Постанова

Іменем України

13 червня 2018 року

м. Київ

справа № 336/1191/16-ц

провадження № 61-9552св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Олійник А. С., Погрібного С. О.,

Ступак О. В. (суддя-доповідач), Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

відповідачі: Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», ОСОБА_4,

треті особи: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Туріченко ОксанаМиколаївна, ліквідатор фізичної особи - підприємця ОСОБА_6 - арбітражний керуючий Кущик Артем Анатолійович,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ліквідатора фізичної особи - підприємця ОСОБА_6 - арбітражного керуючого Кущика Артема Анатолійовича на рішення Апеляційного суду Запорізької області від 02 листопада 2016 року у складі суддів: Пільщик Л. В., Кочеткової І. В., Маловічко С. В.,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2016 року ОСОБА_3 як голова комітету кредиторів фізичної особи - підприємця ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк»), третя особа - приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Туріченко О. М., про визнання договору іпотеки недійсним.

Позовна заява мотивована тим, що постановою господарського суду Херсонської області від 22 травня 2012 року фізичну особу - підприємця ОСОБА_6 визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру, ліквідатором призначено арбітражного керуючого Кущика А. А.

Під час проведення ліквідаційної процедури встановлено, що за боржником на праві власності зареєстрований житловий будинок, який розташований за адресою:

вул. Верещагіна, 74, м. Запоріжжя.

06 серпня 2008 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 укладений договір купівлі-продажу будинку, але державна реєстрація договору купівлі-продажу будинку ОСОБА_4 не була здійснена.

Незважаючи на ці обставини, 06 серпня 2008 року між Акціонерним комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (далі - АКБ «Укрсоцбанк») та

ОСОБА_4 укладений іпотечний договір № 08-998Н003-І.

Рішенням комітету кредиторів боржника, оформленим протоколом від 14 серпня

2013 року № 1, визначено порядок реалізації вказаного будинку - з публічних торгів (аукціону) за початковою ціною 183 514,56 грн.

При цьому рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 25 травня

2015 року зобов'язано ОСОБА_4 повернути у власність ОСОБА_6 житловий будинок АДРЕСА_1 визнано за ОСОБА_6 право власності на житловий будинок АДРЕСА_2

10 липня 2015 року комітет кредиторів зобов'язав голову комітету кредиторів та ліквідатора звернутись з відповідним позовом до суду.

Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_3 просив визнати недійсним договір іпотеки, укладений 06 серпня 2008 року № 08-998Н003-І між ОСОБА_4 та

АКБ «Укрсоцбанк», посвідчений 06 серпня 2008 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Туріченко О. М. та зареєстрований

за № 2198.

У квітні 2016 року третя особа - ліквідатор фізичної особи - підприємця

ОСОБА_6 - арбітражний керуючий Кущик А. А. звернувся до суду з позовом до ПАТ «Укрсоцбанк», третя особа - приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Туріченко О. М., про визнання договору іпотеки недійсним, в якому зазначив аналогічні обставини та також просив визнати недійсним договір іпотеки, укладений 06 серпня 2008 року № 08-998Н003-І між ОСОБА_4 та АКБ «Укрсоцбанк», посвідчений 06 серпня 2008 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Туріченко О. М. та зареєстрований за № 2198.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 25 травня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено. Задоволено позов ліквідатора фізичної особи - підприємця ОСОБА_6 - арбітражного керуючого Кущика А. А. Визнано недійсним договір іпотеки, укладений 06 серпня 2008 року № 08-998Н003-І між ОСОБА_4 та АКБ «Укрсоцбанк», посвідчений 06 серпня 2008 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Туріченко О. М. та зареєстрований за № 2198.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що ОСОБА_3 не був стороною оспорюваного договору та таке рішення жодним чином не впливає на його права та обов'язки як фізичної особи, порушень особистих немайнових або майнових прав та інтересів якої через укладання оспорюваного договору і не встановлено. При цьому задовольняючи позовні вимоги ліквідатора фізичної особи - підприємця

ОСОБА_6 - арбітражного керуючого Кущика А. А., суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що оскільки ОСОБА_4 не зареєстрував право власності на спірний будинок після укладення договору купівлі-продажу, у нього не виникло право власності на цей будинок, а отже, він і не мав прав передавати його в іпотеку.

Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 02 листопада 2016 року апеляційну скаргу ПАТ «Укрсоцбанк» задоволено. Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 25 травня 2016 року в частині задоволення позову ліквідатора фізичної особи - підприємця ОСОБА_6 - арбітражного керуючого Кущика А. А. скасовано та ухвалено нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позову ліквідатора фізичної особи - підприємця ОСОБА_6 - арбітражного керуючого Кущика А. А. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Апеляційний суд своє рішення мотивував тим, що суд першої інстанції неправильно витлумачив зміст статті 334 ЦК України щодо моменту набуття права власності за договором купівлі-продажу, не застосував Закон України «Про іпотеку» і не звернув увагу на особливий порядок укладення договорів у разі, якщо іпотекою забезпечується повернення кредиту для придбання нерухомого майна, яке передається в іпотеку.

У листопаді 2016 року ліквідатор фізичної особи - підприємця ОСОБА_6 - арбітражний керуючий Кущик А. А. подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Апеляційного суду Запорізької області від 02 листопада 2016 року, в якій просить скасувати оскаржуване судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що на приватного нотаріуса Турченко О. М., яка посвідчила договір іпотеки, покладено обов'язок перевіряти наявність права власності на нерухоме майно, однак нотаріусом не було отримано витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, який би підтвердив право власності ОСОБА_4 на будинок. У зв'язку із зазначеним вважає, що відсутність реєстрації права власності на нерухоме майно під час укладення договору іпотеки є порушенням частини першої статті 5 Закону України «Про іпотеку».

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 січня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі, а ухвалою від 06 листопада 2017 року зазначену справу призначено до судового розгляду.

У березні 2017 року ПАТ «Укрсоцбанк» подано заперечення на касаційну скаргу ліквідатора фізичної особи - підприємця ОСОБА_6 - арбітражного керуючого Кущика А. А., у яких банк просив відхилити її, посилаючись на те, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, ухваленим з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому відсутні підстави для його скасування.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У лютому 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ вказану цивільну справу передано до Верховного Суду.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін з огляду на таке.

Судом встановлено, що 06 серпня 2008 року між ОСОБА_6 та

ОСОБА_4 укладений договір купівлі-продажу будинку АДРЕСА_3 який посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Туріченко О. М. та зареєстрований

за № 2195, у державному реєстрі правочинів за № 3065482.

06 серпня 2008 року між АКБ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_4 укладений кредитний договір № 08-998Н003-К, за умовами якого банк надав кредит в сумі

60 000,00 доларів США зі сплатою 13,5 % річних на купівлю нерухомості, а саме будинку АДРЕСА_4

Для забезпечення виконання основного зобов'язання за кредитним договором між АКБ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_4 06 серпня 2008 року укладений іпотечний договір № 08-998Н003-1, який посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Туріченко О. М., зареєстрований у реєстрі за № 2198.

Іпотека зареєстрована в Державному реєстрі іпотек 06 серпня 2008 року, реєстраційний номер 7698708, та здійснена державна реєстрація обтяження в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, реєстраційний номер 7698519.

Постановою Господарського суду Херсонської області від 22 травня 2012 року по справі № 5024/411/2012 фізичну особу - підприємця ОСОБА_6 визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру. Ліквідатором призначено арбітражного керуючого Кущика А. А.

Ліквідатор звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, і рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 25 травня 2015 року зобов'язано ОСОБА_4 повернути у власність ОСОБА_6 житловий будинок АДРЕСА_5, м. Запоріжжя, а також визнано за ОСОБА_6 право власності на житловий будинок АДРЕСА_4 Судове рішення набрало законної сили.

Крім того, 10 липня 2015 року відбулося засідання комітету кредиторів, рішенням якого оформлений протокол № 5 та зобов'язано ліквідатора звернутися з позовом до суду про визнання недійсним договору іпотеки, укладеного 06 серпня 2008 року

№ 08-998Н003-І між ОСОБА_4 та ПАТ «Укрсоцбанк», посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Туріченко О. М. та зареєстрованим за № 2198.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до статті 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Згідно із статтею 210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Перелік органів, які здійснюють державну реєстрацію, порядок реєстрації, а також порядок ведення відповідних реєстрів встановлюються законом.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України).

Відповідно до статті 346 ЦК України право власності припиняється у разі: відчуження власником свого майна; відмови власника від права власності; припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі; знищення майна; викупу пам'яток історії та культури; викупу земельної ділянки у зв'язку із суспільною необхідністю; викупу нерухомого майна у зв'язку з викупом з метою суспільної необхідності земельної ділянки, на якій воно розміщене; звернення стягнення на майно за зобов'язаннями власника; реквізиції; конфіскації; припинення юридичної особи чи смерті власника. Право власності може бути припинене в інших випадках, встановлених законом.

Зі змісту статті 182 ЦК України (у редакції, чинній на момент укладення договору) вбачається, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість і правочинів щодо нерухомості є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом.

Статтею 334 ЦК України (у редакції, чинній на момент укладення договору) встановлено, що право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації.

Відповідно до статті 5 Закону України «Про іпотеку» предметом іпотеки також може бути об'єкт незавершеного будівництва або інше нерухоме майно, яке стане власністю іпотекодавця після укладення іпотечного договору, за умови, що іпотекодавець може документально підтвердити право на набуття ним у власність відповідного нерухомого майна у майбутньому. Обтяження такого нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації у встановленому законом порядку незалежно від того, хто є власником цього майна на час укладення іпотечного договору.

Згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати» іпотечний договір, предметом іпотеки за яким є нерухомість, що належить третім особам та стане власністю іпотекодавця після укладення такого договору, посвідчується нотаріусом до моменту оформлення права власності іпотекодавця на нерухомість.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов правильного висновку, що у Державному реєстрі правочинів 06 серпня 2008 року зареєстровано договір купівлі-продажу будинку за № 3065482 і у ОСОБА_4 з цього моменту виникло право власності на будинок, після якого він мав право розпоряджатися будинком на власний розсуд, у тому числі й передавати його в іпотеку відповідно до частини п'ятої статті 18 Закону України «Про іпотеку», частин п'ятої та шостої статті 5 Закону України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати», тому не було перешкод для оформлення такого договору іпотеки.

З такими висновками погоджується й касаційний суд, оскільки вони є законними і обґрунтованими.

Доводи касаційної скарги про те, що відсутність реєстрації права власності на нерухоме майно під час укладення договору іпотеки є порушенням частини першої статті 5 Закону України «Про іпотеку», оскільки спірний договір іпотеки укладений з порушенням вимог Закону України «Про іпотеку», не заслуговують на увагу, оскільки право власності за договором, якій підлягає державній реєстрації, наступає з часу такої реєстрації, а не з часу реєстрації отриманого за договором права власності в органах державної реєстрації.

Таким чином, наведені в касаційній скарзі доводи не спростовують висновків суду та не дають підстав вважати, що судом апеляційної інстанції порушені норми матеріального та процесуального права, зводяться до переоцінки доказів, що згідно з положеннями статті 400 ЦПК Українипід час розгляду справи в касаційному порядку не допускається.

Статтею 212 ЦПК України 2004 року встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, які ґрунтуються на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Оскаржуване судове рішення містить висновки щодо результатів оцінки зібраних у справі доказів, відповідають вимогам статей 213-215, 316 ЦПК України 2004 року щодо законності й обґрунтованості.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився із характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку згідно зі статтями 57-60, 212 ЦПК України 2004 року, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.

Керуючись статтями 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ліквідатора фізичної особи - підприємця ОСОБА_6 - арбітражного керуючого Кущика АртемаАнатолійовича залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Запорізької області від 02 листопада 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді: А. С. Олійник

С. О.Погрібний

О. В. Ступак

Г. І. Усик