Постанова

Іменем України

06 червня 2018 року

м. Київ

справа № 212/5770/16-ц

провадження № 61-22872 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Карпенко С. О., Кузнєцова В. О., Олійник А. С., Усика Г. І. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - Публічне акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 лютого

2017 року у складі колегії суддів: Барильської А. П., Бондар Я. М.,

Зубакової В. П.

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» (далі - ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат») про відшкодування моральної шкоди у зв'язку з ушкодженням здоров'я при виконанні трудових обов'язків.

На обгрунтування позовних вимог зазначала, що працювала з 28 вересня 1998 року по 02 квітня 2012 року підземною стовбуровою на шахті «Гвардійська» ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат».

22 серпня 2013 року рішенням ЛЕК Українського науково-дослідного інституту промислової медицини протокол № 1497, їй було встановлене професійне захворювання - хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої стадії (пиловий бронхіт першої-другої стадії, емфізема легень першої -другої стадії). Легенева недостатність першого -другого ступеня.

21 липня 2016 року висновком МСЕК їй встановлено втрату професійної працездатності - 35 % з 01 жовтня 2016 року безстроково: 20 % - ХОЗЛ, 15 % - трудове каліцтво.

Причиною професійного захворювання є перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу: аерозоль переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони, концентрація в мг/м3 з вмістом кристалічного кремнію діоксиду (SiO2) у пилу від 10 % до 70 % - 4,3 при гранично допустимій - до 2,0 мг/м3.

Оскільки професійне захворювання у неї виникло внаслідок порушення відповідачем безпеки праці працівників, заподіяна моральна шкода підлягає відшкодовуванню роботодавцем, який не забезпечив безпечних умов праці.

Посилаючись на наведене просила стягнути на її користь з ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат»на відшкодування моральної шкоди 145 000,00 грн без утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов'язкових платежів.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 листопада 2016 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» на користь

ОСОБА_1 10 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди, спричиненої у зв'язку з втратою здоров'я на виробництві, без утримання податку з доходів фізичних осіб.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що у зв'язку з втратою позивачем професійної працездатності внаслідок отриманням травми на підприємстві, ОСОБА_1 було завдано моральну шкоду, яка згідно статті 237-1 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) підлягає відшкодуванню за рахунок роботодавця. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції зазначив, що ураховує характер, обсяг, тривалість та наслідки заподіяних позивачу моральних страждань, стан її здоров'я, втрату професійної працездатності безстроково, та істотність вимушених змін у її життєвих стосунках.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 лютого

2017 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 задоволено частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 22 листопада

2016 року змінено в частинівизначеного судом розміру відшкодування моральної шкоди, збільшено її розмір з 10 000,00 грн до 15 000,00 грн.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що висновок суду першої інстанції про те, що причиною професійного захворювання позивача стало порушення ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» статті 153 КЗпП України, статті 13 Закону України «Про охорону праці», якими передбачений обов'язок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства у галузі охорони праці, що є підставою для відшкодування відповідачем завданої ОСОБА_1 моральної шкоди, є законним та обгрунтованим.

Змінюючи рішення суду першої інстанції в частині розміру відшкодування моральної шкоди, апеляційний суд зазначав, що розмір такого відшкодування у сумі 15 000,00 грн є більш справедливим та відповідає засадам розумності, та справедливості.

У березні 2017 року ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат»звернулося з касаційною скаргою, у якій просило скасувати рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 лютого 2017 року та залишити в силі рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 22 листопада

2016 року, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга обгрунтована тим, що ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» немає ніякого відношення до отримання позивачем травми та моральних страждань, оскільки причиною нещасного випадку, що стався з ОСОБА_1 01 травня 2011 року стало невиконання нею вимог інструкції з охорони праці. Крім того, суд не урахував, що ОСОБА_1, укладаючи трудовий договір, відповідно до статті 29 КЗпП України була повідомлена та ознайомлена під розпис про її права і обов'язки, умови праці під дією небезпечних і шкідливих виробничих факторів, а тому усвідомлювала можливість ушкодження її здоров'я та пов'язані з цим наслідки. Надані позивачем докази є недопустимими, оскільки підтверджують тільки клінічні захворювання, і не свідчать про розлади її здоров'я, втрату нормальних життєвих зв'язків у зв'язку з психологічним станом потерпілого. Сума відшкодування моральної шкоди, визначена апеляційним судом, є значно завищеною.

Відповідно до статті 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), який набрав чинності з 15 грудня 2017 року, судом касаційної інстанції є Верховний Суд.

11 травня 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши наведені у касаційній скарзі доводи, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій установлено, що ОСОБА_1 працювала на шахті «Гвардійська» ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» з 28 вересня 1998 року по 02 квітня 2012 року підземною стовбуровою, та звільнилась за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію.

