АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 610/1172/17 (категорія: договірні)

Провадження № 22ц/790/2927/18

21 червня 2018 року Апеляційний суд Харківської області у складі колегії суддів:

головуючого судді - Кіся П.В.,

суддів: - Бурлака І.В.,

- Яцини В.Б.

за участю секретаря - Пузікової Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові справу за апеляційною скаргоюОСОБА_3

на рішення Балаклійського районного суду Харківської області від 06 березня 2018 року (суддя - Стригуненко В.М.)

у цивільній справі (№ 610/1172/17) за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа - приватний нотаріус Балаклійського районного нотаріального округу Харківської області Скляр Олена Миколаївна

про встановлення нікчемності правочину відчуження нерухомості, -

ВСТАНОВИВ:

04.05.2017 року ОСОБА_3 подав до суду позовну заяву в якій просив встановити нікчемність правочину відчуження нерухомості ОСОБА_4 у вигляді квартири АДРЕСА_1.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що у період з березня по вересень 2014 року Київський районний суд м. Харкова розглядав цивільну справу № 640/3027/14-ц за його позовом до ОСОБА_4 та ОСОБА_6 про стягнення боргу за договором позики. У межах цього провадження судом було постановлено ухвалу від 07.05.2014 року про забезпечення позову, якою накладено арешт на майно ОСОБА_4 Відповідач була присутня у судовому засіданні 07.05.2014 року, тому їй було відомо про заборону відчуження належної їй квартири. Зазначену ухвалу, яка підлягає негайному виконанню, того ж дня було направлено на адресу Балаклійського РВ ДВС ГТУЮ Харківської області. Однак у її виконанні Балаклійським РВ ДВС було відмовлено, оскільки право власності ОСОБА_4 на вказану квартиру припинено згідно рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 14161887 від 02.07.2014 року державного реєстратора - нотаріуса Балаклійського районного нотаріального округу Харківської області Скляр О.М. Позивач вважає, що з 07.05.2014 року ОСОБА_4 не мала права вчиняти будь-які дії щодо відчуження майна, на яке було накладено арешт ухвалою Київського районного суду м. Харкова, однак 02.07.2014 року здійснила незаконне відчуження квартири з метою уникнути звернення стягнення на квартиру за договором позики.

Рішенням Балаклійського районного суду Харківської області від 06 березня 2018 року у задоволені позову ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення скасувати і ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Вважає рішення суду необґрунтованим та таким, що постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також невідповідності висновків суду обставинам справи.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що у нього не було можливості в межах процесуального строку заявити клопотання про залучення співвідповідача, оскільки на момент відкриття провадження у справі йому не було відома особа на чию користь було здійснено незаконне відчуження нерухомості відповідачкою і про що він зазначив у позовній заяві, а коли відбулось закінчення підготовчого провадження йому також невідомо до цього часу.

Крім того, на думку ОСОБА_3 судом першої інстанції недоведені обставини можливого порушення прав, свобод, інтересів та (або) обов'язків нового набувача власності на нерухомість, оскільки, по-перше, матеріали справи свідчать про незаконність відчуження нерухомості, а по-друге, суд не виконав своїх обов'язків, передбачених частиною 3 ст. 53 і пунктом 3 ч.5 ст.12 ЦПК України - не посприяв встановленню істини у справі, а відтак висновок суду про те, що «...суд позбавлений можливості повно, всебічно дослідити існуючі правовідносини та прийняти рішення з дотриманням прав та інтересів власника майна за оспорюваним договором» не відповідає обставинам справи, оскільки такої можливості суд позбавив себе сам, поклавши на нього необґрунтовано і незаконно тягар відповідальності за, нібито неможливість вирішення справи по суті позовних вимог.

Стверджує, що в порушення ч.1ст.54 ЦПК України суд першої інстанції поклав тягар залучення до участі у справі нового власника нерухомості не на ту сторону, тому, що він ніяких вимог про застосування наслідків нікчемного правочину не заявляв і з цієї ж причини у нового власника нерухомості не могло виникнути підстав для пред'явлення вимог до нього.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення за таких підстав.

