Справа № 130/2716/17
Провадження № 22-ц/772/1206/2018
Головуючий у суді першої інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

Іменем України

05 червня 2018 року м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області в складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого, судді-доповідача ОСОБА_2,

суддів: Міхасішина І.В., Войтка Ю.Б.,

з участю секретаря судового засідання Безрученко Н.Р.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань №2

апеляційну скаргу ОСОБА_3

на рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 30 березня 2018 року, ухвалене під головування судді Заярного А.М., повний текст якого складений 04 квітня 2018 року

в справі №130/2716/17

за позовом ОСОБА_3 (позивач)

до Жмеринського міського голови ОСОБА_4 (відповідач)

про захист честі, гідності та ділової репутації, -

встановив:

ОСОБА_3 звернувся до Жмеринського міськрайонного суду з позовом до Жмеринського міського голови ОСОБА_4 про захист честі, гідності та ділової репутації, мотивуючи його тим, що 20.10.2017 року на 29 сесії Жмеринської міської ради 7 скликання під час розгляду озвученого ним депутатського запиту щодо скасування рішення Жмеринської міської ради №273 від 29.09.2017 року про підняття тарифів на воду та водовідведення в м. Жмеринка стався неприпустимий факт перешкоджання йому, як депутату міської ради, у здійсненні своїх конституційних повноважень.

Так, у відповідь на озвучений запит відповідач - міський голова м. Жмеринки ОСОБА_4 порушивши норми Закону України «Про статус депутатів місцевих рад», не виніс на голосування питання про підтримку радою вимог викладених в його запиті, після чого відповідач переслідуючи ціль скомпрометувати позивача перед депутатами запрошеними на сесію, а також виборцями, у грубій формі поширив недостовірну інформацію, яка принижує честь та гідність позивача як громадянина та ділову репутацію як депутата міської ради, а саме інформацію такого змісту: «ОСОБА_5, та оселя в якій Ви проживаєте, де зареєстровано три особи, споживає в місяць в середньому 6 м кубічних води. При тому всьому Ви здатні собі утримувати басейн, баню, вимити машини для еліти міста Жмеринки і спустити мильну воду на вулицю Гвардійська. Вигук з зали «це особисті образи», які це особисті образи, це особисті образи для мене і моїх дітей і для мешканців м. Жмеринки. Коли людина не є совісною, коли нехтує законами України, коли займається приватним бізнесом і починає нам розказувати як жити. ОСОБА_6 на Вашій мові розкажу як формується тариф на воду, коли Ви надаєте послуги по миттю машини, тоді Ви рахуєте, що Вам потрібно купити два рази на рік рукавиці, хімію, і це все складає собівартість Ваших послуг. Ви сьогодні говорите не від свого імені, Ви говорите від імені Жмеринських олігархів, які хочуть за рахунок коштів громади нашої отримати на свої виробничі потреби, на мойки, на столови, на приміщення харчування, ресторани воду, за яку ми мешканці будемо плати свої гроші. Ви отримуєте субсидію, отримуєте за тих 6 кубів, Ви б їх краще не показували».

Позивач вважає, що вищевказана поширена про нього інформація є недостовірною і підлягає спростуванню у відповідності до законодавства, як така, що була поширена шляхом публічного виступу на засіданні 29 сесії Жмеринської міської ради 7 скликання, доведена до відома депутатів ради та запрошених осіб, відеозаписом, що розміщений на офіційному сайті Жмеринської міської ради, стосується особисто його як депутата, поширена інформація не відповідає дійсності, та порушує його особисті немайнові права, оскільки в ній стверджується про порушення ним чинного законодавства за умови, що жодного разу він до відповідальності за вчинення кримінальних, адміністративних чи інших правопорушень не притягався, а тому дана інформація негативно впливає на його соціальну оцінку як депутата міської ради серед жителів територіальних громад м. Жмеринки, спотворює його позитивну соціальну поведінку в очах оточуючих. Він як депутат Жмеринської міської ради усвідомлює та погоджується, що підлягає ретельному громадському контролю і потенційно зможе зазнавати гострої та сильної критики з приводу виконання ним функцій та обовязків, проте в промові, що була проголошена на 29 сесії 7 скликання 20.10.2017 року міським головою ОСОБА_4, на його думку, містяться не оцінюючі судження, а конкретні факти, які можуть бути перевірені. Стверджує, що розповсюджена міським головою інформація по відношенню до нього невизначеному колу осіб є недостовірною, її розповсюдження мало на меті опорочення його честі, гідності та ділової репутації.

