АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 червня 2018 року Апеляційний суд м. Києва в складі:

суддя-доповідач ОніщукМ.І.,

судді Українець Л.Д., Шебуєва В.А.,

секретар Горбачова І.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_3, від імені та в інтересах якого на підставі довіреності діє адвокат Маринушкін Арсен Григорович, на ухвалу Шевченківського районного суду м.Києва від 08 грудня 2017 року про відмову у відкритті провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» про скасування рішення про нікчемність правочину та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» Волкова О.Ю. про скасування рішення про нікчемність правочину та зобов'язання вчинити дії.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 08.12.2017 відмовлено у відкритті провадження у справі (а.с.11-14).

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить ухвалу скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції. Вважає, що суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку про те, що дана справа не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства, оскільки позивач звернувся до суду з даним позовом за захистом порушених прав, які виникли із цивільних відносин, зокрема із цивільно-правової угоди укладеної між ним і банком, а тому даний спір, не дивлячись на пред'явлення позову до суб'єкта владних повноважень, підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства (а.с.17, 18).

Указом Президента України № 452/2017 від 29.12.2017 «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» ліквідовано апеляційний суд міста Києва та утворено Київський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Київську область і місто Київ, з місцезнаходженням у місті Києві.

У відповідності до ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п. 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

Пунктом 8 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України (в редакції, яка діє з 15.12.2017) передбачено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У зв'язку з викладеним справа підлягає розгляду Апеляційним судом м. Києва.

Ухвалами Апеляційного суду м. Києва від 23.02.2018 і від 13.03.2018 відкрито апеляційне провадження та призначено справу до розгляду (а.с. 44, 45, 50).

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 04.04.2018 провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» про скасування рішення про нікчемність правочину та зобов'язання вчинити дії, зупинено до закінчення перегляду в касаційному порядку справ №804/15159/15 та/або №826/1476/15 та/або №569/1437/16-ц та/або №761/7978/15-ц (а.с. 66-69).

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 22.05.2018 поновлено провадження у вищевказаній справі (а.с. 75-76).

Учасники справи в судове засідання не з'явились про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представник позивача в письмових поясненнях просив апеляційну скаргу задовольнити. Зокрема зазначав, що обрання того чи іншого способу захисту не впливає на зміст (характер) права, за захистом якого особа звернулась до суду, і не може змінювати зміст (характер) спірних правовідносин, які виникли між сторонами спору. Юрисдикційна підсудність визначається насамперед характером спірних правовідносин та змістом права, за захистом якого особа звернулась до суду, а спосіб захисту не має значення для вирішення питань юрисдикції, а тому судом першої інстанції помилково постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження у справі, а отже ухвала підлягає скасуванню, а справа передачі для подовження провадження до суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі суд першої інстанції виходив з того, що заява не підлягає розгляду в судах в порядку цивільного судочинства.

Висновок суду є законним та обґрунтованим, з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 05.12.2017 ОСОБА_3 звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський», в якому просив:

- скасувати рішення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» зазначене у наказі № 42/2 від 01.06.2016, в частині затвердження результатів проведеної перевірки правочинів на предмет їх нікчемності, за якими нікчемність правочинів (транзакції) з виконання 19.05.2016 платіжних документів ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» по перерахуванню коштів на його рахунки на загальну суму 40 767,20 грн.;

- зобов'язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб зміни та доповнення до переліку рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, стосовно нього, який має право на відшкодування коштів у розмірі 40 767,20 грн., які знаходяться на поточних рахунках № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 в ПАТ «Банк Михайлівський», згідно з договором банківського рахунку «Поточний рахунок для обслуговування строкового вкладу (депозиту)» № 980-028-000000153 від 27.10.2014.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що між позивачем та ПАТ «Банк Михайлівський» були укладені договори банківського вкладу на відкриття і обслуговування поточних рахунків.

19.05.2016 на поточні рахунки позивача надійшли грошові кошти у розмірі 767,20 грн. та 40 000,00 грн. від ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр».

На підставі рішення Правління НБУ від 23.05.2016 № 14/БТ, виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 23.05.2016 прийнято рішення про запровадження в ПАТ «Банк Михайлівський» тимчасової адміністрації.

Відповідно до рішення Правління НБУ від 12.07.2016 № 124/рш, виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 12.07.2016 про початок ліквідації ПАТ «Банк Михайлівський».

Позивач вказує, що на початок введення в банку тимчасової адміністрації він мав на рахунках грошові кошти, повернення яких повинно гарантуватися Фондом гарантування вкладів фізичних осіб у граничному розмірі відшкодування. Проте, гарантована сума йому виплачена не була, оскільки уповноваженою особою Фонду було прийнято рішення про нікчемність правочину. Вважаючи таке рішення незаконним позивач звернувся до суду з даним позовом за захистом порушених прав клієнта банка.

