АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-з/789/16/18 Доповідач - Шевчук Г.М.
Д О Д А Д К О В А П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18 червня 2018 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Тернопільської області в складі:
головуючого - Шевчук Г.М.
суддів - Ходоровський М. В., Щавурська Н. Б.,
секретаря - Шмигельська І.З.
Постановою апеляційного суду Тернопільської області від 17 травня 2018 року в даній справі скасовано рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 січня 2018 року в частині задоволення вимог про позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав і ухвалено в цій частині нове рішення, яким в позові ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа, що не заявляє самостійних вимог Орган опіки та піклування Тернопільської міської ради про позбавлення батьківських прав відмовлено.
У відповідності до п.п.1, 3 ч.1 ст.270 Цивільного процесуального кодексу України суд, що ухвалив рішення може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення, а також у випадку невирішення судом питання про судові витрати.
Як вбачається зі змісту апеляційної скарги представника відповідача, з приводу якої Апеляційним судом Тернопільської області 17.05.2018 року прийнято відповідну постанову, одним із доводів апеляційної скарги зазначено постановлення судом першої інстанції рішення в частині стягнення з відповідача аліментів всупереч вимогам ч.1 ст.13 ЦПК України, тобто, поза межами заявлених позивачем вимог.
Також, даючи в судовому засіданні 17.05.2018 року пояснення з приводу поданої апеляційної скарги представник відповідача, адвокат ОСОБА_2 підтримала доводи апеляційної скарги в цій частині, не зважаючи на те, що відповідна вимога про скасування рішення суду в частині стягнення з її довірительки аліментів, в апеляційній скарзі не заявлялася.
Разом з тим, скасовуючи рішення суду першої інстанції за апеляційною скаргою представника відповідача в частині позбавлення батьківських прав і приймаючи в цій частині постанову про відмову в задоволенні позовних вимог, судом апеляційної інстанції не було вирішено питання щодо відповідності вимогам закону рішення суду першої інстанції про стягнення з ОСОБА_1 В користь ОСОБА_3 аліментів на утримання неповнолітньої дитини, а також про судові витрати. Зазначені обставини відповідно до вимог п.п.1, 3 ч.1 ст.270 ЦПК України є підставами для ухвалення судом апеляційної інстанції додаткового рішення.
Будучи належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи, ні сторони, ні їх представники в судове засідання не зявилися. 0У відповідності до ч.4 ст.270 Цивільного процесуального кодексу України неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомленими про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду питання про ухвалення додаткового рішення.
У відповідності до вимог ч.4 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Як вбачається з матеріалів справи, позовна вимога про стягнення з відповідача ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітнього сина позивачем ОСОБА_3 не заявлялася.
Постановляючи в цій частині рішення й стягуючи з ОСОБА_1 аліменти в користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітньої дитини сина ОСОБА_4 в розмірі ? всіх видів заробітку відповідача щомісячно, суд першої інстанції виходив з вимог ч.3 ст.166 Сімейного кодексу України, яка передбачає разом із задоволенням вимог про позбавлення батьківських прав одночасне прийняття судом рішення про стягнення аліментів на дитину, зокрема, не обмежуючись існуванням відповідного позову.
Оскільки рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог про позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 постановою апеляційного суду Тернопільської області від 17.05.2018 року скасовано, відповідно підлягало скасуванню й рішення цього ж суду в частині стягнення з відповідача аліментів, не зважаючи на те, що така вимога в апеляційній скарзі не заявлялася, оскільки рішення в цій частині є похідним від задоволення вимоги про позбавлення батьківських прав, і у зв'язку зі скасуванням такого не може вважатися законним без наявності самостійної вимоги позивача. Вказана обставина, як така, що свідчить про неправильне застосування норм матеріального права судом першої інстанції, на думку колегії суддів, є передбаченою законом (ч.4 ст.367 ЦПК) підставою для виходу за межі вимог апеляційної скарги й скасування рішення Тернопільського міськрайонного суду від 17 січня 2018 року в даній справі також і в частині стягнення з ОСОБА_1 аліментів.
Враховуючи наведене, абз.2 резолютивної частини постанови апеляційного суду Тернопільської області від 17.05.2018 року в даній справі після слів в частині задоволення вимог про позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав слід доповнити словосполученням стягнення з неї аліментів на утримання неповнолітнього сина.
Крім цього, приймаючи постанову про скасування рішення суду першої інстанції, колегією суддів не було вирішено питання про розподіл судових витрат.