Просив визнати недостовірною інформацію, що була поширена Жмеринським міським головою ОСОБА_4 на 29 сесії Жмеринської міської ради 7 скликання 20 жовтня 2017 року, та такою, що ганьбить честь, гідність, ділову репутацію депутата Жмеринської міської ради ОСОБА_3; зобовязати Жмеринського міського голову ОСОБА_4 вибачитись та спростувати недостовірну інформацію, яка була ним поширена на 29 сесії Жмеринської міської ради 20 жовтня 2017 року у відношенні ОСОБА_3 у такий же спосіб, у який вона була поширена, а саме на пленарному засіданні сесії Жмеринської міської ради Вінницької області.

Рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 30 березня 2018 року в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Не погодившись із судовим рішенням позивач ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права та невідповідність його висновків дійсним обставинам справи, просив скасувати рішення та ухвали нове про задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що у висловлюванні відповідача містяться не оціночні судження його, як депутата, а конкретні факти та звинувачення, які принижують його честь і гідність, що на думку апелянта залишилось поза увагою суду першої інстанції. Крім того, на думку апелянта суд першої інстанції порушив ряд норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_3 вимоги апеляційної скарги підтримав на умовах, викладених у ній, і просив задовольнити.

Представник відповідача адвокат ОСОБА_7 проти вимог апеляційної скарги заперечував, просить залишити в силі рішення суду першої інстанції як законне і обґрунтоване.

Апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін з таких підстав.

Згідно з статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися за засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Встановивши, що позивач є депутатом міської ради, суд першої інстанції вірно застосував положення статті 277 ЦК України, встановив фактичні обставини справи та прийшов до правильного висновку, що інформація, про спростування якої пред'явив вимоги ОСОБА_3, не підлягає визнанню недостовірною, оскільки така інформація стосується позивача як публічної особи та його професійної діяльності на посаді депутата Жмеринської міської ради.

Колегія суддів вважає такий висновок суду першої інстанції вірним, а доводи апеляційної скарги його не спростовують.

Згідно з статтею 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в тому числі для захисту репутації або прав інших людей (частина 2 статті 34).

Порядок і межі здійснення особою вищевказаних особистих немайнових прав, а також способи їх захисту визначаються положеннями Цивільного Кодексу України, Законом України "Про інформацію", а також Законом України "Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні".

Згідно з частиною 1 статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сімї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Отже стаття 277 ЦК України й інші акти цивільного законодавства передбачають два спеціальних способи захисту особистих немайнових прав, якими є право на спростування неправдивої інформації та право на відповідь.

Під «правом на спростування» слід розуміти право фізичної особи вимагати від особи, яка порушила особисте немайнове право фізичних осіб шляхом поширення недостовірної інформації, визнання цієї інформації неправдивою у формі, яка є ідентичною чи адекватною до форми поширення неправдивої інформації.

Водночас під «правом на відповідь» слід розуміти право на висвітлення власної точки зору щодо поширеної інформації та обставин порушення особистого немайнового права.

Обидва способи захисту можуть мати місце у випадку, коли особисті немайнові права зазнали порушення внаслідок поширення інформації, а відмінність між ними полягає в тому, що: 1) відповідь передбачає внесення пояснення щодо поширених відомостей, тоді як спростування зводиться до визнання попередньо поширених відомостей неправдивими; 2) відповідь здійснюється особою, стосовно якої були поширені відомості, або членами її сімї, тоді як спростування особою, яка поширила ці неправдиві відомості.

Проте вимагати як спростування, так і відповіді можуть фізичні особи, стосовно яких поширена неправдива інформація, що порушує їх особисті немайнові права.

Як розяснив Пленум Верховного суду України в п. 15 Постанови №1 від 27.02.2009 року "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділову репутацію фізичної особи та юридичної особи", недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Статтею 5 Закону України "Про інформацію" визначено, що кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

У законодавстві робиться чітке розмежування між інформацією фактичного характеру, яка має бути доведена, й оціночними судженнями, які не підлягають доведенню і спростуванню.

Так відповідно до статті 30 Закону України "Про інформацію" ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень.

Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Так само відповідно до статті 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати.

Згідно статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.

Зазначена норма передбачає також різницю між "інформацією" та "ідеями". Свобода висловлювань не обмежується фактичними даними, які можна підтвердити. Вона включає також погляди, критику, припущення. Таким чином, гарантії статі 10 поширюються не тільки на "правдиву", тобто таку, що ґрунтується на фактах, інформацію. Особа, що висловила свої погляди, а не факти, не повинна доводити їх правдивість - це є порушенням статті 10 Конвенції.

Незважаючи на існування фактів, які може бути доведено, правдивість оціночних суджень неможливо довести (Справа ЄСПЛ "Лінгенс проти Австрії").

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 21 постанови від 27 лютого 2009 року №1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" при поширенні недостовірної інформації стосовно приватного життя публічних осіб вирішення справ про захист їх гідності, честі чи ділової репутації має свої особливості. Суди повинні враховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації (далі - Декларація), схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету ОСОБА_8 Європи, а також рекомендації, що містяться у Резолюції 1165 (1998 року) Парламентської ОСОБА_9 Європи про право на недоторканість приватного життя.

