23.06.2018 Справа № 756/4229/18
ОБОЛОНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_______________________________________________________________________
Унікальний № 756/4229/18
Провадження №2/756/3624/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

23 червня 2018 року Оболонський районний суд м. Києва, в складі:

головуючого судді О.В. Диби

за участю секретаря В.В. Мозгового

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Служба у справах дітей Оболонської районної у місті Києві державної адміністрації про зміну розміру аліментів та визначення місця проживання дитини, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про зміну розміру аліментів та визначення місця проживання дитини, в якому вказала, що перебувала у шлюбі з відповідачем. За час шлюбу у сторін народилась дитина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Рішенням Калінінського районного суду м. Донецька від 26.02.2014 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано.

Рішенням Калінінського районного суду м. Донецька від 14.02.2014 року з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання дитини у розмірі 650,00 грн. щомісячно.

Посилаючись на те, що для розвитку, навчання, лікування, харчування дитини сума встановлених рішенням суду аліментів є недостатньою, а також на те, що дитина проживає разом із матір'ю і перебуває на її одноособовому утриманні, а батько фактично самоусунувся від виконання своїх обов'язків, позивач просить суд збільшити розмір аліментів на утримання дитини до 2000,00 грн. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та визначити місце проживання дитини з матір'ю.

Позивач в судове засідання не з'явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, подала до суду заяву з проханням розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала, проти заочного розгляду справи не заперечувала.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом направлення поштової кореспонденції та розміщення повідомлення про виклик до суду на офіційному сайті судової влади. Відзиву на позов не надав, явку представника не забезпечив.

Представник третьої особи Служби у справах дітей Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав до суду заяву з проханням розглядати за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив прийняти законне рішення в інтересах дитини. Крім того, надав висновок про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Як убачається із матеріалів справи, 08.08.2008 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали між собою шлюб, який зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Калінінського районного управління юстиції у м. Донецьку, актовий запис №390.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року у ОСОБА_1 та ОСОБА_2 народився син ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_3, виданим 04.05.2011 року відділом реєстрації актів цивільного стану Калінінського районного управління юстиції у м. Донецьку (а.с. 14).

Рішенням Калінінського районного суду м. Донецька від 14.02.2014 року №256/9415/13-ц з ОСОБА_2 на користь позивача стягнуто аліменти на утримання дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 650,00 грн. щомісячно, починаючи з 05.12.2013 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 8-9).

Рішенням Калінінського районного суду м. Донецька від 26.02.2014 року №256/9414/13-ц шлюб між сторонами розірвано (а.с. 10).

Рішенням Калінінського районного у м. Донецьку виконавчого комітету №50 від 12.03.2014 року визначено порядок участі ОСОБА_2 у вихованні сина ОСОБА_3 (а.с. 11).

З пояснень позивача убачається, що дитина перебуває на її утриманні, відвідує гуртки та спортивні секції. Для забезпечення потреб дитини сума стягуваних аліментів є недостатньою.

Згідно ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Частиною 1 ст. 192 СК України визначено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 27 Конвенції про захист прав дитини, батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно із ст. 18 Конвенції про захист прав дитини суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини.

Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально важливим урахуванням інтересів дитини.

При вирішенні питання про збільшення розміру аліментів суд враховує, що розмір прожиткового мінімуму для дитини віком від 6 до 18 років, відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2018 рік» становить 1944,00 грн., тому зазначений позивачем розмір аліментів, суд вважає справедливим.

Враховуючи наведене, суд вважає, що виходячи з того, що дитина сторін проживає разом із позивачем, у зв'язку з чим цілодобовий обов'язок останньої полягає не тільки у матеріальному забезпеченні дитини, а ще й у постійному вихованні, контролі, що потребує більших моральних витрат, ніж періодичні зустрічі, враховуючи вік дитини, суд вважає за можливе збільшити розмір аліментів, встановлений рішенням Калінінського районного суду м. Донецька від 14.02.2014 року до 2000,00 грн. щомісячно, з їх подальшою відповідною індексацією, стягуючи їх до досягнення дитиною повноліття.

Щодо вимоги позивача та відповідача про визначення місця проживання дитини, то суд вважає за необхідне відмітити наступне.

Відповідно до Довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № від 17.11.2017 року фактичне місце проживання ОСОБА_3 - АДРЕСА_1. Згідно Довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи №2309 від 17.11.2017 року позивач ОСОБА_1 також проживає за вказаною адресою, тому суд приходить до висновку, що дитина проживає разом з позивачем (а.с. 12, 13).

