з майна належним відповідачем є не орган державної виконавчої служби, а боржник та особи, в інтересах якої накладено арешт.
Так, з матеріалів справи вбачається, що стягувачами є ОСОБА_5 та ОСОБА_6, а боржником ОСОБА_4
Таким чином, позивачем пред'явлено позов до неналежного відповідача, а тому відсутні правові підстави для задоволення позову.
Крім того, згідно з правилами ст.ст.10, 11 ЦПК України (редакції на час подачі позову), кожна сторона зобов'язана довести в установленому законом порядку ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Особа, яка бере участь в справі розпоряджається своїми правами на власний розсуд. Аналогічні норми передбачені ст. 12, 13 ЦПК України в чинній редакції.
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Як вбачається з матеріалів справи, обґрунтовуючи своє право власності на спірне майно, позивач ані при поданні позову, ані під час усього часу розгляду справи не надала жодних належних та допустимих доказів в обґрунтування своїх вимог.
Оскільки суд відмовляє в задоволенні позову, то, відповідно до ст.88 ЦПК України, судові витрати, понесені позивачем, відшкодуванню не підлягають.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 12, 81, 259, 263, 264, 265, 268 ч. 4, 273, 354, 355 ЦПК України, ст.ст.317, 319, 321, 391, 392 ЦК України, ЗУ «Про виконавче провадження», суд,-
В задоволені позову ОСОБА_2 до Деснянського районного відділу державної виконавчої служби місто Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві, третя особа: ОСОБА_4, про виключення майна з опису - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня отримання його копії. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.
Рішення може бути оскаржено протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подання безпосередньо до Апеляційного суду м. Києва апеляційної скарги.

Повний текст рішення складено та підписано 06 червня 2018 року.

Суддя: