Постанова

Іменем України

20 червня 2018 року

м. Київ

справа № 607/13963/15-ц

провадження № 61-17490св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Коротуна В. М., Крата В. І. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - приватне підприємство фірма «Сервіс ВСВ»,

особа, яка не брала участі у справі - відділ технічного нагляду виконавчого комітету Тернопільської міської ради,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу відділу технічного нагляду виконавчого комітету Тернопільської міської ради на ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 21 квітня 2017 року у складі судді: Загорського О. О.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28 серпня 2015 року позов ОСОБА_1 до ПП фірма «Сервіс ВСВ» про визнання права власності задоволено. Визнано за ОСОБА_1 право власності на незавершене будівництво торгового закладу площею 31,5 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1.

27 лютого 2017 року відділ технічного нагляду виконавчого комітету Тернопільської міської ради звернувся з апеляційною скаргою на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28 серпня 2015 року.

Ухвалою апеляційного суду від 06 березня 2017 року справу направлено до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області для ухвалення додаткового рішення.

07 квітня 2017 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області ухвалено додаткове рішення у справі і справа повернута в апеляційний суд 18 квітня 2017 року.

Ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 21 квітня 2017 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою відділу технічного нагляду виконавчого комітету Тернопільської міської ради на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28 серпня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ПП фірма «Сервіс ВСВ» про визнання права власності.

Ухвала мотивована тим, що станом на 08 вересня 2015 року відділ технічного нагляду виконавчого комітету Тернопільської міської ради не міг не знати про рішення суду від 28 серпня 2015 року, однак з апеляційною скаргою звернувся лише в 2017 році. Оскільки апеляційна скарга на рішення суду подана поза межами річного строку, то згідно вимог частини третьої статті 297 ЦПК України (у редакції, чинній на момент прийняття оскарженого рішення), незалежно від причин поважності пропуску строку на її апеляційне оскарження, у відкритті апеляційного провадження слід відмовити.

У травні 2017 року відділ технічного нагляду виконавчого комітету Тернопільської міської ради подав касаційну скаргу на ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 21 квітня 2017 року, в якій просить оскаржену ухвалу скасувати і направити справу для продовження розгляду до апеляційного суду.

Касаційна скарга мотивована тим, що відділ технічного нагляду виконавчого комітету Тернопільської міської ради не є органом місцевого самоврядування, а є комунальною організацією (установою, закладом), а тому вимоги частини третьої статті 297 ЦПК України (у редакції, чинній на момент прийняття оскарженої ухвали) на нього не поширюються. Крім того вказує, що апеляційний суд прийняв до уваги докази ОСОБА_1 про те, що 08 вересня 2015 року відділу технічного нагляду виконавчого комітету Тернопільської міської ради, чим порушив принцип змагальності. Вважає, що апеляційний суд повинен був залишити апеляційну скаргу без руху і надати можливість вказати інші підстави для поновлення строку.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 травня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі.

У липні 2017 року ОСОБА_1 надав заперечення на касаційну скаргу, в яких просить відхилити касаційну скаргу і залишити оскаржене рішення без змін.

Заперечення мотивовані тим, що відділ технічного нагляду виконавчого комітету Тернопільської міської ради створений Тернопільською міською радою і є її виконавчим органом, тому на нього поширюються вимоги частини третьої статті 297 ЦПК України (у редакції, чинній на момент прийняття оскарженого рішення). Вказує, що апеляційний суд не порушив принцип змагальності, оскільки питання про відкриття апеляційного провадження вирішується без участі сторін. ОСОБА_1 вважає, що строк на апеляційне оскарження відділом технічного нагляду виконавчого комітету Тернопільської міської ради пропущений без поважних причин.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 вересня 2017 року справа призначена до судового розгляду.

У статті 388 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України справу передано до Касаційного цивільного суду.

Колегія суддів відхиляє аргументи, які викладені у касаційній скарзі, з таких мотивів.

При відмові у відкритті апеляційного провадження апеляційний суд вказав, що апеляційна скарга органу державної влади на рішення суду подана поза межами річного терміну, то згідно вимог статті 297 ЦПК України, незалежно від причин поважності пропуску строку на її апеляційне оскарження, у відкритті апеляційного провадження слід відмовити.

Колегія суддів погоджується із цим висновком апеляційного суду з таких підстав.

Відповідно до частини третьої статті 297 ЦПК України (у редакції, чинній на момент прийняття оскарженого рішення) незалежно від поважності причини пропуску строку апеляційного оскарження апеляційний суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження в разі, якщо апеляційна скарга прокурора, органу державної влади чи органу місцевого самоврядування подана після спливу одного року з моменту оголошення оскаржуваного судового рішення.

У постанові Верховного Суду України від 22 лютого 2017 року у справі № 2-3203/07 зроблено висновок, що положення частини третьої статті 297 ЦПК України щодо обмеження органів державної влади та місцевого самоврядування в оскарженні судових рішень річним строком з моменту їх проголошення сприяють тому, що державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати своєчасного виконання своїх обов'язків. За положеннями частини третьої статті 297 ЦПК України органи державної влади або місцевого самоврядування позбавлені права апеляційного оскарження судового рішення зі спливом річного строку з моменту його проголошення, однак мають право на захист прав іншим шляхом, і в цьому випадку апеляційний суд без урахування поважності причин пропуску строку зобов'язаний відмовити у відкритті провадження у справі.

Отже, оскільки річний строк, передбачений частиною третьою статті 297 ЦПК України (у редакції, чинній на момент прийняття оскарженої ухвали) для органу місцевого самоврядування є присічним, а тому він поновленню не підлягає.

Доводи про те, що відділ технічного нагляду виконавчого комітету Тернопільської міської ради не є органом місцевого самоврядування, а є комунальною організацією (установою, закладом), суд відхиляє. Оскільки згідно частини першої статті 11 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи. Отже, відділ технічного нагляду Тернопільської міської ради є виконавчим органом міської ради і входить до системи місцевого самоврядування.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржене рішення постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що, відповідно до положень статті 400 ЦПК, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду. У зв'язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржене рішення без змін.

Оскільки оскаржене рішення залишено без змін, а скарга без задоволення, то судовий збір за подання касаційної скарги покладається на особу, яка подала касаційну скаргу.

Керуючись статтями 400, 406, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу відділу технічного нагляду виконавчого комітету Тернопільської міської ради залишити без задоволення.

Ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 21 квітня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: Н. О. Антоненко

В. І. Журавель

В. М. Коротун

В. І. Крат