Постанова

Іменем України

20 червня 2018 року

м. Київ

справа № 644/10205/15-ц

провадження № 61-20839св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В. Гулька Б. І., Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Черняк Ю. В.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_2 (ОСОБА_2),

суб'єкт оскарження - Ленінській відділ державної виконавчої служби м. Харкова Головного територіального управління юстиції Харківської області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 (ОСОБА_2) на ухвалу Орджонікідзевського районного суду міста Харкова, у складі судді Ізмайлової І. К., від 15 лютого 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області, у складі колегії суддів: Сащенко І. С., Овсяннікової А. І., Коваленко І. П., від 07 червня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

У жовті 2015 року ОСОБА_2 (ОСОБА_2) звернувся до суду із скаргою на бездіяльність Ленінського відділу державної виконавчої служби м. Харкова Головного територіального Управління юстиції Харківської області, пов'язаної з виконанням рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 07 липня 1997 року про стягнення аліментів.

Свої вимоги обґрунтував тим, що боржник є його біологічним батьком, якого позбавлено батьківських прав рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 25 грудня 2001 року і з якого було стягнуто аліменти на користь матері заявника. Відповідно до розрахунку державного виконавця заборгованість по сплаті аліментів станом на 01 лютого 2011 року складає 28 511,99 грн, яка виникла у зв'язку з невиконанням державною виконавчою службою зобов'язань по забезпеченню виконання боржником рішення суду.

Із урахуванням зазначеного заявник просив скаргу задовольнити, визнати неправомірними бездіяльність державної виконавчої служби, в тому числі щодо ненадання йому письмової відповіді на заяву від 17 серпня 2015 року про заміну ОСОБА_3, як сторони виконавчого провадження, на нього, і бездіяльність державної виконавчої служби по заміні сторони виконавчого провадження, а також просив зобов'язати суб'єкта оскарження надіслати письмову відповідь на його заяву; звернутися до суду з заявою про заміну сторони виконавчого провадження на нього; звернутися до правоохоронних органів з поданням про притягнення боржника до кримінальної відповідальності за ухилення від сплати аліментів за рішенням суду.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова у задоволенні скарги ОСОБА_2 відмовлено.

Ухвала суду мотивована тим, що заявником не доведено факт порушення його прав діями або бездіяльністю посадової особи Ленінського відділу державної виконавчої служби м. Харкова Головного територіального Управління юстиції Харківської області. 12 травня 2015 року органом державної виконавчої служби заявника було повідомлено про те, що з моменту відкриття виконавчого провадження ОСОБА_4 проведено 14 платежів на реквізити, що надані стягувачем, на суму 4 100 грн, що не дає підстав для направлення подання про притягнення його до кримінальної відповідальності за статтею 164 КК України за злісне ухилення від сплати аліментів. Крім того, заявника було також повідомлено про те, що він не є стороною виконавчого провадження, а тому відсутні підстави для визнання неправомірною бездіяльності державної виконавчої служби по виконанню судового рішення. Підстави для зобов'язання державного виконавця звернутися до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження також відсутні, оскільки стягувач ОСОБА_3 не є вибулою стороною у виконавчому проваджені, а заявник не є правонаступником стягувача у спірних правовідносинах. Відмовляючи заявнику у задоволенні скарги в частині зобов'язання державного виконавця звернутися з поданням до правоохоронних органів про притягнення боржника по сплаті аліментів до кримінальної відповідальності за частиною першою статті 164 КК України, районний суд також виходив із того, що кримінальне провадження у формі приватного обвинувачення розпочинається лише на підставі заяви потерпілого.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 07 червня 2017 року ухвалу районного суду залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що судом першої інстанції при розгляді справи не було допущено неправильного застосування норм матеріального права та порушень норм процесуального права, заборгованість по сплаті аліментів повинна бути виплачена особі, на користь якої було стягнуто аліменти судовим рішенням, а саме матері заявника - ОСОБА_3, оскільки остання не є вибулою стороною виконавчого провадження, а заявник не є стороною виконавчого провадження.

