Єдиний унікальний номер 243/8919/17 Номер провадження 22-ц/775/955/2018
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 червня 2018 року м. Бахмут

Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Будулуци М.С.

суддів: Санікової О.С., Канурної О.Д.

за участю секретаря Глушко С.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, в місті Бахмут Донецької області апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 15 січня 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання довіреності удаваним правочином та стягнення коштів, постановленого суддею Старовецьким В.І. у місті Слов'янськ Донецької області, повний текст рішення складено 15 січня 2018 року, -

В С Т А Н О В И В:

В жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання довіреності удаваним правочином та стягнення коштів, обґрунтовуючи свої вимоги наступним.

Наприкінці березня 2011 року між ним та ОСОБА_2 досягнута усна домовленість про купівлю у останнього за 1 500 доларів США автомобіля марки TOYOTA COROLLA, 1985 року випуску, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1, який належить останньому на праві власності, згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_2 від 26 грудня 2006 року, та перебуває на обліку у Слов'янському МРЕВ.

05 квітня 2011 року ОСОБА_2 по телефону повідомив позивача, що він не встиг зняти автомобіль з реєстрації, а тому він має намір передати йому генеральну довіреність на керування, розпорядження автомобілем та інші права, а також розписку про отримання грошей.

06 квітня 2011 року позивач приїхав у м. Горлівку, де в філії Публічного акціонерного товариства «Унікредит Банк» обміняв гривню на 1 500 доларів США та передав їх ОСОБА_3 (довіреній особі відповідача). Останній передав йому від ОСОБА_2 довіреність від 05 квітня 2011 року, посвідчену приватним нотаріусом Слов'янського міського нотаріального округу Донецької області Мурадовою С.Г. за реєстровим № 1251, розписку ОСОБА_2 від 06 квітня 2011 року про отримання від нього 1 500 доларів США, реєстраційне посвідчення на автомобіль та ключі від автомобіля.

Позивач неодноразово звертався до відповідача з проханням зняти автомобіль з реєстрації та нотаріально посвідчити договір купівлі - продажу автомобіля, але відповідач відмовився це зробити, як і повернути кошти за автомобіль.

Вказаний автомобіль позивач не придбав у власність, оскільки довіреність на право керування транспортним засобом не є правочином, згідно з яким відбувається перехід права власності. Договір купівлі - продажу не укладався, відповідач навмисно відмовився від нотаріального посвідчення договору купівлі - продажу.

Видачею довіреності був прихований інший правочин - договір купівлі-продажу автомобіля.

У зв'язку з викладеним, позивач просив суд:

- поновити строк позовної давності;

- визнати довіреність ВРІ № 534450 від 05 квітня 2011 року, посвідчену приватним нотаріусом Слов'янського міського нотаріального округу Донецької області Мурадовою С.Г. за реєстровим № 1251, удаваним правочином;

- стягнути з ОСОБА_2 на його користь грошові кошти в сумі 39 355 грн. 80 коп.(вартість автомобіля) та судовий збір в сумі 640 грн. 00 коп.;

- повернути ОСОБА_2 автомобіль марки Toyota Corolla, 1985 року випуску, реєстраційний знак НОМЕР_1, реєстраційне посвідчення на автомобіль та ключі від автомобіля.

В наступному позивач збільшив позовні вимоги та просив стягнути з ОСОБА_2 на свою користь 42 100 грн.80 коп., виходячи з курсу валюти 100 доларів США - 2806 грн. 72 коп. та просив стягнути понесені ним витрати на придбання квитків на поїзд сполученням «Київ - Слов'янськ» і в зворотному напрямку на загальну суму 650 грн.49 коп. (303 грн.48 коп. + 347 грн. 41 коп.)

( а.с. 2 - 5, 75)

Рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 15 січня 2018 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання довіреності удаваним правочином та стягнення коштів - залишено без задоволення.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені останнім судові витрати на правову допомогу в роз мірі 3 000 грн.

Із вказаним рішенням не погодився позивач ОСОБА_1 та подав апеляційну скаргу, яку уточнив та, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просив рішення суду скасувати частково та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошових коштів в розмірі 42 100 грн. 80 коп., витрат на проїзні документи в розмірі 650 грн.49 коп. та судовий збір; повернути ОСОБА_2 автомобіль марки Toyota Corolla, 1985 року випуску, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1, реєстраційне посвідчення на транспортний засіб та ключі від автомобіля.

В обґрунтування доводів скарги позивач зазначив, наступне.

На думку позивача, суд не розглянув питання щодо стягнення з ОСОБА_2 1500 доларів США в гривневому еквіваленті, набутих останнім без достатніх правових підстав.