Так, згідно вимог ч.13 ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
У відповідності до п.п.б, в п.4 ч.1 ст.382 ЦПК України резолютивна частина постанови суду апеляційної інстанції, окрім висновку по суті вимог апеляційної скарги, зазначення строку і порядку набрання постановою законної сили та оскарження, передбачає також і зазначення нового розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення та розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Частина 1 ст.141 ЦПК України передбачає, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до ч.8 цієї ж статті розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем ОСОБА_3 було заявлено дві позовні вимоги немайнового характеру: про позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав та про передачу дитини на виховання позивачу (т.1 а.с.9-10).
Разом з тим, за подання вказаного позову ОСОБА_3 на рахунок державного бюджету було сплачено лише 243,60 грн. судового збору, тобто за одну з заявлених ним вимог (т.1 а.с.1), які рішенням Тернопільського міськрайонного суду стягнуто з відповідача ОСОБА_1 в його користь.
Крім цього, тим самим рішенням з відповідача ОСОБА_1 було стягнуто 704,80 грн. судового збору в користь держави в частині вирішення питання про стягнення з неї аліментів.
У зв'язку зі скасуванням Апеляційним судом Тернопільської області рішення суду першої інстанції в даній справі, як в частині позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав, так і в частині стягнення з неї аліментів, підлягає скасуванню вказане рішення й в частині стягнення з ОСОБА_1 судових витрат як у користь ОСОБА_3, так і в користь держави з доповненням резолютивної частини рішення Тернопільського міськрайонного суду від 17.01.2018 року словосполученням відповідного змісту.
Крім цього, враховуючи те, що позивачем при зверненні до суду з позовом заявлялося дві вимоги немайнового характеру, а сплата судового збору проведена лише за одну таку вимогу, колегія суддів приходить до висновку, що у зв'язку з постановленням судом першої інстанції рішення про відмову в позові ОСОБА_4 в частині вимог про передачу неповнолітньої дитини йому на виховання, з ОСОБА_4 підлягало стягненню в користь держави 243,60 грн. судових витрат в частині вимог, у вирішенні яких судом йому було відмовлено.
Окрім того, як вбачається з матеріалів справи, при зверненні до суду з апеляційною скаргою судовий збір в частині оскарження рішення про позбавлення батьківських прав, який у відповідності до вимог ЗУ Про судовий збір складає 704, 80 грн., позивачем ОСОБА_1 не сплачувався й постановою апеляційного суду вирішення питання про судові витрати в цій частині також не розглядалося. А тому, в зв'язку із задоволенням судом апеляційної інстанції вимог апеляційної скарги відповідача в повному обсязі судові витрати в сумі 704,80 грн., пов'язані з розглядом справи в апеляційному порядку підлягають стягненню в користь держави з позивача ОСОБА_3
Підсумовуючи наведене, абз.2 резолютивної частини постанови апеляційного суду Тернопільської області слід викласти в наступній редакції: Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 січня 2018 року в частині задоволення вимог про позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав, стягнення з неї аліментів на утримання неповнолітнього сина та в частині стягнення з ОСОБА_1 судових витрат скасувати. Ухвалити в цій частині нове рішення, яким в позові ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа, що не заявляє самостійних вимог Орган опіки та піклування Тернопільської міської ради про позбавлення батьківських прав відмовити.
Крім цього, резолютивну частину постанови апеляційного суду слід доповнити абзацами 3 і 4 наступного змісту:
З урахуванням наведеного, рішення апеляційного суду Тернопільської області в даній справі підлягає зміні шляхом ухвалення додаткового рішення в частині вирішення питання про стягнення з ОСОБА_1 аліментів та в частині судових витрат.
Керуючись ст.ст.141 ч.ч.1, 8, 13; 259 ч.ч.1, 2, 3, 4, 6, 8; 270 ч.1 п.п.1, 3; 367 ч.4; 374 ч.1 п.2; 376 ч.1 п.п.1, 2, 3, 4; 381 ч.1; ст.382 ч.ч.1, 3; 384 ч.1; ст.390 ч.1, 391 ч. Цивільного процесуального кодексу України, колегія суддів
Викласти абзац 2 резолютивної частини постанови в такій редакції: Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 січня 2018 року в частині задоволення вимог про позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав, стягнення з неї аліментів на утримання неповнолітнього сина та в частині стягнення з ОСОБА_1 судових витрат скасувати. Ухвалити в цій частині нове рішення, яким в позові ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа, що не заявляє самостійних вимог Орган опіки та піклування Тернопільської міської ради про позбавлення батьківських прав відмовити.
Доповнити резолютивну частину постанови апеляційного суду Тернопільської області від 17 травня 2018 року абзацами 3 і 4 такого змісту:
Відповідно абзаци 3 і 4 резолютивної частини постанови апеляційного суду Тернопільської області від 17 травня 2018 року вважати абзацами 5 і 6.
Додаткове рішення набирає законної сили з дня його прийняття і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції в особі Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повне судове рішення буде складено 23 червня 2018 року.
Судді - два підписи
З оригіналом згідно:
Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_5