У липні 2017 року ОСОБА_2 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 15 лютого 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 07 червня 2017 року.

Касаційна скарга мотивована неправильним застосуванням судами попередніх інстанції норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Зокрема, заявник посилається на те, що відповідач неправомірно відмовляє йому у заміні сторони виконавчого провадження, оскільки ІНФОРМАЦІЯ_1 року йому виповнилося вісімнадцять років та він є повнолітньою особою, аліменти стягувалися на користь його матері, яка не проживає в Україні, однак після досягнення повноліття заявник має право на заміну сторони у виконавчому провадженні. Заявник зазначає, що його матір вибула із виконавчого провадження, що зокрема підтверджується зверненням заявника до суду у 2011 році із позовом до біологічного батька про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів, за результатом розгляду якого Апеляційним судом Харківської області 15 грудня 2011 року було винесено рішення, яким змінено рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 11 жовтня 2011 року та стягнуто на його користь із його біологічного батька - ОСОБА_4 пеню за прострочення сплати аліментів. Позивач вважає, що з моменту досягнення ним повноліття він набув статусу стягувача, що є підставою для заміни сторони виконавчого провадження по стягненню аліментів на підставі рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова. Орган ДВС безпідставно вважає його матір стягувачем та стороною виконавчого провадження на підставі рішення районного суду про стягнення аліментів, оскільки право на отримання невиплачених аліментів має саме заявник.

19 липня 2017 року суддею Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження в указаній справі.

Ухвалою колегії суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 листопада 2017 року справу за скаргою ОСОБА_2 на бездіяльність посадової особи Ленінського відділу державної виконавчої служби м. Харкова Головного територіального Управління юстиції Харківської області призначено до судового розгляду.

Статтею 388 ЦПК України, в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Пунктом 4 частини першої Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У квітні 2018 року вказану справу передано до Верховного Суду.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що з 2001 року на примусовому виконанні у Орджонікідзевському ВДВС Харківського МУЮ знаходився виконавчий лист № 2-1867, виданий 19 травня 1997 року Орджонікідзевським районним судом м. Харкова, про стягнення аліментів з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, згідно якого боржник був зобов'язаний виплачувати аліменти в розмірі 1/4 частини усіх видів свого заробітку з 07 травня 1997 року і до досягнення дитиною повноліття. У зв'язку зі зміною місця реєстрації боржник, з 04 квітня 2014 року зазначений виконавчий лист знаходився на примусовому виконанні у Ленінському відділі державної виконавчої служби м. Харкова Головного територіального управління юстиції Харківської області. Станом на 21 квітня 2015 року заборгованість за виконавчим листом становила 23 261,99 грн.

15 серпня 2015 року ОСОБА_2 звернувся до Ленінського ВДВС м. Харкова Головного територіального управління юстиції Харківської області із заявою, в якій просив зобов'язати суб'єкта оскарження надіслати на його адресу відповідь, звернутися до суду із заявою про визнання його стороною виконавчого провадження, звернутися до правоохоронних органів з поданням про притягнення боржника до кримінальної відповідальності за ухилення від сплати аліментів за рішенням суду.

Відповідно до матеріалів справи заява ОСОБА_2 (ОСОБА_2) від 15 серпня 2015 року була направлена ним на адресу Ленінського ВДВС м. Харкова Головного територіального управління юстиції Харківської області 17 серпня 2015 року (т. 1 а.с. 75).

02 вересня 2015 року Ленінським ВДВС м. Харкова Головного територіального управління юстиції Харківської області заявнику було надано відповідь за № 16967, в якій вказано про отримання 28 серпня 2015 року його заяви від 15 серпня 2015 року та повідомлено про направлення 12 травня 2015 року йому відповіді № 10760 за аналогічним зверненням від 27 квітня 2017 року. Відповіддю від 12 травня 2015 року № 10760 поінформовано заявника, що виконавчі дії за виконавчим листом № 2-1867 доручено провести головному державному виконавцю Тимошенко А. С., заборгованість за виконавчим листом складає 20 961,99 грн, з моменту відкриття виконавчого провадження ОСОБА_4 проведено 14 платежів на реквізити, вказані стягувачем, на суму 4 100 грн, що не дає підстав для направлення подання про притягнення боржника до кримінальної відповідальності за статтею 164 КК України за злісне ухилення від сплати аліментів.

