Провадження № 2/742/773/18
Єдиний унікальний № 742/1720/18
13 червня 2018 року м.Прилуки
Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області
в складі: головуючого - судді - Павлова В.Г.,
секретаря - Тищенко О.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Прилуки цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням
ОСОБА_3 виклад позиції позивача та відповідача.
1. 30.05.2018 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 з вимогою про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням.
2. Позов обґрунтований тим, що позивач є власником житлового будинку з надвірними будівлями, який розташований за адресою: вул. Шляхова 94 смт. Линовиця Прилуцького району. На даний час відповідач по справі зареєстрований в даному будинку, проте не проживає в ньому з січня 2017 року.
3. Відповідач відзиву на позовну заяву до суду не подавав.
ІІ. Заяви ( клопотання) учасників справи.
4. Позивач в судове засідання не зявився, подав заяву про розгляд справи без його участі, надав згоду на ухвалення судом заочного рішення /а.с.32/.
ІІІ. Інші процесуальні дії у справі.
5. Оскільки відповідач, з огляду на положення ст.128 ЦПК України, був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи /а.с.28,31/, проте в судове засідання не зявилась без поважних причин, а позивач не заперечував проти проведення заочного розгляду справи, судом було постановлено ухвалу про заочний розгляд справи, що відповідає вимогам статей 280-281 ЦПК.
6. Судом на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України у звязку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
IV. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин.
7. Позивачу на праві приватної власності належить будинок № 94 по вул. Шляхова, смт. Линовиця Прилуцького району, що підтверджується рішенням Прилуцького міськрайонного суду від 19.11.2007 року /а.с.7/.
8. Відповідач по справі зареєстрований за вище вказаною адресою, що підтверджується записами в домовій книзі для прописки громадян, та довідкою про склад сімї та зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 19.10.2017 року за №2167 /а.с.9,14/.
9. Заочним рішенням Прилуцького міськрайонного суду від 27.02.2017 року шлюб укладений між сторонами по справі було розірвано /а.с.8/.
10. Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов сімї від 19.10.2017 року та характеристики, виданої виконавчим комітетом Линовицької сільської ради від 19.10.2017 року за №2168, відповідач по справі з січня 2017 року не проживає в належному позивачі домоволодінні /а.с.11,15/.
V. Оцінка суду.
А. Загальні принципи.
10. Відповідно до ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
11. Згідно з ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.
Як зазначає Європейський суд з прав людини, "втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла". "Втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимну мету, одну чи декілька, що перелічені у пункті 2 статті 8, не здійснюється "згідно із законом" та не може розглядатись як "необхідне в демократичному суспільстві..." («Кривіцька та Кривіцький проти України» § 41,42, ЄСПЛ, від 02.12.2010 року).
Враховуючи фактичні обставини справи, суд повинен встановити відповідність визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням критеріям, що викладені в п.2 ст.8 Конвенції.
Б. Застосування вказаних принципів в даній справі.
1. Чи здійснювалось втручання «згідно з законом»?.
12. Згідно з ч.2 ст.405 ЦК член сім'ї (в тому числі колишній член сім'ї) власника будинку втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Тобто, в даному випадку втручання у право відповідача здійснюється згідно з законом.
2. Чи відповідало втручання цілям передбаченим в п.2 ст.8 Конвенції?
13. Позивач, обґрунтовуючи позовну заяву, вказав, що вимоги мотивовані усуненням перешкод у реалізації ним права користування та розпоряджання належного йому нерухомим майном, тобто метою втручання останнього є захист інтересів власника, що підпадає під виняток передбачений п.2 ст.8 Конвенції.
3. Чи було втручання «необхідним в демократичному суспільстві» (пропорційним)?.
14. Аналізуючи баланс інтересів між власником майна та відповідачем по справі, суд враховує, що позивачеві належить спірний будинок на праві приватної власності.
Виходячи зі змісту частини першої статті 317 ЦК, проживання у будинку, що є обєктом права приватної власності, за своєю юридичною природою є складовою права користування нею як обєктом власності.
Відповідно до ст.321 ЦК право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
15. Відповідач по справі є колишньою дружиною позивача, а її вселення до будинку мало місце як члена його сімї. Після розлучення будь-яких угод про порядок користування жилим приміщенням між сторонами не укладалось. Відповідач, згідно наданих в розпорядження суду доказів, фактично проживає за іншою адресою, а відтак позбавлення її права користування спірним будинком не становитиме надмірного тягаря.
16. Згідно приписів ст.ст.12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
З обставин, які предметом доказування в даній справі, є тривалість відсутності відповідача в спірному домоволодінні. Згідно наданих в розпорядження суду доказів, ОСОБА_2 не проживає в належному позивачеві будинку з січня 2017 року /див.п.10/.
Надані позивачем докази, суд визнає належними і допустимими, оскільки вони містять у собі інформацію щодо предмета доказування, логічно повязані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для визнання відповідача, таким що втратив право на користування житловим приміщенням.
Разом з тим, відповідачем, всупереч процесуального обовязку, визначеного ч.1 ст.81 ЦПК України жодних доказів ані щодо її фактичного проживання в спірному будинку, ані щодо наявності поважних причин не проживання в даному будинку в розпорядження суду не надано.
17. Суд звертає увагу і на той факт, що тривалість відсутності відповідача в належному позивачеві будинку, обєктивно свідчить про зміну її місця проживання, а тому визнання за ОСОБА_2 втрати права на користування жилим приміщенням не буде свідчити про втрату нею житла взагалі і в свою чергу буде захищати права власника спірного житла позивача по справі.
Вказані обставини свідчать, що «втручання у право відповідача» є співрозмірним із переслідуваною законною метою, а відповідно є «необхідним у демократичному суспільстві», а відтак - позовні вимоги підлягають задоволенню.
VІ. Розподіл судових витрат.
18. Відповідно до ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати зокрема на професійну правничу допомогу.
Згідно п.1 ч.2 ст.137 ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
Оскільки суду не надано жодних документів, які свідчать про оплату зазначених в розрахунку судових витрат, повязаних із наданням правової допомоги, тобто не надано квитанції до прибуткового касового ордера чи платіжного доручення з відміткою банку або інший банківський документ, суд відмовляє в задоволенні вимоги позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.
Судом встановлено, що позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір у розмірі 704 грн 80 к. /а.с.1/, який відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідача на користь ОСОБА_1
Керуючись ч.2 ст.405 ЦК України, ст.ст.4,12,13,81,247,265 ЦПК України, суд -
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, такою, що втратила право користування житлом - будинком № 94 по вулиці Шляхова, смт. Линовиця, Прилуцького району, Чернігівської області.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 704 грн. 80 коп.
Заочне рішення може бути переглянуте Прилуцьким міськрайонним судом Чернігівської області за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду Чернігівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя Прилуцького міськрайонного суду
Чернігівської області ОСОБА_4