Постанова

Іменем України

04 червня 2018 року

м. Київ

справа № 372/3098/16-ц

провадження № 61-18801 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач), ГулькаБ. І., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи»,

відповідач - ОСОБА_4,

представник відповідача - ОСОБА_5,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на заочне рішення Обухівського районного суду Київської області від 12 січня 2017 року у складі судді Мори О. М. та ухвалу апеляційного суду Київської області від 18 квітня 2017 року у складі колегії суддів: Олійника В. І., Березовенко Р. В., Матвієнко Ю. О.,

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2016 року товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (далі - ТОВ «Кредитні ініціативи») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 22 травня 2012 року між ПАТ «Альфа Банк» та ОСОБА_4 укладено договір про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб шляхом акцептування клієнтом публічної пропозиції банку на комплексне обслуговування фізичних осіб у розмірі 10 000 грн.

Банк свої зобов'язання за вказаним кредитним договором виконав, відкривши відповідачу картковий рахунок у валюті гривня та випустив міжнародну платіжну картку Electron строком дії 2 роки з моменту її випуску, встановивши ліміт відновлюваної кредитної лінії 10 000 грн.

21 червня 2016 року між публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» (далі - ПАТ «Альфа Банк») та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено договір факторингу.

Додатком № 1 до договору факторингу від 21 червня 2016 року доповнено перелік договорів, що відступаються.

Відповідно до договору факторингу ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло усі права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, включаючи сплату суми основного боргу, відсотків, комісій, нарахованих штрафних санкцій.

Позивач вважав, що внаслідок укладення вказаних договорів відбулась заміна кредитора, а тому ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло статусу нового кредитора (стягувача), у тому числі за договором від 22 травня 2012 року, відповідно до якого позичальником є ОСОБА_4

ОСОБА_4 свої зобов'язання за кредитним договором не виконав, а тому станом на 19 жовтня 2016 року утворилась заборгованість у розмірі 19 467 грн 59 коп.

Враховуючи наведене, ТОВ «Кредитні ініціативи» просило суд стягнути з ОСОБА_4 заборгованість за кредитним договором.

Заочним рішенням Обухівського районного суду Київської області від 12 січня 2017 року позов ТОВ «Кредитні ініціативи» задоволено

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованість у розмірі 19 467 грн 59 коп., що включає в себе заборгованість по кредиту - 18 036 грн 51 коп. та заборгованість по пені -1 431 грн 08 коп.

Вирішено питання щодо судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідач порушив зобов'язання, встановлені кредитним договором, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка ним не погашена.

Ухвалою апеляційного суду Київської області від 18 квітня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено.

Заочне рішення Обухівського районного суду Київської області від 12 січня 2017 року залишено без змін.

Погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, апеляційний суд виходив із того, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Апеляційний суд зазначив, що заборгованість підтверджується розрахунком заборгованості, яка надана позивачем, вона відповідає вимогам закону та умовам договору.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати й ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ТОВ «Кредитні ініціативи».

Касаційна скарга мотивована тим, що він не отримував кредитні кошти у розмірі 10 000 грн та позивачем не надано доказів їх отримання. Зазначив, що не надано жодного первинного бухгалтерського документа на підтвердження отримання ним коштів.

Крім того, вказав, що сплив строк позовної давності для стягнення заборгованості за вказаним кредитним договором.

Учасники справи відзив на касаційну скаргу не подали.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

19 квітня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення суду першої інстанції та апеляційного суду ухвалені з додержанням норм процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною першою статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, дійшов правильного висновкупро те, щоОСОБА_4 порушив зобов'язання, встановлені кредитним договором, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню.

Доводи касаційної скарги про те, що позивачем не надано жодних первинних бухгалтерських документів, як доказів отримання ним грошових коштів, є безпідставними, оскільки з підписаних відповідачем Анкети-заяви про акцент публічної пропозиції на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб і видачею та обслуговуванням «Прибуткової картки з кредитом» від 22 травня 2012 року та додатку до публічної пропозиції ПАТ «Альфа-Банк» на оформлення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб (в рамках обслуговування продукту «Прибуткова картка з кредитом») від 22 травня 2012 року, вбачається, що ОСОБА_4 отримав міжнародну платіжну картку Visa Electron з кредитним лімітом у розмірі 10 000 грн.

Крім того, з наявної в матеріалах справи копії рішення Обухівського районного суду Київської області від 03 листопада 2014 року вбачається, що ОСОБА_4 звертався до суду із позовом до ПАТ «Альфа-Банк» про повернення коштів, яким встановлено, що ОСОБА_4 здійснював операцію з поповнення картки ОСОБА_8 своєю карткою через систему Internet, що підтверджує отримання та використання ОСОБА_4 грошових коштів, отриманих внаслідок укладення кредитного договору від 22 травня 2012 року.

У касаційній скарзі відповідачем заявлено клопотання про те, що позивачем пропущено строк позовної давності для звернення до суду із позовом.

Відповідно до статті 256 ЦК Українипозовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно зі статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Положенням статті 267 ЦК України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише зазаявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

За змістом загальних норм права заява про застосування позовної давності може бути розглянута, якщо вона подана під час розгляду справи в суді першої інстанції.

Касаційна скарга не містить доказів того, що ОСОБА_4 у суді першої інстанції заявляв клопотання щодо застосування строків позовної давності.

Таким чином, суд касаційної інстанції позбавлений можливості на стадії касаційного перегляду справи вирішувати питання щодо застосування строків позовної давності, якщо таке не було заявлено у суді першої інстанції.

Інші доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність судових рішень не впливають.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Заочне рішення Обухівського районного суду Київської області від 12 січня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 18 квітня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Д. Д. Луспеник

Б. І.Гулько

Ю. В.Черняк