Постанова

Іменем України

26 червня 2018 року

м. Київ

справа № 646/13449/14-ц

провадження № 61-8457св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О., Мартєва С. Ю., Пророка В. В., Фаловської І. М.

(суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1, відповідач - ОСОБА_2, третя особа - Служба у справах дітей Червонозаводського району Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Харківської області

від 29 червня 2016 року у складі колегії суддів: Яцини В. Б., Бурлака І. В., Карімової Л. В.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпунктів 4, 14 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Судові рішення, ухвалені судами апеляційної інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в касаційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У листопаді 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа - Служба у справах дітей Червонозаводського району Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, про витребування майна.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 є власником нежитлових приміщень цокольного поверху АДРЕСА_1.

Вказував, що ОСОБА_2, не зважаючи на відсутність у неї права власності або права користування вказаними приміщеннями, зайняла їх незаконним шляхом, посилаючись на те, що разом з неповнолітньою дитиною проживає у квартирі АДРЕСА_1, яка є житловим приміщенням, іншого житла не має.

На підставі вищевказаного ОСОБА_1 просив витребувати у відповідача нежитлові приміщення цокольного поверху та зобов'язати звільнити їх.

Рішенням Червонозаводського районного суду міста Харкова від 09 червня 2015 року (у складі судді Міндарьової М. Ю.) позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Витребувано у ОСОБА_2 нежитлові приміщення цокольного поверху АДРЕСА_1.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідач користується належним позивачу нерухомим майном без відповідних правових підстав.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 29 червня 2016 року рішення суду Червонозаводського районного суду міста Харкова

від 09 червня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що позивач не довів належними та допустимими доказами свого права власності на приміщення, які займає відповідач, тому підстави для витребування майна із володіння відповідача відсутні.

У касаційній скарзі, поданій у липні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд не взяв до уваги те, що рішенням Червонозаводського районного суду міста Харкова

від 28 лютого 2012 року у справі № 2-2686/11, яке набрало законної сили, визнано дійсним договір купівлі-продажу спірних нежитлових приміщень та визнано за ОСОБА_1 право власності на спірні приміщення. Тому рішення апеляційного суду не відповідає нормам закону та підлягає скасуванню.

Відзив на касаційну скаргу до Верховного Суду не надходив.

13 лютого 2018 року справу передано до Верховного Суду.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Суди встановили, що відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, реєстру права власності на нерухоме майно нежитлові приміщення цокольного поверху АДРЕСА_1 належать на праві приватної власності позивачу ОСОБА_1 на підставі рішення Червонозаводського районного суду міста Харкова від 28 лютого 2012 року.

Вказаним рішенням суду, яке набрало законної сили, визнано дійсним договір купівлі-продажу нежитлових приміщень цокольного поверху АДРЕСА_1, від 21 січня 2011 року. Визнано за ОСОБА_1 право власності на вказані нежитлові приміщення.

Відповідно до статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно зі статтею 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню (частина друга статті 386 ЦК України).

Відповідно до статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Разом з тим, відповідно до частини третьої статті 47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Заперечуючи проти позовних вимог ОСОБА_2 вказувала, що вселилася у спірне приміщення разом з неповнолітньою дитиною після того як на підставі оглядового талону відділу квартирного обліку (облікова справа № 6653) на огляд квартири АДРЕСА_1 в травні 2009 року здійснила огляд вказаної квартири та отримала усне підтвердження, що їй буде видано ордер на цю квартиру. Відповідач перебуває на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов за загальною чергою та за списком осіб, які мають право на першочергове одержання житла з урахуванням пільг співробітника міліції з 16 вересня 2008 року у виконавчому комітеті Харківської міської ради.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не довів належними та допустимими доказами, на якій підставі вона зайняла нежитлові приміщення, та встановивши, що рішенням Червонозаводського районного суду міста Харкова від 28 лютого 2012 року власником спірних приміщень визнано ОСОБА_1, дійшов висновку про витребування у відповідача нежитлових приміщень.

Відмовляючи в частині позовних вимог про звільнення приміщення, суд першої інстанції виходив з того, що вказана вимога звернута до невизначеного кола осіб, тому задоволенню не підлягає.

Скасовуючи рішення місцевого суду та відмовляючи в задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив із того, що позивач належним чином не довів свого права власності на спірні приміщення, а також, що витребування приміщення у ОСОБА_2, яка проживає в ньому разом із неповнолітньою дитиною більше семи років, буде непропорційним втручанням у її право на повагу до житла, визначеного статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція).

Ураховуючи вказане колегія суддів вважає, що оскаржувані судові рішення не можна визнати законними та обґрунтованими, оскільки суди не вирішили спір по суті відповідно до вимог закону та з урахуванням завдання цивільного судочинства (стаття 1 ЦПК України в редакції, чинній на момент розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій).

Зазначивши про задоволення позовних вимог частково, суд першої інстанції не звернув уваги, що рішення суду не зможе бути виконано, оскільки відсутній ефективний спосіб захисту порушеного права.

