Справа № 200/1886/18
Провадження № 2/200/1681/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

«06» квітня 2018 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська

в складі: головуючого-судді: Женеску Е.В.

за участю секретаря: Санжаровської Я.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Публічне акціонерне товариство «Страхова компанія «Країна» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП, -

ВСТАНОВИВ:

06 лютого 2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська із зазначеним позовом.

В обгрунтування позовних вимог зазначив наступне.

12 січня 2017 року приблизно о 10 годині 20 хвилин, водій ОСОБА_2, керуючи автомобілем НОМЕР_1, рухаючись по проспекту Богдана Хмельницького в м. Дніпро, на перехресті із Запорізьким шосе, грубо порушуючи вимоги ПДР України, на забороняючий рух жовтий сигнал світлофору здійснив виїзд на смугу зустрічного руху, де зіткнувся з автомобілем НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_1 Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження, потерпілому ОСОБА_1 заподіяні матеріальні збитки. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована в ПАТ «СК «Країна». Позивачем було подано заяву про страхове відшкодування та страхова компанія направила свого представника для визначення причини настання страхового випадку та розміру збитків. Після чого було прийнято рішення про виплату позивачу страхового відшкодування в розмірі 33252,92 грн., а з відрахуванням комісії банку ця сума склала 32921,38 грн., та вказана сума повністю не покриває суму завданих збитків. На претензію позивача третя особа повідомила, що згідно звіту про оцінку вартості матеріального збитку, вартість відновлювального ремонту автомобіля з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу та з урахуванням ПДВ становить 41104,70 грн., без урахування ПДВ (6850,78 грн.) та франшизи у розмірі 1000 грн. - 33252,92 грн. Крім того, банк утримав комісію в розмірі 166,27 грн. Зазначає, що оскільки отримана від страховика сума не покриває повністю завдані збитки, решта суми має бути стягнута з відповідача, а саме 8017,05 грн. Також вказує, що протиправними діями відповідача позивачу була завдана моральна шкода, яка виразилася в порушенні звичайного способу життя та нормальних життєвих звязків через неможливість користуватися автомобілем; позивач весь час перебуває у стресовому стані; позивач змушений приймати участь у судових засіданнях як в адміністративному, так і в цивільному процесі, у нього руйнуються ділові і життєві плани, що негативно впливає на загальний психологічний стан позивача та атмосферу в родині. Розмір моральної шкоди оцінює в 10000 грн. Також просить стягнути з відповідача судові витрати, які складаються із витрат на надання професійної правничої допомоги в сумі 5000 грн. та судового збору в сумі 1409,60 грн.

На підставі викладеного, позивач просив суд стягнути з відповідача майнову шкоду в розмірі 8017,05 грн., моральну шкоду в розмірі 10000 грн., судові витрати у розмірі 6409,60 грн.

Ухвалою суду від 09 лютого 2018 року відкрито провадження у зазначеній справі та визначено здійснювати судовий розгляд справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Публічне акціонерне товариство «Страхова компанія «Країна» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП, в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Встановлено відповідачу пятнадцятиденний термін з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву.

У встановлений судом строк відповідач, який належним чином повідомлений про відкриття судом провадження у зазначеній справі, не подав відзив на позовну заяву.

Відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 квітня2018 року постановлено розглядати справу заочно на підставі наявних доказів.

Третя особа надала пояснення щодо позову, в яких зазначила, що 14.10.2016 року між ПАТ «СК «Країна» та ОСОБА_3 було укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/1059010, забезпечений транспортний засіб ЗАЗ VIDA державний реєстраційний номер НОМЕР_3. 16 січня 2017 року від ОСОБА_2 надійшло повідомлення про ДТП. 10 березня 2017 року ОСОБА_1 було подано до ПАТ СК «Країна» повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду потерпілої особи. Згідно зі звітом про вартість матеріального збитку, вартість відновлювального ремонту автомобіля з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу та з урахуванням ПДВ становить 41104,70 грн., без урахування ПДВ - 34253,92 грн. Крім того, договором обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/1059010 встановлено франшизу у розмірі 1000 грн. З урахуванням зазначеного вище, третя особа прийняла рішення про здійснення страхового відшкодування позивачу у розмірі 33253,92 грн.: 34253,92 грн. 1000 грн. = 33253,92 грн. Страхове відшкодування було виплачено позивачу 14.07.2017 року. У звязку з тим, що страхове відшкодування було безпосередньо перераховане на рахунок потерпілої особи, його розмір зменшено на суму податку на додану вартість у розмірі 6850,78 грн. Вважає позовні вимоги правомірними.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено наступне.

12 січня 2017 року о 10.20 годині, водій ОСОБА_2, керуючи автомобілем НОМЕР_4, рухаючись в м. Дніпро по проспекту Богдана Хмельницького, в районі електроопори № 146 на перехресті із вул. Запорізьке шосе, здійснив виїзд на перехрестя на жовтий заборонений сигнал світлофору, де допустив зіткнення з автомобілем НОМЕР_5, під керуванням водія ОСОБА_1, який здійснив рух у зустрічному напрямку, виконуючи лівий поворот на дозволяючий сигнал світлофору. Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження, заподіяні матеріальні збитки.

Постановою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 15.03.2017 року по справі № 200/1787/17-п ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

Рішення суду набрало законної сили.

Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом..

Таким чином, обставини дорожньо-транспортної пригоди, зокрема щодо винуватості ОСОБА_2 не потребують доказування, оскільки встановлені постановою суду по вищевказаній справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили.

З наданих третьою особою доказів вбачається, що 14.10.2016 року між ПАТ «СК «Країна» та ОСОБА_4 було укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/1059010 (далі - Поліс), забезпечений транспортний засіб ЗАЗ VIDA державний реєстраційний номер НОМЕР_3.