Відмовляючи у відкритті провадження у даній справі, суд першої інстанції виходив з того, що даний спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до положень ст. 15 ЦПК України (яка діяла на час постановлення ухвали), суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Аналогічні положення містить і ч. 1 ст. 19 ЦПК України, що діє на час розгляду даної справи судом апеляційної інстанції.

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків регулюються Законом України від 23 лютого 2012 року № 4452-VI «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»(далі - Закон № 4452-VI).

Відповідно до ст. 3 Закону № 4452-VIФонд є юридичною особою публічного права, має відокремлене майно, яке є об'єктом права державної власності і перебуває у його господарському віданні. Фонд є суб'єктом управління майном, самостійно володіє, користується і розпоряджається належним майном, вчиняючи стосовно нього будь-які дії (у тому числі відчуження, передача в оренду, ліквідація), що не суперечать законодавству та меті діяльності Фонду.

Згідно з п. 17 ч. 1 ст. 2 Закону № 4452-VIуповноважена особа Фонду - працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом та/або делегованих Фондом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку.

Частиною 2 статті 47 Закону № 4452-VIпередбачено, що рішення уповноваженої особи Фонду є обов'язковими для виконання працівниками банку, що ліквідується.

Разом з тим, згідно ст. 17 КАС України (уредакції, що діяла на момент ухвалення оскаржуваного рішення) юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку зі здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму. Юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема: 1) спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності; 2) спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; 3) спори між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень; 4) спори, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання не чинними адміністративних договорів; 5) спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених Конституцією та законами України; 6) спори щодо правовідносин, пов'язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму; 7) спори фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації.

Положення про те, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, і у спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження, містить і КАС України в редакції 2017 року, що діє на час розгляду даної справи судом апеляційної інстанції (п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України).

Пунктом 25 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 № 8 «Про деякі питання юрисдикції адміністративних судів» передбачено, що відповідно до частини першої та другої статті 3 Закону України від 23.02.2012 «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд гарантування вкладів фізичних осіб є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку. Фонд є юридичною особою публічного права. Оскільки Фонд гарантування вкладів фізичних осіб є державною спеціалізованою установою, яка виконує функції державного управління у сфері гарантування вкладів фізичних осіб, то спір, що виник між сторонами є публічно-правовим та підлягає розгляду за правилами КАС України.

Як вбачається з матеріалів справи, обсяг та зміст конкретних обставин справи та їх нормативне регулювання дають підстави вважати, що не включення рахунку позивача до переліку рахунків, за яким він зможе отримати відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, а також незгода з рішенням про віднесення правочину до переліку нікчемних, підстави визнання яких встановлені законом, спричиняють публічно-правовий спір, пов'язаний здійсненням владних управлінських функцій, що підпадає під юрисдикцію адміністративних судів.

Аналогічна позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.04.2018 у справі №820/11591/15, відповідно якої відсутні підстави вважати, що правовідносини між вкладниками та Фондом щодо формування переліку осіб, які мають право на відшкодування вкладів за рахунок коштів Фонду, складаються за участі банку. Тому ці правовідносини не стосуються безпосередньо процедури ліквідації банку. Юридичний факт неплатоспроможності банку є лише підставою для виникнення правовідносин щодо відшкодування вкладникам їх вкладів за рахунок коштів Фонду, проте процес ліквідації має окремий перебіг і не впливає на обсяг відшкодування вкладникам.

Наведене свідчить, що спір стосовно права на відшкодування вкладів фізичних осіб за рахунок коштів Фонду є публічно-правовим і не є спором у зв'язку з процесом ліквідації банку, а має окремий характер і стосується виконання окремої владної функції Фонду, а саме організації виплат відшкодувань за вкладами (п. 4 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»).

З огляду на зазначені норми матеріального та процесуального права перевірка законності дій та рішень посадової особи Фонду щодо виконання покладених на неї владних управлінських функцій у сфері реалізації публічних інтересів держави не регулюється нормами Закону України «Про банки та банківську діяльність» відповідно до прямого припису ч. 8 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним щодо таких правовідносин, а тому підстави для розгляду цієї справи в порядку цивільного судочинства відсутні.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про підвідомчість даної справи судам адміністративної юрисдикції.

При апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування рішення, в справі не виявлено.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали суду без змін.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 371, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, від імені та в інтересах якого на підставі довіреності діє адвокат Маринушкін Арсен Григорович - залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 08 грудня 2017 року про відмову у відкритті провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» про скасування рішення про нікчемність правочину та зобов'язання вчинити дії - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст постанови складений 15 червня 2018 року.

Суддя-доповідач М.І. Оніщук

Судді Л.Д. Українець

В.А.Шебуєва