Судом безпідставно стягнуто на користь відповідача судові витрати на правову допомогу в розмірі 3000 грн.

Також позивач зазначив, що суд першої інстанції порушив вимоги ст. 178 ЦПК України, прийнявши 15 січня 2018 року безпосередньо в судовому засіданні відзив на позовну заяву, який не був зареєстрований в канцелярії суду.

(а. с. 128 - 130, 136-137).

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційна скарга розглядалась в спрощеному судовому порядку без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а судове рішення залишити без змін, виходячи з наступних підстав.

За приписами ч.ч. 1 - 4 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі, і не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд дійшов висновку, що строк позовної давності позивач не пропустив, з огляду на те, що він тричі звертався до суду за захистом порушених прав, зазначивши у позовах різні предмети спору,а відповідно до вимог частини 2 ст.264 ЦК України, позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

З досліджених у судовому засіданні матеріалів цивільних справ № 2/243/596/2017; № 2/243/4148/2015; № 2/544/113/2012 вбачається, що рішенням Слов'янського міськрайонного суду від 15 лютого 2017 року позивачу відмовлено у задоволенні вимог до ОСОБА_2 про стягнення коштів; рішенням Слов'янського міськрайонного суду від 07 жовтня 2015 року позивачу відмовлено у задоволенні вимог до ОСОБА_2 про визнання правочину купівлі - продажу автомобіля удаваним; рішенням Слов'янського міськрайонного суду від 27 січня 2012 року позивачу відмовлено у задоволенні вимог до ОСОБА_2 про відшкодування збитків.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 відносно визнання довіреності ВРІ № 534450 від 05 квітня 2011 року, посвідченої приватним нотаріусом Слов'янського міського нотаріального округу Донецької області Мурадовою С.Г. за реєстровим № 1251, удаваним правочином, стягнення з ОСОБА_2 на користь позивача грошових коштів (вартості автомобіля), повернення ОСОБА_2 автомобіля марки Toyota Corolla, 1985 року випуску, реєстраційний знак НОМЕР_1, реєстраційного посвідчення на автомобіль, ключей від автомобіля, суд першої інстанції виходив з того, що правові підстави для їх задоволення відсутні.

Суд зазначив, що довіреність видана та посвідчена нотаріусом у відповідності з вимогами діючого законодавства, та підстави для визнання її удаваним правочином відсутні.

Суд дійшов висновку, що зі змісту позовних вимог позивача, його пояснень наданих в судовому засіданні та всіх наявних у справі доказів, досліджених судом, не встановлено, що воля сторін при укладанні нотаріально посвідченої довіреності була направлена на приховування іншого правочину, а саме укладення договору купівлі - продажу автомобіля, а тому відсутні правові підстави для визнання даної довіреності удаваним правочином.

Крім того, суд враховував, що відповідно до статті 204 ЦК України, в якій закріплено презумпцію правомірності правочину, кожний вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права та обов'язки, доки презумпція не буде спростована.

Сторони не вжили усіх заходів, передбачених актами цивільного законодавства щодо купівлі-продажу спірного автомобіля, а тому твердження позивача про те, що між ним та відповідачем насправді було укладено договір купівлі - продажу автомобіля не приймав до уваги та вважав їх неспроможними.

Не існує рішення суду, яке набрало законної сили про визнання довіреності недійсною, позивач не ставив під час розгляду справи таких вимог та існуюча презумпція правомірності виданої довіреності позивачем не спростована.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини, що неоспорені сторонами.

В березні 2011 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 домовились про купівлю у останнього за 1 500 доларів США, належного йому на праві власності автомобіля марки TOYOTA COROLLA, 1985 року випуску, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1. Згідно із свідоцтвом про реєстрацію вказаного транспортного засобу НОМЕР_2 від 26 грудня 2006 року, ОСОБА_2 є власником зазначеного автомобіля.

Автомобіль перебуває на обліку у Слов'янському МРЕВ.

05 квітня 2011 року ОСОБА_2 надав довіреність, яка зареєстрована у реєстрі за № 1251 та засвідчена приватним нотаріусом Слов'янського міського нотаріального округу Мурадовою С.Г., якою уповноважив ОСОБА_1 або ОСОБА_5, з правом кожного діяти окремо, продати за ціну та на умовах за його розсудом та експлуатувати належний автомобіль, у тому числі з правом представлення його інтересів в органах нотаріату, відповідних органах Державтоінспекції або в будь - яких інших установах, підприємствах та організаціях з усіх без винятку питань, пов'язаних з відчуженням автомобіля, його переобладнанням, ремонтом, проходженням технічного огляду; зняти з обліку, якщо в тому буде потреба; одержати транзитні номери; подавати та одержувати необхідні довідки та документи, включаючи заяви, дублікат реєстраційного документа в разі його втрати, підписувати договори цивільно-правого характеру щодо розпорядження та користування автомобілем, одержувати належні йому за результатами згаданих угод грошові суми, укладати договори обов'язкового страхування із правом отримання страхових відшкодувань у разі настання страхового випадку та правом відшкодовувати матеріальні збитки. Дана довіреність видана строком на 10 років, тобто до 05 квітня 2021 року.

