Номер провадження: 22-ц/785/798/18
Номер справи місцевого суду: 495/8986/16-ц
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Вадовська Л. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.05.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі колегії суддів:

головуючого (судді-доповідача) - Вадовської Л.М.,

суддів - Ващенко Л.Г., Сєвєрової Є.С.,

при секретарі - Сідлецькій Ю.С.,

за участю сторін, інших учасників справи, представників учасників справи:

від позивача ОСОБА_2 - не з'явились,

від відповідача ОСОБА_3 - не з'явились,

за участю особи, яка не брала участі в справі, ОСОБА_4,

переглянувши цивільну справу №495/8986/16-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на нерухоме майно за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 30 листопада 2016 року у складі судді

Шевчук Ю.В., -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_2, звернувшись 14 листопада 2016 року до суду з вищеназваним позовом, вказала, що 20 вересня 2015 року уклала з ОСОБА_3 договір позики грошових коштів в сумі 40000,00 грн. під зобов'язання повернення коштів до 1 січня 2016 року, кошти не повернуто, в рахунок повернення коштів ОСОБА_3 передав житловий будинок. Позивач ОСОБА_2 просила визнати за нею право власності на житловий будинок АДРЕСА_1

Ухвалою судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 16 листопада 2016 року відкрито провадження у справі (а.с.20).

Відповідач ОСОБА_3 позов визнав (а.с.24).

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 30 листопада 2016 року позов задоволено (а.с.27-29).

В апеляційній скарзі ОСОБА_4, яка не брала участі в справі, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про відмову в позові.

За змістом вимог апеляційної скарги незаконність і необґрунтованість рішення з підстав неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, неправильного застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права полягає у незалученні її як дружини до участі в справі, у не встановленні правової природи розписки, у передачі позивачу у власність майна, на яке вона заявляє вимоги, у позбавленні її можливості поділити майно подружжя тощо.

В апеляційній скарзі зазначено нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці, обґрунтування поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції, викладено заперечення проти доказів, використаних судом першої інстанції.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 заперечення щодо змісту і вимог апеляційної скарги обґрунтовує тим, що переданий в рахунок повернення позики будинок належить особисто йому, тому згоди у ОСОБА_4 на його відчуження не отримував.

Переглянувши справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, перевіривши законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та відзиві на неї, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду та ухвалення нового рішення по суті позовних вимог з огляду на наступне.

Учасниками справи в порядку доведення обставин, на які посилалися як на підставу своїх вимог та заперечень, надано докази, що містять наступні дані.

Згідно Свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок, виданого 15 березня 1993 року виконкомом Шабівської сільської ради на підставі рішення №32 від 26 лютого 1993 року, житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований по АДРЕСА_1, належить голові колгоспного двору ОСОБА_3 (а.с.12).

Згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_1, виданого 11 березня 2010 року на підставі рішення Шабівської сільської ради від 2 вересня 1993 року №163, ОСОБА_3 є власником земельної ділянки площею 0,25 га цільового призначення «для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд», розташованої по АДРЕСА_1

Згідно технічного паспорту на будинок, розташований по АДРЕСА_1, виготовленого КП «Білгород-Дністровське БТІ» 25 вересня 2006 року, за вказаною адресою наявні будівлі та споруди, побудовані у період 2002-2004 років; щодо цих будівель наявна відмітка «збудовано самочинно» (а.с.9-13).

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 1 грудня 2006 року в справі №2-5058/2006, ухваленим в порядку заочного розгляду справи, за позовом ОСОБА_3 до відділу містобудування та архітектури Білгород-Дністровської районної державної адміністрації Одеської області визнано право власності на самочинно збудовані будівлі, а саме на сарай літ. «Ж», кладову літ. «З», коптильню літ. «І», вбиральню літ. «К-1», сарай літ. «Л» (а.с.14-15). Дані про перегляд заочного рішення, рівно як і про його скасування відсутні.

Згідно Договору позики від 20 вересня 2015 року, укладеного у простій письмовій формі між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, позикодавець передав, а позичальник отримав у власність 40000,00 грн., факт передання коштів підтверджено опискою позичальника, написаною власноручно в момент передачі йому суми позики; за умовами Договору позичальник зобов'язався повернути суму позики готівкою в строк до 1 січня 2016 року, а у разі неповернення суми позики позичальник на вимогу позикодавця зобов'язався передати останньому у приватну власність житловий будинок АДРЕСА_1

Згідно Договору про припинення зобов'язання переданням відступного від 20 вересня 2015 року, укладеного у простій письмовій формі між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, сторони дійшли згоди, що підписанням цього Договору житловий будинок АДРЕСА_1 переходить у власність ОСОБА_2, а зобов'язання щодо сплати 40000,00 грн. вважається припиненим (а.с.19).

