Постанова

Іменем України

12 червня 2018 року

м. Київ

провадження № 22-ц/796/5106/2018

Апеляційний суд м. Києва у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мазурик О.Ф. (суддя-доповідач),

суддів: Кравець В.А., Махлай Л.Д.

за участю секретаря Синявського Д.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної служби зайнятості (Центральний апарат)

на ухвалу Печерського районного суду м. Києва

в складі судді Новака Р.В.

від 28 листопада 2017 року

про забезпечення позову

у справі № 757/38533/17-ц Печерського районного суду м. Києва

за позовом ОСОБА_1

до Державної служби зайнятості (Центральний апарат)

про скасування дисциплінарного стягнення (догани),

В С Т А Н О В И В:

В липні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Печерського районного суду м. Києва з позовом до Державної служби зайнятості (Центральний апарат) (далі - ДСЗ), в якому просив скасувати наказ ДСЗ від 18.05.2017 № 166-к «Про оголошення догани ОСОБА_1».

Одночасно з позовом ОСОБА_1 подав до суду заяву про забезпечення позову, в якій зазначав, що оскаржуваний наказ, який він вважає незаконним, є другою доганою протягом місяця, що може бути підставою для його звільнення.

Також, зазначав, що відповідно до трудового законодавства протягом строку дії догани до нього не можуть бути застосовані заходи заохочення, та можливе позбавлення премії, що вплине на розмір зарбітної плати, внаслідок чого буде порушено його конституційне право на достатній рівень життя.

Посилаючись на те, що внаслідок дії оскаржуваного наказу може бути заподіяна шкода його трудовим правам, свободам та інтересам, просив вжити заходи забезпечення позову шляхом зупинення дії наказу ДСЗ від 18.05.2017 № 166-к «Про оголошення догани ОСОБА_1» до набрання судовим рішенням у даній справі законної сили.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 28 листопада 2017 року заяву про забезпечення позову задоволено у повному обсязі.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на те, що ухвала суду є незаконною та необґрунтованою, постановлена з порушенням норм процесуального права при неповному з'ясуванні обставин, які мають суттєве значення при вирішенні питання про забезпечення позову.

Вказував, що задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції дійшов неправильного висновку, що наведені заявником обставини є підставою для вжиття заходів забезпечення позову.

Суд першої інстанції, вживаючи заходів забезпечення позову шляхом зупинення дії оскаржуваного рішення не звернув уваги, що заява про забезпечення позову не містить доводів щодо існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову. Заява про забезпечення позову мотивована існуванням ймовірності прийняття відповідачем кадрових рішень щодо звільнення позивача, враховуючи оголошену першу догану.

Зазначив, що обґрунтування необхідності застосування забезпечення позову ґрунтується на припущенні можливого звільнення, що може настати в майбутньому. Позивач просив шляхом забезпечення позову убезпечити його від можливого виникнення інших спірних правовідносин, що є неприпустимим.

Також, зазначив, що судом застосовано норми закону, які не набрали законної симли станом на 28.11.2017.

За вказаних обставин просив скасувати ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 28.11.2017і в задоволенні заяви позивача про забезпечення позову відмовити.

Зважаючи на положення п. 8 ч. 1 Розділу ХІІІ Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року, ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», п. 3 Розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402 - VІІІ Апеляційний суд міста Києва здійснює свої повноваження до початку роботи новоутвореного апеляційного суду у відповідному апеляційному окрузі.

Відповідно до пункту 9 Розділу ХІІІ Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду у порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року.

Заперечуючи проти задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 подав відзив, в якому посилаючись на безпідставність та необґрунтованість апеляційної скарги, просив відмовити в її задоволенні.

Зазначав, що ухвала суду про забезпечення прозову є законною та обґрунтованою, постановлена з метою не допущення порушення конституційних прав позивача до розгляду спору по суті.

Представник відповідача - ОСОБА_2 в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав та просив задовольнити з підстав, викладених в ній.

Позивач в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував та просив залишити без задоволення, а ухвалу - без змін.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність ухвали суду в межах апеляційного оскарження та вимог, що заявлялись у суді першої інстанції, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Постановляючи ухвалу про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Проте, колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду з огляду на наступне.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги, що на час розгляду питання про забезпечення позову підлягали застосуванню положення ст. 151 ЦПК України в редакції від 18.03.2004.