Позивач вказував, що він неодноразово звертався до відповідача з вимогою зняти автомобіль з реєстрації та нотаріально посвідчити договір купівлі - продажу автомобіля, але відповідач відмовляється це зробити, а також відмовляється повертати позивачу кошти, які були виплачені за даний автомобіль.

Суд дійшов висновку, що відповідно до вимог ст. 6, 11 та 12 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

Суд зазначив, що у сенсі положень статті 202 ЦК України, під правочином розуміють дії, спрямовані на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків. Дії, як юридичні факти, мають вольовий характер і можуть бути правомірними та неправомірними. Правочини належать до правомірних дій, спрямованих на досягнення правового результату.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України, зокрема, відповідно до частини 5 даної статті правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

У відповідності до ст. 235 ЦК України, удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Пунктом 25 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року передбачено, що за удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 ЦК має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин.

Узагальненням Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 24 листопада 2009 року, роз'яснено, що удаваним є правочин, що вчинюється з метою приховання іншого правочину, який сторони насправді вчинили. Тому при укладенні удаваного правочину до відносин його учасників застосовуються правила щодо правочину, який сторони мали на увазі (який сторони приховали). Воля сторін в удаваному правочині спрямована на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені правочином. При цьому позивач повинен вказати, який інший правочин приховується з допомогою укладеного правочину.

Спільною ознакою фіктивного та удаваного правочинів є те, що розбіжність між волею та її зовнішнім виявом стає наслідком навмисних дій його учасників, які мають за мету одержання певної користі усіма або принаймні одним із них. Різниця полягає в тому, що за удаваного правочину настають інші права та обов'язки, ніж ті, що передбачені правочином. За удаваним правочином обидві сторони свідомо, з певною метою, документально оформлюють правочин, але насправді між ними встановлюються інші правовідносини. Закон не передбачає недійсність удаваного правочину, а лише пропонує застосовувати до відносин сторін норми, що регулюють той правочин, який сторони дійсно мали на увазі.

Відповідно до ст. 244 ЦК України: "Довіреністю є письмовий документ, який видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами". Тобто цей документ свідчить, що його пред'явник - повірений - є представником особи, яка видала довіреність, довірителя і має право здійснювати від імені останнього визначені дії. Представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє (частина перша статті 237 ЦК України).

Видача генеральної довіреності чи передоручення повноважень на транспортний засіб, що був в експлуатації та має особливості цивільного обороту, без укладання договору купівлі-продажу не можна вважати договором, що укладений відповідно до закону та допускає перехід права власності до третіх осіб.

Загальний порядок укладення договорів будь-якими учасниками цивільних відносин визначено у главі 53 ЦК України.

До принципово важливих складових цієї процедури відносяться зміст та форма договору, спосіб, місце укладення.

Під час продажу транспортних засобів, що перебувають (перебували) на обліку в уповноваженому органі МВС або Держсільгоспінспекції, покупцеві територіальним органом з надання сервісних послуг МВС видається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) або Держсільгоспінспекцією - свідоцтво про реєстрацію машини з відміткою про зняття машин (тракторів, самохідних шасі, самохідних сільськогосподарських, дорожньо-будівельних і меліоративних машин, сільськогосподарської техніки, інших механізмів) з обліку чи акт технічного стану.

У разі зняття з обліку транспортного засобу покупцеві видається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) та копія реєстраційної картки, що додається до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на пластиковій основі.

Отже, продаж транспортного засобу, що має ідентифікаційний номер, передбачає відповідне оформлення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу, зняття його з обліку, отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт).

Згідно з ч.1 ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ч.1 ст.655 ЦК).

На підставі виданої довіреності у позивача виникли права і обов'язки, що випливали саме із змісту довіреності, а саме: керування транспортним засобом, експлуатація, продаж,і т.д., а не придбання спірного автомобіля, оскільки за договором на представництво сторона, якій передано майно, права власності на нього не набуває, а лише діє від імені власника цього майна.