У вищезазначеній ДТП транспортному засобу «Renault Trafic» державний номерний знак НОМЕР_6 були спричинені механічні пошкодження.

Власником автомобіля НОМЕР_5 є ОСОБА_1, що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу.

Згідно звіту № 56-D/31/4 від 05.07.2017 року, складеного оцінювачем ОСОБА_5, належний позивачу автомобіль отримав пошкодження і вартість відновлювального ремонту складає 41104,70 грн.

Статтею 6 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоровю та/або майну потерпілого.

Статтею 979 ЦК України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобовязується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобовязується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Статтею 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у звязку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, повязані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зробленим навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Згідно абзацу другого пункту 12.1 ст. 12 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Згідно полісу № АК/1059010, розмір франшизи складає 1000 грн.

Крім того, відповідно до п. 36.2 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість.

З матеріалів справи вбачається, що виплата страхового відшкодування здійснювалась третьою особою безпосередньо на рахунок ОСОБА_1, в звязку з чим розмір страхового відшкодування правомірно зменшений на суму ПДВ - 6850,78 грн. та суму франшизи 1000 грн.

Третьою особою сплачено позивачу страхове відшкодування у сумі 33253,92 грн. відповідно до платіжного доручення № 10535 від 14 липня 2017 року.

Згідно довідки ПАТ КБ «Приватбанк» від 10.11.2017 року, на картку позивачу надійшло 33087,65 грн., комісія 166,27 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

На підставі п. 1. ч. 1. ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Згідно ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобовязана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Згідно ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Постановою Верховного суду України від 20 січня 2016 року №2-2808цс 15 встановлено, що право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобовязує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобовязанні.

Таким чином потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобовязань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.

Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобовязання, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обовязками страховика як сторони договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобовязання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обовязку згідно зі ст.1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Так, згідно матеріалів справи, вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля, який належить позивачу, становить 41104,70 грн., фактично позивачем отримано 33087,65 грн., тобто сума, яка підлягає стягненню з відповідача, становить 8017,05 грн.

З огляду на зазначене, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача щодо стягнення суми майнової шкоди з відповідача, та вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги в цій частині в повному обсязі.

Стосовно позовної вимоги про стягнення моральної шкоди суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Частиною другою вищезазначеної статті визначено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до розяснень викладених в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 „Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування моральної шкоди" під моральною шкодою слід розуміти витрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Крім того, у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

При зясуванні питання щодо відшкодування моральної шкоди, суд повинен зясувати чим підтверджується факт заподіяння моральних страждань, або втрат немайнового характеру, за яких обставин вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить.

Суд вважає, що пошкодження автомобіля, який є власністю позивача, призвів до душевних страждань, зміни способу життя в звязку з необхідністю вирішення питання щодо проведення відновлювального ремонту автомобіля, в звязку з чим доводи позивача про спричинення йому моральної шкоди є обґрунтованими, хоча розмір шкоди, який вказаний ОСОБА_1 в позові, є значно завищеним та не підтверджується відповідними доказами, тому, виходячи з принципів розумності та справедливості, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача моральну шкоду в розмірі 2000 грн.

Стосовно позовних вимог про стягнення судових витрат суд зазначає наступне.

Відповідно до положень ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Судові витрати на правничу допомогу - це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов'язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу.

Згідно з ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони.

Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України).

Нормою частини 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п'яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У матеріалах справи наявний договір про надання правової допомоги від 09 січня 2018 року, укладений між ОСОБА_1 та адвокатом ОСОБА_6, розділом 5 якого визначався порядок розрахунків.

Представником позивача також надано опис робіт (наданих послуг) на підставі договору про надання правової допомоги від 09 січня 2018 року, згідно якого адвокатом надано послуги: консультація з правових питань, ознайомлення з документами, укладення договору про надання правничої допомоги 1000 грн.; підготовка позовної заяви в порядку цивільного провадження 3000 грн.; представництво в суді як вид правничої допомоги (по факту) 1000 грн.

На підтвердження факту сплати позивачем витрат на професійну правничу допомогу адвокату ОСОБА_6 надано квитанцію про сплату гонорару від 09.01.2018 року № 544885 на суму 5000 грн.

Враховуючи надані позивачем письмові докази, та фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що вимоги про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу підлягають задоволенню частково, а саме в сумі 4000 грн. за консультації та підготовку позовної заяви. Витрати на представництво в суді задоволенню не підлягають, оскільки справа розглядалась у спрощеному позовному провадженні, без виклику сторін в судове засідання, тобто адвокат участі в судовому засіданні не брав.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1409 грн. 60 коп., розмір майнових вимог склав 18017 грн. 05 коп., судом задоволено майнові вимоги частково, на загальну суму 10017 грн. 05 коп. (8017 грн. 05 коп. майнова шкода + 2000 грн. моральна шкода), тобто на 55,6% від заявленої суми, то з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 55,6% сплаченого позивачем судового збору, тобто 783 грн. 74 коп.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 12, 81, 133, 141, 258, 259, 263-268 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Публічне акціонерне товариство «Страхова компанія «Країна» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт АМ № 751241, який зареєстрований: 51909, м. Камянське, пров. 3-й Леваневського, 18, Дніпропетровської області, на користь ОСОБА_1 майнову шкоду в розмірі 8017,05 грн. (вісім тисяч сімнадцять гривень 05 коп.).

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт АМ № 751241, який зареєстрований: 51909, м. Камянське, пров. 3-й Леваневського, 18, Дніпропетровської області, на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 2000 грн. (дві тисячі гривень).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 4000 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 783 грн. 74 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Пунктом 15.5 Перехідних положень ЦПК України передбачено, що апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя: Е.В. Женеску