Справа № 352/1535/17
Провадження № 2/352/203/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 червня 2018 року м. Івано-Франківськ

Тисменицький районний суд Івано-Франківської області

у складі: головуючого судді Струтинського Р.Р.

з участю секретаря Бардюк-Кавецької Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: орган опіки та піклування виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, про позбавлення батьківських прав,-

в с т а н о в и в :

Позивач звернулася з вказаним позовом до відповідача, в обґрунтування якого посилалася на те, що 06.12.2010 року вона зареєструвала шлюбні відносини з ОСОБА_2 в Милуванській сільській раді Тисменицького району Івано-Франківської області, актовий запис №10. Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 12 вересня 2012 року шлюб між сторонами розірвано, неповнолітнього сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 залишено проживати з матір'ю. Через ухилення відповідачем від виконання своїх батьківських обов»язків рішенням Івано-Франківського міського суду від 29 березня 2013 року вирішено стягувати з ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Однак відповідач аліменти не сплачує, розмір заборгованості по виконавчому листу №344/2294/2013 складає станом на 01.02.2015 року 14 100,00 гривень. Позивачка зазначає, що з часу народження дитини і по сьогоднішній день відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків: належним вихованням дитини не займається, матеріальної допомоги на утримання, харчування та лікування сина не надає, не цікавиться станом його фізичного, духовного та морального розвитку, а також станом здоров'я дитини, не проявляє до дитини батьківської уваги та турботи, не робить спроб до цього. Син відповідача не знає свого батька, хоча йому вже 6 років. По своєму складу характеру відповідач є аморальною людиною, здатною на грубе порушення закону та прав інших громадян, на вчинення злочину. Неодноразово він був засуджений і відбував покарання в місцях позбавлення волі. На даний час відповідач знову знаходиться під вартою за крадіжку і Тисменицький районний суд Івано-Франківської області слухає справу про притягнення його до кримінальної відповідальності. Фактично тільки мама повністю утримує сина матеріально, цікавиться його здоров'ям, життям та навчанням . Неповнолітній проживає з мамою і бабусею. Батька в буденному житті їхнього сина немає. Зважаючи на наявність судимостей у відповідача, його поведінку та спосіб життя, позивачка переживає за майбутнє свого сина і за його моральний стан при усвідомленні того, як живе його батько. Позивачка не хоче щоб її дитина соромилась через свого батька, тому звернулась до суду з даним позовом.

Ухвалою Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 26.10.2017 року залучено орган опіки та піклування виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача до участі у справі та зобов'язано орган опіки та піклування виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради надати суду письмовий висновок щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав відносно його малолітнього сина .

Позивачка та її представник в судове засідання не з»явилися, у поданій суду заяві представник позивачки просила справу розглянути у відсутності позивачки та її відсутності, позов підтримала та просила його задоволити.

Відповідач у судове засідання не викликався, за місцем перебування в Івано-Франківській установі виконання покарань №12 йому вручено позовні матеріали, заяви про розгляд справи в його відсутності не подав, правом надання письмового відзиву на позов не скористався, у зв'язку з чим суд ухвалив провести заочний розгляд справи.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору в судове засідання не з'явився, у поданій суду заяві просив розглянути справу за відсутністю представника.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Встановлено, що у шлюбі сторін народилася одна дитина - син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 12 вересня 2012 року шлюб розірвано, дитина залишена проживати з матір'ю.

Відповідно до довідки про склад сім'ї № 02-02/4057 малолітній ОСОБА_3 зареєстрований та проживає з матір'ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 29 березня 2013 року вирішено стягувати з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, аліменти на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в твердій грошовій сумі у розмірі 600 (шістсот) грн.. щомісячно, починаючи з 15.02.2013 року і до досягнення ОСОБА_3 повноліття.

Згідно повідомлення ДВС від 04.02.2015 року № В7/15673/04-23 розмір заборгованості по виконавчому листу №344/2294/2013, виданому Івано-Франківським міським судом від 14.05.2013 року про стягнення аліментних платежів з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 600 грн. щомісячно, складає станом на 01.02.2015 року 14 100,00 гривень.

З відповіді Тисменицького РВ УМВС від 09.02.2015 року № Д-2 вбачається, що факти щодо заборгованості та несплати аліментних платежів ОСОБА_2 підтвердились і звернення ОСОБА_1 зареєстроване в Журналі єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події Тисменицького РВ УМВС за № 413 від 06.02.2015 року.

Згідно повідомлення від 22.01.2018 р. №2/3/1-295 відповідач ОСОБА_2, 1988 року народження на даний час перебуває під вартою в Івано-Франківській установі виконання покарань №12.

Орган опіки та піклування виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради своїм висновком № 341 від 04.04.2018 року вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 стосовно дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

За змістом ст.ст. 3,9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, яка набрала чинності для України 27.09.1991 року, у всіх діях щодо дітей, у тому числі коли дитина розлучається з одним з батьків, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно ст. 18 Конвенції батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Також, згідно ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 14 Закону України «Про охорону дитинства» діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду , що набрало законної сили.

Приписами ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя.

У відповідності до ст.150 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між особою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

У ст. 3 Конвенції про права дитини зазначено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року позбавлення батьківських прав ( тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов'язків по вихованню, а також встановити, що вони ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов'язки.

Відповідно до вимог ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Пункт 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» закріплює, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

З огляду на це, в даних правовідносинах вбачається наявність всіх вищенаведених ознак нехтування відповідачем своїх обов»язків щодо свого сина, зазначених в п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року N 3.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позов про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 щодо малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 є обгрунтованим і таким, що відповідає інтересам дитини та підлягає задоволенню.

На підставі наведеного, відповідно до ст. ст. 164, 165 Сімейного кодексу України, ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», ст. ст. 3, 6, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», керуючись ст.ст. 263-265, 282 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в :

Позов задоволити.

Позбавити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрованого за адресою:АДРЕСА_2, батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Заочне рішення може бути переглянуте Тисменицьким районним судом за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення безпосередньо до Апеляційного суду Івано-Франківської області.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Головуючий Р.Р. Струтинський