Статтею 8 Закону України «Про виконавче провадження» (від 21 квітня 1999 року N 606-XIV, у редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) сторонами у виконавчому провадженні є стягувач та боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа, на користь чи в інтересах якої видано виконавчий документ. Боржником є фізична або юридична особа, визначена виконавчим документом.

Частиною першою статті 378 ЦПК України, у редакції від 2004 року, у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження за поданням державного виконавця або за завою сторони суд замінює сторону виконавчого провадження її правонаступником. Підставою правонаступництва є смерть громадянина, що був стороною виконавчого провадження, оголошення його померлим, реорганізація юридичної особи, відступлення права вимоги, переведення боргу (глава 47 ЦК).

Відповідно до частини четвертої статті 194 СК України зазначено, що заборгованість по аліментам стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття.

Постановляючи ухвалу про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_2, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, дійшов обґрунтованого висновку про те, що аліменти за судовим рішенням стягувались із біологічного батька заявника - ОСОБА_4 на користь його матері ОСОБА_3 на підставі виконавчого листа № 2-1867, виданого 19 травня 1997 року Орджонікідзевським районним судом м. Харкова, і оскільки заявник не є стороною виконавчого провадження з примусового виконання вказаного виконавчого листа, а сама стягувач не вибула з цих особистих правовідносин, підстави для визнання неправомірною бездіяльності Ленінського відділу державної виконавчої служби м. Харкова Головного територіального управління юстиції Харківської області по виконанню судового рішення в частині інформування заявника про хід виконавчого провадження відсутні. Крім того, Ленінським ВДВС м. Харкова Головного територіального управління юстиції Харківської області 02 вересня 2015 року було повідомлено заявника про стан проведення виконавчих дій за виконавчим листом № 2-1867.

Доводи заявника про те, що він досяг повноліття, а також те, що його матір не проживає на території України та змінила прізвище не є підставами для вибуття ОСОБА_3 із виконавчого провадження відповідно до статті 378 ЦПК України, у редакції від 2004 року. У розумінні частини четвертої статті 194 СК України заборгованість по аліментам стягується із боржника на користь стягувача, вказаного у виконавчому документі, незалежно від досягнення дитиною повноліття, що не позбавляє матір заявника ОСОБА_3 звернутися (уповноважити на звернення іншу особу в її інтересах) до суду з вимогами про стягнення заборгованості по аліментам. При розгляді справи заявник не довів, що мали місце юридичні факти, на підставі яких відбулось правонаступництво.

Норми цивільного процесуального законодавства наділяють правом зацікавлених осіб звернутись з позовом до суду про заміну сторони виконавчого провадження у випадку, коли мало місце правонаступництво у правовідносинах.

Також зацікавлена особа має право ініціювати проведення кримінального провадження за статтею 164 КК України за злісне ухилення від сплати аліментів, або застосування до порушника інших, передбачених законом, заходів впливу.

Із урахуванням зазначеного суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення скарги ОСОБА_2.

Посилання заявника на рішення Апеляційного суду Харківської області від 15 грудня 2011 року, яким на користь ОСОБА_2 із ОСОБА_4 стягнуто пеню за прострочення сплати аліментів, не є підставою для заміни сторони у виконавчому провадженні при примусовому виконанні іншого судового рішення у справі № 2-1867.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржені ухвали суду першої та апеляційної інстанції постановлені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Частиною першою статті 410 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 400, 402, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 (ОСОБА_2) залишити без задоволення.

Ухвалу Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 15 лютого 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 07 червня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник
Судді О. В. Білоконь
Б. І. Гулько
Є. В. Синельников
Ю. В. Черняк