Згідно ч. 3 ст. 3 ЦПК України (в ред. Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

У відповідності до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглядаючи дану справу, суд першої інстанції забезпечив сторонам та їх представникам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог суд першої інстанції виходив із того, що позов ОСОБА_3 заявлено лише до колишнього власника квартири, тоді як ОСОБА_3 у позовній заяві ставить вимоги ухвалення рішення, яким вирішуються питання про права та обовязкивласника квартири, до якого позов не заявлено.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 в якому просив встановити нікчемність правочину відчуження нерухомості ОСОБА_4 у вигляді квартири.

При розгляді справи приватним нотаріусом Балаклійського РНО Харківської області Скляр О.М. було надано копію договору дарування квартири від 02.07.2014 року в якій маються усі необхідні дані про обдаровану особу (а.с. 115)

Відповідно до вказаного договору укладеного 02 липня 2014 року між ОСОБА_4 (дарувальником) та ОСОБА_7 (обдаровуваним), було укладено договір дарування квартири, посвідчений 02 липня 2014 року приватним нотаріусом Балаклійського районного нотаріального округу Харківської області Скляр О.М., зареєстрований у реєстрі за № 655.

Право власності ОСОБА_4 на зазначену квартиру було припинено, про що державним реєстратором - приватним нотаріусом Балаклійського районного нотаріального округу Харківської області Скляр О.М. було внесено відповідний запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 14161887 від 02.07.2014 року) (а.с. 104).

Відповідно до розписки ОСОБА_3 копію договору дарування отримав 01.02.2018 року (а.с. 117) Тобто з цього часу ОСОБА_3 дізнався про сторін договору дарування, в тому числі і особу яка набула право власності на спірну квартиру, однак позов не уточнив і не заявляв суду клопотання про залучення нового власника квартири до справи у якості відповідача.

За змістом частини другої статті 32 ЦПК України (в редакції, чинній на час подання позовної заяви) участь у справі кількох позивачів і (або) відповідачів (процесуальна співучасть) допускається, якщо: предметом спору є спільні права чи обов'язки кількох позивачів або відповідачів; права і обов'язки кількох позивачів чи відповідачів виникли з однієї підстави; предметом спору є однорідні права і обов'язки. Така ж сама норма права міститься у ст. 50 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду справи та ухвалення рішення)

Відповідно до ст. 51 ЦПК України (в редакції чинній на момент розгляду справи) суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача.

Крім того, частиною 3 ст. 51 ЦПК України (в редакції чинній на момент розгляду справи) після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.

Після того, як ОСОБА_3 01.02.2018 року отримав копію договору дарування, тобто йому стало відомо про сторони договору, який він оспорює, він не скористався своїм правом на уточнення позовних вимог та не звернувся до суду з клопотанням про залучення до участі у справі співвідповідача ОСОБА_7

Таким чином, посилання ОСОБА_3 в апеляційній скарзі на те, що у нього, начебто не було можливості в межах процесуального строку заявити клопотання про залучення співвідповідача є безпідставними.

Згідно роз'яснень, викладених у пункті 26 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» особами, які беруть участь у справі про визнання правочину недійсним, є насамперед сторони правочину.

У пункті тринадцятому постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» роз'яснено, що суд не має права вирішувати питання про права та обов'язки осіб, не залучених до участі у справі, оскільки це є порушенням норм процесуального права, які тягнуть за собою безумовне скасування рішення суду.

Ці роз'яснення є актуальними при застосуванні норм процесуального права за ЦПК України в редакції Закону України №2147- VІІІ від 03.10.2017 року.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи.

Крім того, ОСОБА_3 не позбавлений права звернутися до суду із позовом до належних учасників справи, а тому безпідставні його доводи про порушення права на судовий захист, гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Керуючись ст. ст.371, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України (в редакції закону №2147- VІІІ від 03.10.2017 р.), апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Балаклійського районного суду Харківської області від 06 березня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 26 червня 2018 року.

Головуючий - П.В. Кісь

Судді: І.В. Бурлака

В.Б. Яцина