Згідно розписки, дата складання не зазначена, ОСОБА_3 взяв в борг на лікування у ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 40000,00 грн., які зобов'язався повернути до 1 січня 2016 року (а.с.16).

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, перебували в зареєстрованому шлюбі з 14 липня 2007 року, шлюб за позовом ОСОБА_3 розірвано рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 13 вересня 2017 року в справі №495/6540/17 (а.с.42, 43).

ОСОБА_3 є батьком ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований по АДРЕСА_1, заявлено на підставі частини 1 статті 1049, статей 598, 599 ЦК України, обґрунтовано правовідносинами позики грошових коштів та виконанням виниклого з правовідносин позики грошових коштів грошового зобов'язання переданням у власність житлового будинку.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з правовідносин позики грошових коштів та обґрунтованості повернення позики нерухомим майном.

Висновки суду вказують на неправильне застосування норм матеріального права, що згідно пункту 4 частини 1 статті 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову в позові з огляду на наступне.

За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості (ч.1 ст.1046 ЦК України).

За змістом договору позики, укладеного у простій письмовій формі, ОСОБА_2 передала ОСОБА_3 у позику під зобов'язання грошові кошти в сумі 40000,00 грн. під зобов'язання повернення коштів, на посвідчення передання позикодавцем визначеної грошової суми надано розписку позичальника.

Таким чином, предметом договору позики є грошові кошти, відтак, у сенсі положень частини 1 статті 1046 ЦК України позичальник ОСОБА_3 зобов'язаний передати позикодавцеві ОСОБА_2 саме суму позики, тобто грошові кошти в сумі 40000,00 грн. Повернення позики грошових коштів нерухомим майном правовідносинами позики не передбачено.

На підставі договору позики виникає грошове зобов'язання, яке відповідно до загальних положень про забезпечення виконання зобов'язання може бути забезпечено заставою нерухомого майна (іпотекою) (п.1 ч.2 ст.11, ч.2 ст.509, ч.1 ст.546, ч.1 ст.575 ЦК України). При такому забезпеченні у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою (іпотекою), заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) для задоволення за рахунок предмета застави (іпотеки) своїх вимог.

Іпотека як вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майно потребує нотаріального посвідчення укладеного між сторонами письмового договору іпотеки.

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в укладеному між собою у простій письмовій формі договорі позики грошових коштів передбачили забезпечення повернення суми позики шляхом переданням у власність нерухомого майна як то належного ОСОБА_3 житлового будинку в с. Шабо, проте даний договір не посвідчено нотаріально, відтак, виконання виниклого на підставі договору позики грошових коштів грошового зобов'язання не є забезпеченим конкретним нерухомим майном.

Таким чином, відсутні правові підстави для передання ОСОБА_2 у власність в рахунок виконання ОСОБА_3 зобов'язання по поверненню позики грошових коштів в сумі 40000,00 грн. житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого АДРЕСА_1.

Правові підстави для задоволення позову відсутні, оскільки позика грошових коштів підлягає поверненню грошовими коштами.

Судове рішення переглянуто за апеляційною скаргою ОСОБА_4, яка не брала участі у справі, але яка, посилаючись на перебування з ОСОБА_3 у зареєстрованому шлюбі у період 2007-2017 років, має майнові претензії до ОСОБА_3, обумовлені покращенням нерухомого майна, розташованого АДРЕСА_1.

В порядку частини 1 статті 141 ЦПК України з позивача ОСОБА_2 на користь скаржника ОСОБА_4 підлягають стягненню витрати на сплату судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.2 ч.1 ст.374, ст.ст.376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 30 листопада 2016 року - скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на нерухоме майно - житловий будинок АДРЕСА_1 - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 витрати на сплату за подання апеляційної скарги судового збору в сумі 704 грн. 00 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 11 червня 2018 року.

Головуючий Л.М.Вадовська

Судді Л.Г.Ващенко

Є.С.Сєвєрова