Квартира, у якій проживає позивач разом з дитиною, належить їй на праві приватної власності, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №96594427 від 07.09.2017 року (а.с. 15-16).

Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Частиною першою статті 161 СК України визначено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

За частиною третьою статті 161 СК України якщо орган опіки та піклування або суд визнав, що жоден із батьків не може створити дитині належних умов для виховання та розвитку, на вимогу баби, діда або інших родичів, залучених до участі у справі, дитина може бути передана комусь із них. Якщо дитина не може бути передана жодній із цих осіб, суд на вимогу органу опіки та піклування може постановити рішення про відібрання дитини від особи, з якою вона проживає, і передання її для опікування органу опіки та піклування.

Ухвалюючи рішення в справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Преамбулою Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 грудня 1991 року № 789-ХІІ (далі - Конвенція) визнається, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння.

Відповідно до статті 3 Конвенції у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними інституціями, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно з положеннями статті 9 зазначеної Конвенції, держави - учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

При цьому поняття розлучення слід тлумачити з огляду на право одного з батьків на спілкування з дитиною та обов'язок другого батька надати можливість для такого спілкування. Крім того, відповідно до положень абзацу 2 принципу 7 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією № 1386 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за його навчання: ця відповідальність лежить перш за все на батьках.

Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв'язки, місце навчання, психологічний стан тощо.

Також при розгляді справ щодо визначення місця проживання дитини необхідно виходити з балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов'язком батьків діяти в її інтересах.

Необхідно враховувати принцип 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року, Конвенцію про права дитини, ратифіковану постановою Верховної Ради України від 27 грудня 1991 року № 789-ХІІ, та положення національного законодавства.

Декларація, прийнята резолюцією 1386 (XIV) Генеральної Асамблеї ООН - це міжнародний договір у розумінні Віденської конвенції про право міжнародних договорів та Закону України «Про міжнародні договори України». Вона встановлює основні принципи в сфері забезпечення прав дитини.

У свою чергу Конвенція про права дитини є міжнародним договором, приєднавшись до якого у 1991 році, Україна взяла на себе зобов'язання щодо забезпечення прав дитини, закріплених у цьому документі. Конвенція - частина законодавства України, як міжнародний договір має пріоритет над національним законодавством, її застосування обов'язкове.

Конвенція про права дитини ґрунтується на принципах, закріплених у Декларації, і розвиває її положення, встановлюючи зобов'язання для країн-учасниць.

Національне сімейне законодавство, яке будується на основі Конвенції, передбачає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини суд виходить з принципу рівності прав і обов'язків обох батьків, віддаючи перевагу тому з них, хто може створити найбільш сприятливі умови для виховання дитини, інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно висновку Оболонської РДА в м. Києві як органу опіки та піклування №104-4336 від 16.05.2018 року про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, орган опіки та піклування рекомендує визначити місце проживання дитини разом з матір'ю.

Таким чином, суд приходить до висновку про те, що позивач одноособово утримує дитину, піклується про неї належним чином, забезпечує його житлом, харчуванням, освітою тощо, а відповідач самоусунувся від виконання вказаних обов'язків, тому позовні вимоги щодо визначення місця проживання дитини з матір'ю підлягають задоволенню, що буде відповідати інтересам дитини.

Судові витрати підлягають розподілу на підставі ст. 141 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 12, 81, 141, 263-265, 280-282, 354 ЦПК України, ст.ст. 7, 150, 161, 180-184, 192 СК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Служба у справах дітей Оболонської районної у місті Києві державної адміністрації про зміну розміру аліментів та визначення місця проживання дитини - задовольнити.

Визначити місце проживання дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, до досягнення чотирнадцятирічного віку з матір'ю ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_1, АДРЕСА_1) за адресою - АДРЕСА_1;

Збільшити розмір аліментів, встановлений рішенням Калінінського районного суду м. Донецька від 14.02.2014 року №256/9415/13-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів;

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП НОМЕР_2, АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_1, АДРЕСА_1) на утримання дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти в розмірі 2000 (дві тисячі) грн. 00 коп. щомісячно, з їх подальшою відповідною індексацією починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття;

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП НОМЕР_2, АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_1, АДРЕСА_1) судовий збір в розмірі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп.;

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП НОМЕР_2, АДРЕСА_1) на користь держави судовий збір в розмірі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп.;

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Оболонський районний суд м. Києва. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його апеляційне оскарження.

Суддя: О.В. Диба