Постанова

Іменем України

14 червня 2018 року

м. Київ

справа № 308/5061/17

провадження № 61-30003св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Висоцької В. С. (суддя-доповідач), Пророка В.В., Фаловської І. М.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - Закарпатський обласний Державний український музично-драматичний театр,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 20 липня 2017 року у складі судді Кондор Р. Ю.,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до із позовною заявою про скасування рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 08 липня 2003 року та спростування текстово-лінгвістичної перекрути імені у вказаному рішенні.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27 червня 2017 року вказану заяву визнано неподаною та повернуто позивачу у зв'язку із невиконанням останнім вимог ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Зазначена ухвала оскаржена позивачем в апеляційному порядку.

Ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 10 липня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 було залишено без руху із наданням строку для усунення її недоліків.

Ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 20 липня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 визнано неподаною та повернуто позивачу.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що позивачем не було виконано вимоги ухвали суду апеляційної інстанції про залишення апеляційної скарги без руху. Виправлена апеляційна скарга не містить викладу того, в чому полягає незаконність та необґрунтованість оскаржуваної ухвали Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27 червня 2017 року.

У касаційній скарзі, поданій у серпні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_4 просить скасувати ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 20 липня 2017 року.

У касаційній скарзі заявник, посилаючись на незаконність та необґрунтованість оскаржуваної ухвали апеляційного суду, вказує на те, що поза увагою суду залишились питання, які стосуються заявлених у суді першої інстанції позовних вимог, зокрема, щодо «перекруток» місцевого суду, що містяться у рішенні Ужгородськогоміськрайонного суду Закарпатської області від 08 липня 2003 року.

Відповідач не скористався своїм правом на подання до суду відзиву на касаційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги до касаційного суду не направив.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів».

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

24 травня 2018 року дану справу передано до Верховного Суду.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Касаційна скарга ОСОБА_4 не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно положень частини першої статті 4 ЦПК України (в редакції, чинній на момент постановлення оскаржуваної ухвали) закріплено право кожної особи на звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, дотримуючись при цьому, встановленого процесуальним законодавством порядку такого звернення.

Так, зокрема, вимоги до форми та змісту апеляційної скарги визначені у статті 295 ЦПК України (в редакції, чинній на момент постановлення оскаржуваної ухвали). Невідповідність апеляційної скарги таким вимогам, згідно з частиною другою статті 297 ЦПК України (у вказаній редакції), має наслідком її повернення особі, яка її подала.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою апеляційного суду Закарпатскої області від 10 липня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 було залишено без руху із наданням строку для усунення її недоліків, а саме: зазначити в чому полягає незаконність та необґрунтованість оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, сформулювати вимоги та надати копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Європейський суд з прав людини зауважив, що «право на суд», одним із аспектів якого є право доступу, не є абсолютним і може підлягати обмеженням; їх накладення дозволене за змістом, особливо щодо умов прийнятності апеляційної скарги. Проте такі обмеження повинні застосовуватись з легітимною метою та повинні зберігати пропорційність між застосованими засобами та поставленого метою (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 55, ЄСПЛ, від 06 грудня 2007 року).

Зміст виправленої апеляційної скарги не дає підстав для висновку про усунення позивачем тих недоліків, про які було зазначено в ухвалі суду про залишення її без руху, що вказує на законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду апеляційної інстанції про визнання такої апеляційної скарги неподаною та повернення ОСОБА_4

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про те, що оскаржена ухвала постановлена без додержання норм процесуального права. У зв'язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржену ухвалу без змін.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 20 липня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. С. Висоцька

В. В.Пророк

І. М.Фаловська