Під час виконання трудових обов'язків 01 травня 2011 року, в період часу з 22:20 год. до 06:20 год., з ОСОБА_1 стався нещасний випадок, внаслідок якого вона отримала виробничу травму з діагнозом: закритий скалковий злам нижньої третини малогомілкової кістки та заднього краю дистального метаепіфіза великогомілкової кістки лівої гомілки з підвивихом ступні до зовні та до заду. Порушення функції ходи 2-го ступеня. Ступень тяжкості травми відноситься до категорії тяжкої.

Актом за формою Н-5 про розслідування нещасного випадку від 05 травня 2011 року, нещасний випадок визнано таким, що пов'язаний з виробництвом. Причиною нещасного випадку, стало невиконання ОСОБА_1 вимог інструкції з охорони праці.

Згідно висновку МСЕК від 22 серпня 2011 року ОСОБА_1 первинно встановлено 20 % втрати професійної працездатності з 22 серпня 2011 року до 01 вересня 2012 року по трудовому каліцтву, з датою переогляду 01 серпня 2012 року.

Відповідно до висновку ЛЕК Українського Науково-дослідного інституту промислової медицини від 22 серпня 2013 року ОСОБА_1 встановлено професійне захворювання: хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої стадії (пиловий бронхіт першої-другої стадії, емфізема легень першої-другої стадії) ЛН першого-другого ступеня.

Згідно Акту розслідування хронічного професійного захворювання від

13 вересня 2013 року, причиною зазначеного професійного захворювання є робота протягом 12 років 9 місяців в умовах перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища і трудового процесу: запиленість повітря робочої зони.

Відповідно до висновку МСЕК від 14 жовтня 2013 року ОСОБА_1 повторно встановлено 35 % втрати професійної працездатності (первинно 20% по ХОЗЛ та повторно 15 % по трудовому каліцтву) з 30 вересня 2013 року до 01 жовтня 2014 року. З 01 жовтня 2016 року зазначений ступінь втрати професійної працездатності ОСОБА_1 встановлено безстроково.

Відповідно до вимог статті 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Згідно з частиною другою статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першою статті 237-1 КЗпП України передбаченовідшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Встановивши, що професійне захворювання позивача, що завдає їй фізичного болю та душевних страждань, виникло з вини ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат», оскільки було допущено перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу, суди попередніх інстанцій правильно застосували до спірних правовідносин положення статті 237-1 КЗпП України та дійшли обгрунтованого висновку про наявність правових підстав для відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок професійного захворювання з роботодавця ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат».

Доводи касаційної скарги щодо відсутності вини ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» у заподіянні моральних страждань ОСОБА_1, є безпідставними.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року № 2, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Причиною професійного захворювання ОСОБА_1 є робота протягом 12 років 9 місяців в умовах перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища і трудового процесу: запиленість повітря робочої зони, що свідчить про порушення

ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» вимог частини другої статті

153 КЗпП України та статті 13 Закону України «Про охорону праці», та створює обов'язок відповідача відшкодувати завдану позивачу моральну шкоду відповідно до статті 237-1 КЗпП України.

Частиною третьою статті 23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до роз'яснень, викладених у пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (з відповідними змінами) (далі - Постанова), суд має врахувати характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, ступінь вини відповідача у кожному конкретному випадку, а також інші обставини, зокрема, характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

У пункті 13 зазначеної Постанови роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків, що вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу внаслідок стійкої втрати професійної працездатності, суд апеляційної інстанції урахував обставини, які мають суттєве значення, зокрема глибину, інтенсивність, тривалість фізичних та душевних страждань позивача, істотність вимушених змін у життєвих стосунках, наслідки, що наступили, а також дотримався вимог розумності і справедливості.

Доводи касаційної скарги щодо значного завищення розміру відшкодування моральної шкоди є безпідставними, оскільки не спростовують правильність зазначених вище висновків суду апеляційної інстанції, та зводяться до переоцінки доказів, що перебуває за межами повноважень Верховного Суду.

Посилання в касаційній скарзі на не урахування апеляційним судом при визначенні розміру моральної шкоди того, що ОСОБА_1 при укладенні трудового договору знала про умови її праці під дією небезпечних і шкідливих виробничих факторів, а відтак усвідомлювала можливість ушкодження здоров'я та пов'язані з цим наслідки не є переконливим, оскільки це не знімає з відповідача відповідальності за невиконання обов`язку створення на робочому місці безпечних умов праці відповідно до вимог нормативно-правових актів, а також дотримання приписів трудового законодавства у галузі охорони праці.

Ураховуючи наведене, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що суд апеляційної інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення правильно застосував норми матеріального та процесуального права, а тому відсутні підстави для задоволення касаційної скарги.

Відповідно до частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Ураховуючи те, що ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 березня 2017 року зупинено виконання рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 лютого 2017 року до закінчення касаційного провадження, виконання рішення підлягає поновленню.

Керуючись статтями 409, 410, 415, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 лютого

2017 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 лютого 2017 року.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий: В. А. Стрільчук

Судді: С. О. Карпенко

В.О. Кузнєцов

А.С. Олійник

Г. І. Усик