Апеляційний суд також не вирішив спір на підставі наявних у справі доказів, зазначивши, що позивач не має права власності на спірне нежитлове приміщення, разом з тим, у повному обсязі обставини справи не встановив, належної оцінки усім доказам в їх сукупності не надав.

Разом з тим, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідач вказувала на наступні обставини.

Згідно з листом комунального підприємства «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» (далі - КП «Харківське МБТІ») від 22 листопада

2006 року № 1790628 на адресу Управління комунального майна та приватизації Харківської міської ради були обстежені нежитлові приміщення підвалу АДРЕСА_1. При вивченні інвентарної справи було встановлено, що при первинній інвентаризації від 26 липня 1946 року нежитлові приміщення № 15-1-15-6, 15-8, 15-9 під літерою «Б-4» заінвентаризовані як квартира НОМЕР_1, а приміщення 15-7 як нежитлове приміщення підвалу. На сьогоднішній день на адресу КП «Харківське МБТІ» про переведення приміщень із житлового фонду в нежилий за адресою майдан Постання, 2 в літ. «Б-4» не надходили.

Відповідно до листа КП «Харківське МБТІ» від 28 січня 2015 року № 473 первинна інвентаризація приміщення цокольного поверху АДРЕСА_1 проведена як житлова квартира НОМЕР_1. Рішення про виключення вказаних приміщень з житлового фонду на адресу КП «Харківське МБТІ» не надходило.

Відповідно до постанови від 31 березня 2015 року про закриття кримінального провадження № 0000032, відкритого 29 серпня 2014 року за частиною першою статті 190 КК України за заявою ОСОБА_1 щодо незаконного заволодіння спірними нежитловими приміщеннями, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, вказане кримінальне провадження закрито. Слідчим органом під час досудового розслідування встановлено, що нежитлові приміщення цокольного поверху АДРЕСА_1 загальною площею 69,7 м кв. належать Харківській міській раді.

Відповідно до витягу з кримінального провадження № 0001055, відкритого 21 травня 2015 року слідчим відділом Червонозаводського РВ ГУ МВС України в Харківської області за частиною четвертою статті 190 КК України, на підставі рапорту співробітника відділу Державної служби боротьби з економічною злочинністю Червонозаводського районного відділу Харківського міського управління МВС України щодо незаконного заволодіння керівництвом товариства з обмеженою відповідальністю «Турнпром» приміщеннями за адресою: АДРЕСА_1. Відповідач пояснила, що на момент розгляду справи судами вказане розслідування не закінчено.

Разом з тим, місцевий суд вказані обставини не перевірив, не вирішив належним чином клопотання ОСОБА_2 про витребування з Харківської міської ради копії особистої справи та оглядового талону від 05 квітня 2009 року на огляд квартири АДРЕСА_1, не надав належної оцінки доказам, зокрема: довідці КП «Жилкомсервіс» № 4114 від 15 жовтня 2012 року, акту обстеження житлової площі від 10 жовтня 2012 року складеним дільницею № 58 КП «Жилкомсерсів» та рішенню Червонозаводського районного суду міста Харкова від 21 жовтня 2013 року № 646/6712/13-ц. Без перевірки вказаних обставин ухвалення законного та мотивованого рішення є неможливим.

Відповідно до статті 13 Конвенції кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Європейський суд з прав людини в своїй практиці критеріями ефективності засобу захисту визначає достатню юридичну визначеність («ефективність за законом») і реальну можливість захисту порушеного права («ефективність на практиці»).

Суд першої інстанції вказаних вище вимог щодо визначення ефективного способу захисту порушеного права позивача на майно не виконав, не звернув уваги на те, що вимога позивача про звільнення особами, які займають спірне приміщення не буде відповідати всім критеріям ефективності засобу захисту, зокрема ефективності на практиці реалізації правомочностей власника майна.

За змістом частини четвертої статті 10 ЦПК України, в редакції, чинній на час розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій, суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи, що судами встановлено взаємовиключні обставини справи по суті спірних правовідносин, існуючі суперечності на підставі наявних у справі доказів щодо власника спірного майна не усунуто, що виключає можливість ухвалення законного та мотивованого судового рішення, судам при новому розгляді справи необхідно встановити всі обставини справи на підставі належних, достатніх та допустимих доказів, та вирішити питання у визначеному процесуальним законом порядку із визначенням ефективного способу захисту порушеного права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до частин третьої та четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом.

Оскільки судами першої та апеляційної інстанцій порушено норми процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин справи, які мають значення для правильного вирішення справи, зокрема, не досліджено зібрані у справі докази, а суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, тому відсутні правові підстави для ухвалення нового рішення або зміни судових рішень.

Таким чином, рішення суду першої інстанції та апеляційного суду підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції відповідно до вимог статті 411 ЦПК України.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Червонозаводського районного суду міста Харкова від 09 червня 2015 року та рішення апеляційного суду Харківської області від 29 червня 2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді А. О. Лесько

С. Ю. Мартєв

В. В. Пророк

І. М. Фаловська