Визнання факту укладення договору купівлі-продажу транспортного засобу за наявності не скасованої довіреності на право керування спірним автомобілем суперечить змісту закону, що регулює спірні правовідносини.

В матеріалах справи відсутній договір купівлі-продажу автомобіля, вчинений у письмовій формі, підписаний обома сторонами продавцем і покупцем, засвідчений підписом відповідної посадової особи, що скріплений печаткою, який би містив всі істотні умови, необхідні для чинності такого договору купівлі-продажу, як того вимагають норми ст.ст. 202, 203, 207, п. 3 ст.208, ст.ст. 328, 626, 638, глави 54 ЦК України, п. 8 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року № 1388.

Державна реєстрація транспортних засобів проводиться за умови сплати їх власниками передбачених законодавством податків і зборів (обов'язкових платежів), а також внесення в установленому порядку платежів за проведення огляду транспортних засобів, державну реєстрацію (перереєстрацію), зняття з обліку, відшкодування вартості бланків реєстраційних документів та номерних знаків.

Таким чином, наведеними нормами визначено, що у випадку придбання автомобіля, що вже перебував у експлуатації, окрім вищенаведеного переліку документів, подається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) з відміткою підрозділу ДАІ про зняття транспортного засобу з обліку.

Отже, такий транспортний засіб повинен бути знятий з обліку в підрозділі ДАІ ще до його відчуження та передачі новому власнику, оскільки відчуження та передача придбаних транспортних засобів, не зареєстрованих у підрозділах ДАІ, не може проводитися.

В судовому засіданні достовірно було встановлено та не заперечувалось сторонами, що спірний автомобіль не знятий з обліку в органах ДАІ та залишається зареєстрованим за відповідачем, заява від останнього про зняття з обліку автомобіля не подавалась. Така заява не надходила і від позивача, який згідно з довіреності має на те повноваження.

Відтак, відмовляючи у позові, суд зазначив, що позивач та відповідач не укладали договір купівлі - продажу транспортного засобу, довіреність на керування транспортним засобом укладена відповідно до закону, укладанням цієї довіреності сторони не мали на меті приховати укладання іншого договору, відтак й не існує підстав для задоволення позовної заяви.

Як вбачається з матеріалів справи, суд правильно встановив правовідносини, що виникли між сторонами, дав їм належну правову оцінку і обґрунтовано відмовив у задоволенні позовної заяви.

Апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду.

Доводи апеляційної скарги, про те, що суд не розглянув питання про стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів, апеляційним судом відхиляється, оскільки суд першої інстанції повно і всебічно розглянув справу, та дійшов правильного висновку, що між сторонами не був укладений договір купівлі - продажу транспортного засобу, а відтак, вимоги позивача про стягнення з відповідача грошових коштів та повернення відповідачу транспортного засобу, не можуть бути задоволені, як такі, що не ґрунтуються на нормах законів або договору.

Довід апеляційної скарги, щодо прийняття судом першої інстанції відзиву на позовну заяву, на недопустимість спирання тверджень та міркувань суду на такий відзив, то апеляційний суд також його відхиляє, з оглядом на наступне.

Статтею 178 ЦПК України, відповідачу надана можливість подати до суду відзив на позовну заяву, в якому відповідач може викласти заперечення проти позову. Цією ж статтею викладено перелік вимог, та порядок подачі відзиву.

Апеляційний суд зазначає, що відповідач виклав відзив відповідно до вимог ч. 3 ст. 178 ЦПК України. Не зазначення номеру справи, або інших технічних недоліків його оформлення, не є підставою для скасування судового рішення.

Що ж стосується доводу апеляційної скарги відносно безпідставності стягнення з позивача на користь відповідача судових витрат на правову допомогу, то апеляційний суд зазначає, що у відповідності до ст. 137 ЦПК України, витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Обов'язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Розрахунки оплати за правову допомогу адвокат обґрунтував та доклав документ щодо сплати відповідачем 3 000 грн. за надану правову допомогу (а.с. 81, 82, 83).

Виходячи з викладеного апеляційний суд відхиляє довід апеляційної скарги щодо безпідставності стягнення судових витрат на правову допомогу адвокатом відповідачу.

Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку, що всупереч тверджень позивача, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, належно оцінив правовідносини, що виникли між сторонами, та правильно вирішив справу. Свої правові висновки суд першої інстанції належним чином мотивував та виклав у рішенні.

Доводи апеляційної скарги зводяться до повторного обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1, які були предметом ретельної перевірки судом першої інстанції, і не містять підстав, з якими законодавство пов'язує можливість скасування рішення суду першої інстанції.

За таких обставин, апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 15 січня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 21 червня 2018 року.

Судді: