Постанова

Іменем України

25 червня 2018 року

м. Київ

справа № 296/6222/15-ц

провадження № 61-10971св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Антоненко Н.О. (суддя-доповідач), Журавель В. І., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Комерційний Банк «Надра»,

відповідачі: ОСОБА_4, ОСОБА_5,

третя особа - приватне підприємство «Азія Моторс»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 30 травня 2016 року у складі судді Адамовича О. Й. та ухвалу апеляційного суду Житомирської областівід 04 жовтня 2016 року у складі колегії суддів: Борисюка Р. М., Трояновської Г. С., Широкової Л. В.,

ВСТАНОВИВ :

У червні 2015 року публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» (далі - ПАТ «КБ «Надра») звернулося з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа - приватне підприємство «Азія Моторс» (далі - ПП «Азія Моторс»), про стягнення заборгованості за кредитним договором в солідарному порядку в розмірі 24 042,40 дол. США та 206 954,79 грн, з яких: 15 463,14 дол. США - заборгованість за кредитом, у тому числі прострочена; 8 579,26 дол. США - заборгованість зі сплати відсотків, у тому числі прострочених; 155 148,64 грн - пеня за прострочення сплати кредиту; 51 806,15 грн - штраф за порушення умов кредитного договору.

В обґрунтування позовних вимог ПАТ «КБ «Надра» зазначало, що 02 липня 2007 року між відкритим акціонерним товариством комерційним банком «Надра» (далі - ВАТ КБ «Надра»), правонаступником якого є ПАТ КБ «Надра», та відповідачами було укладено договір «Автопакет», за умовами якого ОСОБА_4 надано кредит у сумі 25 тис. дол. США зі сплатою 13,7 % річних за користування кредитом та кінцевим терміном повернення - 02 липня 2012 року (далі - кредитний договір), а ОСОБА_5 є поручителем за зобов'язаннями ОСОБА_4 перед банком. 31 березня 2010 року між позивачем та відповідачами було укладено додаткову угоду, якою визначено кінцевий термін повернення кредиту - 02 липня 2013 року. ОСОБА_4 частково здійснювала повернення кредитних коштів, однак повністю умови договору не виконала, чим порушила умови кредитного договору.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 30 травня 2016 року позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором від 02 липня 2007 року, а саме: 7 158,46 дол. США - заборгованість за кредитом; 1 896,83 дол. США - заборгованість зі сплати відсотків; 55 546,07 грн - пені за прострочення сплати кредиту. В задоволені іншої частини позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь держави 2 831,96 грн судового збору.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що боржник неналежним чином виконував умови укладеного сторонами кредитного договору, в результаті чого утворилася заборгованість, яка підлягає стягненню в межах позовної давності про застосування якого просила відповідач. Шестимісячний строк для звернення з позовом до поручителя банк пропустив.

Ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 04 жовтня 2016 року рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 30 травня 2016 року залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції, вирішуючи спір, повно та всебічно дослідив обставини справи, оцінив надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

У жовтні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 30 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 04 жовтня 2016 року, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині стягнення з неї суми заборгованості та ухвалу апеляційного суду і ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржувані судові рішення є незаконними, оскільки вони ухвалені з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи. Матеріали справи не містять доказів про отримання коштів за кредитним договором, а тому договір є неукладеним; транспортний засіб, на придбання якого було укладено цей договір, належав їй ще до його укладення; розрахунок заборгованості, наданий банком, не є достатнім доказом її існування.

Судові рішення в частині вирішення позовних вимог, заявлених до поручителя, не оскаржуються, тому не є предметом касаційного перегляду.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 грудня 2016 рокувідкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з Корольовського районного суду м. Житомира.

Відповідно до підпункту 4 пункту першого розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК Українисудом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

23 лютого 2018 року зазначену справу передано до Верховного Суду.

На час розгляду справи Верховним Судом відзивів на касаційну скаргу не надійшло.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, вирішення справи.

Згідно із положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України та відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Суди встановили, що 02 липня 2007 року між ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра», ОСОБА_4 (позичальник) і ОСОБА_5 (поручитель) укладено договір «Автопакет» № 11-АП. За умовами договору банк надав позичальнику кредит у сумі 25 тис. дол. США зі сплатою 13,7 % річних за користування кредитними коштами на залишок заборгованості та строком погашення кредиту - 02 липня 2012 року. Кредитні кошти надано на придбання автомобіля та покриття витрат, пов'язаних з його реєстрацією.

03 липня 2007 року банк перерахував кошти ПП «Азія Моторс» з рахунку ОСОБА_4 на купівлю автомобіля марки «FUQI», модель FQ6510B, 2006 року випуску, 126 250 грн, що складає еквівалент 25 тис. дол. США.

Факт перерахування коштів підтверджений випискою з поточного рахунку ПП «Азія Моторс» про перерахунок від ОСОБА_4 126 250 грн згідно з рахунком-фактурою від 15 червня 2007 року № С-0000031 та копією договору купівлі-продажу автомобіля.

Оригінали первинних касових документів, в тому числі і заява на видачу готівки із підписом ОСОБА_4, знищені за закінченням терміну зберігання, що підтверджено актом від 15 січня 2013 року. Копії цих документів завірені належним чином.

Про наявність зобов'язання відповідача перед позивачем свідчить особлива відмітка на свідоцтві про реєстрацію автомобіля, а саме: «кредит КБ Надра продаж заборонено».

З 17 серпня 2007 року по 21 грудня 2011 року ОСОБА_4 здійснювала платежі на погашення заборгованості за кредитним договором; 25 березня 2010 року зверталася до банку з заявою про реструктуризацію кредитної заборгованості, на підставі якої між сторонами 31 березня 2010 року укладено додаткову угоду до кредитного договору.

Ураховуючи наведене суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про виконання банком своїх зобов'язань за кредитним договором.

З 22 грудня 2011 року ОСОБА_4 припинила виконувати кредитні зобов'язання, і станом на 11 травня 2015 року у неї виникла кредитна заборгованість у розмірі 24 042,40 дол. США та 206 954,79 грн, з яких: 15 463,14 дол. США- заборгованість за кредитом, у тому числі прострочена; 8 579,26 дол. США - заборгованість зі сплати відсотків, в тому числі прострочена; 155 148,64 грн.- пеня за прострочення сплати кредиту; 51 806,15 грн - штраф за порушення умов кредитного договору згідно з пунктом 5.2 договору.

Суди встановили, що ОСОБА_4 наданий банком розрахунок заборгованості за укладеним кредитним договором не спростувала.

Представник відповідача в суді першої інстанції заявив клопотання про застосування позовної давності щодо стягнення з відповідачів основного боргу, штрафу та пені.

З урахуванням наведеного та статей 257, 258 ЦК України суди дійшли обґрунтованого висновку про стягнення з позичальника суми боргу в межах позовної давності.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами у справі, суди правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідили наявні у справі докази і надали їм належну оцінку, правильно встановили обставини справи, внаслідок чого ухвалили законні й обґрунтовані судові рішення, які відповідають вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_4 про те, що банком не виконані зобов'язання за укладеним кредитним договором, є безпідставними та спростовуються встановленими судами фактичними обставинами справи.

Доводи щодо неправильності розрахунку заборгованості є необґрунтованими, оскільки на підтвердження таких доводів касаційної скарги вона не надала доказів порушення судами норм процесуального права, що унеможливили надання нею доказів на спростування наданого банком розрахунку і на такі обставини не посилалася.

Інші доводи не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, оскільки зводяться до незгоди з висновками судів та ґрунтуються на переоцінці доказів, які були досліджені та оцінені судами з додержанням норм процесуального права.

В силу вимог вищенаведеної статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення суду першої інстанції в не скасованій частині та суду апеляційної інстанції - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Оскільки оскаржувані судові рішення залишено без змін, а скарга без задоволення, то судовий збір за подання касаційної скарги покладається на особу, яка подала касаційну скаргу.

Відповідно до частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Виконання оскаржуваного рішення суду першої інстанції було зупинено ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 грудня 2016 року, у зв'язку із залишенням цього рішення без змін необхідно поновити його виконання.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 30 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 04 жовтня 2016 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 30 травня 2016 року.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: Н. О. Антоненко

В. І. Журавель

В. І. Крат