Зокрема, у названій Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі).

У статтях 3, 4, 6 Декларації вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися "виставити" себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами.

У зв'язку з цим, межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати.

З урахуванням наведених норм матеріального права, прецедентної практики Європейського суду з прав людини, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що звернені до позивача висловлювання відповідача не містять безспірних тверджень про достовірні факти, а є частиною дискусії щодо питання, яке має значне суспільне значення та інтерес й стосувалися обґрунтованості підвищення тарифів на воду в м. Жмеринка. При цьому в ході цієї дискусії кожна із сторін доводила переконливість своєї позиції, апелюючи, в тому числі, і до особистостей її учасників. Проте на думку суду висловлювання міського голови з огляду на використані ним мовні засоби і контекст, свідчать про його намагання проілюструвати важливість і доцільність підвищення тарифів на воду й можливі мотиви противників такого підвищення.

Водночас ці висловлювання, на думку суду, хоча і містять звернення до позивача, не можуть стосуватися і не стосуються його особисто, не можуть бути достовірно доведеними чи спростованими.

Згідно з частиною 2 статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Так, провадження у справі судом відкрито на наступний день після отримання судом у порядку, передбаченому частиною третьою статті 122 ЦПК України, інформації про місце проживання (перебування) фізичної особи відповідача, що відповідає вимогам частини 4 статті 122 ЦПК України в редакції, чинній на час вчинення відповідної процесуальної дії.

Підготовче судове засідання було судом проведене 15 січня 2018 року, справу призначено до розгляду в судовому засіданні 28 лютого 2018 року, в якому було оголошено перерву до 30 березня 2018 року, коли розгляд справи закінчено з ухваленням рішення. Загальний строк розгляду справи з моменту її відкриття, який складає 4 місяці, дійсно перевищує встановлені процесуальним законом строки, проте не свідчить про умисне затягування розгляду справи судом чи зловживання сторонами своїми правами.

Не може бути підставою для скасування судового рішення і не дослідження судом в судовому засіданні дисків із відеозаписами сесії міської ради, так як відповідні обставини щодо факту виголошення промови міським головою й змісту його висловлювань на сесії ради визнані відповідачем і не потребували доведення в силу частини 1 статті 82 ЦПК України.

Протоколом судового засідання від 30 березня 2018 року підтверджується, що після судових дебатів, в яких взяли участь обидві сторони, суд дійсно вийшов до нарадчої кімнати й сторони не обмінювалися репліками. Проте звукозапис судового засідання не містить також клопотання позивача про надання йому права на репліку, а закон не передбачає обовязкового його надання. Так, відповідно до частини 7 статті 242 ЦПК України промовці можуть обмінюватися репліками з дозволу головуючого, причому право останньої репліки завжди належить відповідачеві та його представникові.

Згідно з пунктом 5 частини 1 статті 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості та обєктивності судді.

Колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що такою обставиною є перебування судді Заярного А.М., який постановив оскаржуване рішення, на обліку на позачергове отримання квартири при виконавчому комітеті Жмеринської міської ради, який, на момент розгляду справи, очолював відповідач ОСОБА_4

В практиці Європейського суду з прав людини при вирішенні того, чи є у справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезстороннім позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання обєктивно обґрунтованими (рішення у справах «Ветштайн проти Швейцарії, п. 44 та «Ферантелі та Сантанжело проти Італії, п. 58).

Так, перебування судді Заярного А.М. на обліку громадян, що потребують поліпшення житлових умов, а саме в списку громадян, які користуються правом позачергового отримання житлових приміщень при виконавчому комітеті Жмеринської міської ради є реалізацією його прав, передбачених Житловим кодексом УРСР, Законом України «Про судоустрій і статус суддів України». Згідно із Списком (а.с. 79) він перебуває на обліку з 19.08.2000 року, тобто включений до даного списку до відкриття провадження у даній цивільній справі та не у звязку з нею.

Отже по справі відсутні будь-які обєктивні дані, які б викликали сумнів в неупередженості або обєктивності судді Заярного А.М. при її розгляді, а відтак могли б бути підставою для його відводу.

Таким чином колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та об'єктивно дослідивши обставини справи, надавши належну оцінку наявним у справі доказам, ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційних скарг без задоволення, а судового рішення без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 30 березня 2018 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий:/підпис/ ОСОБА_2
Судді: /підпис/ ОСОБА_10 /підпис/ ОСОБА_11

Повний текст постанови складено 08.06.2018 року.

Згідно з оригіналом :

Суддя апеляційного суду Стадник І.М.