Справа № 148/452/18
Провадження №2/148/405/18
РІШЕННЯ

Іменем України

01 червня 2018 року м. Тульчин

Тульчинський районний суд

Вінницької області в складі : судді Саламахи О.В.,

за участю: секретаря Носулько К.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

До Тульчинського районного суду Вінницької області звернулось ПАТ КБ «ПриватБанк» з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у сумі 29953,83 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідно до укладеного договору від 26.07.2011 відповідач отримала кредит у розмірі 2800 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Щодо зміни кредитного ліміту позивач керується п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити кредитний ліміт. Підписанння даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг", "Правилами користування платіжною карткою" та "Тарифами банку", які викладені на офіційному банківському сайті, складають між нею та банком договір.

Відповідно до умов вказаного договору, відповідач зобов'язана погашати заборгованість за кредитним договором, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також, оплачувати комісії на умовах передбачених договором, а у разі невиконання покладених на неї зобов'язань, за вимогою банку виконати їх, з поверненням кредиту і оплатою винагороди банку. У випадку прострочення виконання зобов'язання більше як на 30 днів, відповідач повина сплатити штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми позову.

У зв'язку з тим, що відповідач не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору, ПАТ КБ «ПриватБанк», у неї станом на 31.01.2018 заборгованість становить в загальному розмірі 29953,83 грн., до якої входить: 2607 грн. - заборгованість за кредитом, 25444,27 грн. - заборгованість по процентах за користування кредитом, 500 грн. - штраф (фіксована частина), 1402,56 грн. - штраф (процентна складова). Позивач також вказує, що відповідач надалі продовжує ухилятись від виконання зобов'язань.

Вказані обставини змусили позивача звернутись до суду з даним позовом, в якому просить стягнути з відповідача вказану вище заборгованість в загальному розмірі 29953,83 грн. та та судові витрати у розмірі 1762 грн.

Представник позивача у судове засідання не з'явився, вказавши у позовній заяві, що у випадку неявки відповідача у судове засідання, просить розглядати справу без його участі, проти винесення заочного рішення не заперечує.

Відповідач у судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву, у якій просить розгляд справи здійснювати без її участі та у відповідності до поданого нею письмового відзиву на позовну заяву.

Відповідно до вказаного письмового відзиву на позовну заяву, відповідач позов не визнає, вважає його необгрунтованим та незаконним, посилаючись на наступне. Відповідач дійсно отримала від позивача в липні 2011 року кілька платіжних карток, одна з яких була у вигляді встановленого кредитного ліміту у розмірі 2800 грн., однак з даною банківською послугою, відповідно до цієї картки, її не було ознайомлено працівниками банку. Відповідач не мала наміру користуватися вказаним у позові кредитним лімітом у розмірі 2800 грн., так як 26.07.2011 уклала з банком договір з метою обслуговування її зарплатною карткою згідно з "Умовами та правилами надання банківських послуг", на що вона і дала свою згоду. І при цьому, жодного разу не користувалася платіжною карткою у вигляді встановленого кредитного ліміту, що не потребує доказуванню, оскільки вказана у розрахунку заборгованість за договором від 26.07.2011 погашення даного встановленого кредитного ліміту в розмірі 2800 грн. від 25.02.2015 в сумі 150 грн. та від 03.08.2015 в сумі 2,88 грн., є абсурдним, оскільки з її боку таких дій не вчинялось. Відповідач вважає, що позивачем до суду надано завідомо неправдиві документальні свідчення з приводу заборгованості грошових коштів з вказаної кредитної картки. Вважає, що сторонами у даному випадку не дотримано обов'язкової двосторонньої форми правочину, оскільки договір не містить змісту самих умов правочину, який би фіксував волю та наміри обох сторін, а не лише позивача у даному випадку. Вважає, що кредитний договір не є укладеним, оскільки, сторонами у даному випадку не досягнуто згоди щодо всіх істотних його умов. Зазначає, що ніколи не отримувала грошові кошти з вказаної вище платіжної картки у вигляді встановленого кредитного ліміту у розмірі 2800 грн. З наведених підстав просить відмовити у задоволенні позову.

Відповідач відповідь на відзив не надав, а тому суд вирішує спір за наявними матеріалами справи.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до копії анкети-заяви від 26.07.2011, відповідач погодилася, що дана заява разом з "Пам'яткою клієнта", "Умовами і правилами надання банківських послуг" та "Тарифами", складають між нею та позивачем договір про надання банківських послуг, з умовами якого вона ознайомилася. У графі "Виявляю бажання оформити на своє ім'я" чітко стоїть позначка навпроти графи "зарплатна картка" (а.с. 7). Отже, відповідач звернулася до банку з метою оформлення саме зарплатної картки.

Згідно копії Умов і правил надання банківських послуг, зокрема відповідно до п. 2.1.1.5.5, позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором, п. 2.1.1.5.6 у разі невиконання зобов'язань за договором, на вимогу банку виконати зобов'язання з повернення кредиту ( у тому числі прострочення кредиту та овердрафту), оплати винагороди банку, п. 1.1.2.7 власник карти зобов"язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту, п. 2.1.1.7.6 при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. (а.с. 8-31).

Згідно розрахунків позивача, заборгованість відповідача перед ним, за договором від 26.07.2011, станом на 21.01.2018, становить 29953,83 грн., з яких: 2607 грн. - заборгованість за кредитом, 25444,27 грн. - заборгованість по процентах за користування кредитом, 500 грн. - штраф (фіксована частина), 1402,56 грн. - штраф (процентна складова) (а.с. 5).

Таким, чином, на підставі наявних матеріалів справи, та обставин, викладених у письмовому відзиві відповідача, судом встановлено, що остання звернулась до банку з метою отримання зарплатної картки і 26.07.2011 підписала анкету-заяву, відповідно до якої погодилася, що дана заява разом з "Пам'яткою клієнта", "Умовами і правилами надання банківських послуг" та "Тарифами", складають між нею та позивачем договір про надання банківських послуг. Дані обставини доведено наявними матеріалами справи та підтверджено відповідачем у її письмовому відзиві.

Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов'язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов'язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов'язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За змістом ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Згідно умов ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Разом з тим, згідно положень ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до Постанови Пленуму ВСУ № 9 від 06.11.2009 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", а саме її п. 8 не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

З огляду на викладене, враховуючи встановлені у судовому засіданні обставини справи, суд приходить до висновку про відсутність належних та достатніх доказів отримання відповідачем та користання нею грошовими коштами в якості кредиту з вказаної вище платіжної картки у вигляді встановленого кредитного ліміту у розмірі 2800 грн. Зокрема, відсутнє належне підтвердження того, що відповідач дійсно користувалася кредитом, а саме: відповідної виписки з карткового рахунку, тощо. Таким чином, наявних доказів, що містяться в матеріалах справи суду недостатьо для встановлення факту користування кредитом.

Таким чином, за недоведеності факту використання кредиту, суд вважає, що відсутні підстави для задоволення вимог позивача щодо стягнення заборгованості по відсотках за користування кредитом та штрафів.

За викладених обставин, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

На підставі викладеного, керуючись ст. 207, 526, 610, 626-628, 638, 1054 ЦК України, ст. 4, 12, 13, 19, 23, 76-81, 95, 141, 274, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 26.07.2011 в розмірі 29953,83 грн. - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Тульчинський районний суд Вінницької області. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Тульчинського районного суду

Вінницької області О.В. Саламаха