Постанова

Іменем України

06 червня 2018 року

м. Київ

справа № 127/25174/17

провадження № 61-10845св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І. (суддя - доповідач), Коротуна В. М., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

відповідач - Вінницька міська рада,

третя особа - ОСОБА_4,

представник третьої особи - ОСОБА_5,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 29 грудня 2017 року у складі колегії суддів: Оніщука В. В., Медвецького С. К., Сала Т. Б.,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Вінницької міської ради, третя особа - ОСОБА_4, у якому просив визнати незаконним та скасувати пункт 1.17 додатка № 1 до рішення 11-ї сесії 7-го скликання Вінницької міської ради від 30 вересня 2016 року № 418 «Про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості)» (далі - рішення Вінницької міської ради від 30 вересня 2016 року № 418).

Позовна заява мотивована тим, що 3/50 частини будинку АДРЕСА_1 власником яких є ОСОБА_4, фактично зруйновані, у провадженні суду перебуває справа № 127/1603/17 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про припинення права власності. Вінницька міська рада, приймаючи оскаржуване рішення, не врахувала інтересів ОСОБА_3 як власника 47/50 частин будинку. Просив позов задовольнити.

Також у листопаді 2017 року подано заяву про забезпечення позову шляхом заборони Вінницькій міській раді приймати рішення про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 66 кв. м для будівництва та обслуговування житлового будинку АДРЕСА_1 на яку було надано дозвіл згідно із пунктом 1.17 додатка № 1 до рішення Вінницької міської ради від 30 вересня 2016 року № 418, а також шляхом заборони державним кадастровим реєстраторам у складі структурних підрозділів головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області вносити відомості до Державного земельного кадастру щодо цієї земельної ділянки.

Подана заява мотивована тим, що єдиним способом унеможливити продовження передчасного оформлення ОСОБА_4 земельної ділянки є забезпечення позову, тому просив позов забезпечити.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 23 листопада 2017 року у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із того, що заборона Вінницькій міській раді приймати рішення про затвердження технічної документації із землеустрою, а також заборона вносити зміни до Державного земельного кадастру щодо земельної ділянки АДРЕСА_1 в м. Вінниці не відповідає позовним вимогам і не забезпечить виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 29 грудня 2017 року ухвалу суду першої інстанції скасовано, заяву про забезпечення позову задоволено.

Вжито заходів забезпечення позову ОСОБА_3 до Вінницької міської ради, третя особа - ОСОБА_4, про визнання незаконним та скасування пункт 1.17 додатка № 1 до рішення Вінницької міської ради від 30 вересня 2016 року № 418.

Заборонено Вінницькій міській раді приймати рішення про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 66 кв. м для будівництва та обслуговування житлового будинку АДРЕСА_1 на яку було надано дозвіл згідно із пунктом 1.17 додатка № 1 до рішення Вінницької міської ради від 30 вересня 2016 року № 418.

Заборонено кадастровим реєстраторам у складі структурних підрозділів головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області вносити відомості до Державного земельного кадастру щодо земельної ділянки площею 66 кв. м для будівництва та обслуговування житлового будинку АДРЕСА_1 на яку було надано дозвіл згідно із пунктом 1.17 додатка № 1 до рішення Вінницької міської ради від 30 вересня 2016 року № 418.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що обраний вид забезпечення позову є співмірним із заявленими позовними вимогами. З урахуванням предмета позову та вимог заяви про його забезпечення передчасне прийняття міською радою рішення щодо затвердження технічної документації та внесення відомостей стосовно вказаної земельної ділянки до Державного земельного кадастру призведе до утруднення виконання рішення суду в разі задоволення цього позову.

У лютому 2018 року представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5 подала касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просила скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_4 не було належним чином повідомлено про розгляд апеляційної скарги. Позов забезпечено шляхом обмеження суб'єктивного права ОСОБА_4 на безоплатну приватизацію земельної ділянки, що перебуває в його користуванні та необхідна для обслуговування належних йому 3/50 частини будинку АДРЕСА_1 у м. Вінниці. У разі задоволення позовних вимог спірне рішення Вінницької міської ради не буде мати зворотної сили для ОСОБА_3, оскільки забезпечення позову у цій справі не є перешкодою для позивача стати власником 3/50 частин спірного будинку, належних ОСОБА_4 Доводи позивача про наявність інтересу у користуванні 3/50 частинами будинку також є безпідставними.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

22 березня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення апеляційного суду не відповідає.

Суди встановили, що має місце спір стосовно визнання незаконним та скасування пункту 1.17 додатка № 1 до рішення Вінницької міської ради від 30 вересня 2016 року № 418.

Відповідно до частини першої статті 151 ЦПК України (у редакції, станом на момент розгляду заяви ) суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову.

Слід зазначити, що в разі звернення сторони з клопотанням про забезпечення позову заявник повинен обґрунтувати причини такого звернення.

З цією метою обов'язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Обґрунтовуючи заяву про вжиття заходів забезпечення позову позивач послався на те, що існує очевидна небезпека заподіяння шкоди його правам та інтересам, єдиним способом унеможливлення продовження передчасного оформлення ОСОБА_4 земельної ділянки є забезпечення позову.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про обґрунтованість заяви позивача, оскільки для відновлення прав, свобод та інтересів позивача необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

Пленум Верховного Суду України у постанові від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» зазначив про те, що, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів. Також суд має враховувати співрозмірність вимог клопотання про забезпечення позову заявленим позовним вимогам та обставинам справи.

Суд апеляційної інстанції не вказав очевидних ознак протиправності оспорюваного рішення та дій відповідача, а також не навів ознак небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача.

Колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на те, що відповідно до Земельного кодексу України виключно до компетенції міських рад належать повноваження щодо передання земельних ділянок у власність або користування, а тому подана заява не є обґрунтованою і такою, що підлягає задоволенню.

Враховуючи, що спір про припинення права власності ОСОБА_4 на належну йому частку житлового будинку суд не вирішив, на момент постановлення ухвали про забезпечення позову він є фактичним власником 3/50 частин спірного будинку, заборона Вінницькій міській раді приймати рішення про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) порушує права і законні інтереси ОСОБА_4 і є втручанням у діяльність компетентного органу ради, з огляду на те, що апеляційний суд належним чином не встановив обставини щодо можливості реалізації позивачем прав у сфері приватизації земельної ділянки в разі задоволення його позовних вимог.

Суд першої інстанції не порушив норм процесуального права, тому ухвала Вінницького міського суду Вінницької області від 23 листопада 2017 року є законною і обґрунтованою.

Установивши, що апеляційний суд скасував судове рішення, яке відповідає закону, суд касаційної інстанції відповідно до статті 413 ЦПК України скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції.

Керуючись статтями 409, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 29 грудня 2017 року скасувати.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 23 листопада 2017 року залишити в силі.

З моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції ухвала апеляційного суду втрачає законну силу та подальшому виконанню не підлягає.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська

СуддіН. О. Антоненко

В. І. Журавель В. М. Коротун

В. І. Крат