Відповідно до ч. 1 ст. 151 ЦПК України (в редакції, чинній на час постановлення ухвали) суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду (ч. 3 ст. 151 ЦПК України).

Частина 2 статті 151 ЦПК України (в редакції на час постановлення ухвали) зобов'язує позивача обґрунтовувати заяву про забезпечення позову, а ч. 5 ст. 153, ст. 210 ЦПК України зобов'язує суд мотивувати свій висновок.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Отже, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду у разі задоволення позову.

Крім цього, ухвала про забезпечення позову постановляється в порядку, визначеному ст. 209 ЦПК України (в редакції на час постановлення ухвали), і повинна включати мотивувальну частину, де поряд із зазначенням мотивів, із яких суд (суддя) дійшов висновку про обґрунтованість припущення про те, що невжиття заходів забезпечення позову може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення, наводиться посилання на закон, яким суд керувався при постановленні ухвали.

Разом з цим, суд першої інстанції, вирішуючи питання про забезпечення позову, в порушення вимог, передбачених ч. 5 ст. 153, ст. 209, 210 ЦПК України (в редакції на час постановлення ухвали) не мотивував своє судове рішення, зокрема не встановив, чи дійсно існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду у разі задоволення позову.

Суд першої інстанції переписав лише диспозицію норми права про те, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що доводи, викладені в апеляційній скарзі є достатніми для скасування ухвали суду першої інстанції про забезпечення позову, та наявності правових підстав для відмови в задоволенні заяви, з огляду на таке.

Як зазначалось вище, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про скасування наказу про притягнення його дисциплінарної відповідальності.

З матеріалів справи вбачається, що наказом Державної служби зайнятості (Центральний апарат) від 18.05.2017 № 166-к «Про оголошення догани ОСОБА_1» позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді оголошення догани за неналежне виконання посадових обов'язків.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, ОСОБА_1 просив вжити заходи забезпечення позову шляхом зупинення дії оскаржуваного наказу, оскільки відповідно до трудового законодавства на час дії догани до нього не може бути застосовано заходи з преміювання, що є порушенням його конституційного права на достатній рівень життя.

Натомість зі змісту позовної заяви вбачається, що між сторонами не існує спору щодо недоотримання коштів і позовна заява не містить обґрунтувань щодо позбавлення ОСОБА_1 права на отримання коштів. Позовна заява містить лише вимоги щодо скасування наказу.

Заява про забезпечення позову не містить доводів, що невжиття заходів забезпечення позову утруднути чи зробити неможливим виконання рішення позову.

Матеріали справи також не містять доказів, які вказують на те, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Колегія суддів приймає до уваги доводи ОСОБА_1, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, що його побоювання щодо можливого звільнення, викладені в заяві про забезпечення позову, були обґрунтованими.

Разом з тим, відповідно до ст. 19 ЦПК України, яка кореспондується з положеннями ст. 15 ЦПК України (в редакції на час постановлення ухвали) суд захищає порушене право.

На час вирішення питання про забезпечення позову спору про звільнення між сторонами не існувало.

А, існування спору є обов'язковою умовою для забезпечення позову.

Беручи до уваги викладене, колегія суддів приходить до висновку, що відсутні правові підстави для забезпечення позову шляхом зупинення дії оскаржуваного наказу, оскільки позов не обґрунтовано незаконним звільненням, та матеріали справи не містять доказів, які вказують на те, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду у разі задоволення позову, що є важливою умовою при вирішенні питання про забезпечення позову.

За наведених обставин колегія суддів вважає, що судом першої інстанції питання про забезпечення позову вирішено з порушенням норм процесуального права.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Ураховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції постановленоухвалу з порушення норм процесуального права, що в силу пункту 4 частини 1 статті 376 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 376, 383, 384, 389 ЦПК України, п. 8 ч. 1 Розділу ХІІІ Прикінцеві та перехідні положення ЦПК України у редакції Закону №2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року, п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402 - VІІІ, ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державної служби зайнятості (Центральний апарат) - задовольнити.

Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 28 листопада 2017 року - скасувати.

В задоволенні заяви ОСОБА_1про забезпечення позову - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Повний текст постанови складено 12 червня 2018 року.

Головуючий О.Ф. Мазурик

Судді В.А. Кравець

Л.Д.Махлай