Справа № 382/1955/17
РІШЕННЯ

Іменем України

19 червня 2018 року Яготинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Кисіль О.А.

при секретарі Твердохліб Г.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Яготин справу за позовом ОСОБА_1 доПублічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК» про визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК» про визнання права власності, в котрому вказала, що придбала у відповідача житловий будинок та господарські споруди розташовані по вул. Мічуріна, 5 в м. Яготин Київської області. Вона передала відповіду суму грошей, а відповідач передав їй у власність вказаний будинок. В даний час у неї виникла необхідність у визнанні за нею права приватної власності на придбане нею нерухоме майно, однак у зв'язку з тим, що договори між нею та відповідачем щодо придбання нерухомого майна не був посвідчений нотаріально, вона вимушена звернутися до суду з даним позовом. Враховуючи вимоги ч.2 ст.220, ч.3 ст.334, ст..392 ЦК України, просила визнати за нею право власності на житловий будинок, господарські будівлі та споруди які розташовані по вул. Мічуріна, 5 в м. Яготин, Київської області.

В судовому засіданні представник позивачки підтримав вимоги позову.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, та зазначив, що відповідачем по справі може бути як фізична, так і юридична особа. Він, як і позивач, має рівні процесуальні права при розгляді справи в суді. Тобто, відповідачем є та процесуальна особа, яка на думку позивача, своєю діяльністю (діями або бездіяльністю) порушила його права та до якої позивач направляє свої позовні вимоги (свій позов) звернувшись при цьому до органу суду. Проте, озивачем до позовної заяви не надано жодного доказу, що відповідач по справі своїми діями чи бездіяльністю порушив права позивача. Позивач в позовні заяви посилається на статті Цивільного Кодексу України, які регулюють порядок укладення договору, при цьому згідно матеріалів справи не надає жодної копії договору укладеного між позивачем та ПАТ КБ ПриватБанк. Позивач в позовні зазначає, що відповідач передав їй у власність належний будинок, однак зазначає що договір щодо придбання нерухомого майна не був посвідчений нотаріально, при цьому не надає жодного доказу звернення з відповідними зверненнями до нотаріальної контори чи відмови у вчиненні нотаріальної дії. Вважає, що позивачем не доведено яким чином банком в даному випадку були порушені права позивача.

Перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази, суд вважає, що позов до задоволення не підлягає.

Відповідно до ст..220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Згідно ст..334 ЦК України, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Переданням майна вважається вручення його набувачеві або перевізникові, організації зв'язку тощо для відправлення, пересилання набувачеві майна, відчуженого без зобов'язання доставки. До передання майна прирівнюється вручення коносамента або іншого товарно-розпорядчого документа на майно. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Стаття 392 ЦК України, передбачає, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до Узагальнення судової практики Вищим спеціалізованим судом України «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав» від 21 грудня 2012 року, при вирішенні справ про визнання дійсними договорів купівлі - продажу нерухомого майна з підстав, визначених частиною другою статті 220 ЦК України, та визнання у звязку із цим права власності на обєкти нерухомості суди, задовольняючи позови, виходили з того, що якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна зі сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі подальше нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Однак при цьому суди не завжди враховували те, що це правило не застосовується, якщо є передбачене законодавчими актами обмеження (заборона) на здійснення такого правочину, або сторони не дійшли згоди щодо всіх істотних його умов. Вирішуючи спір про визнання дійсним правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, не всі суди звертали увагу на те, що норма частини другої статті 220 ЦК України не застосовується щодоправочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 та 640 ЦК України повязується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними, а отже, не створюють прав та обовязків для сторін.

В судовому засіданні з корпії паспорту (а.с.3, 64-66), копії договору купівлі-продажу будинку, витягу з державного реєстру правочинів (а.с.4, 67-70), копії рішення Яготинського районного суду від 20.09.2012 року (а.с.5-6), копії квитанції (а.с.7, 26, 27), копії інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав (а.с.16-20, 48-51), копії технічного паспорту на будинок (а.с.21-25, 34-45, 71-78), заяви (а.с.28-30), копії відомостей з єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна (а.с.47-48), копії договору іпотеки (а.с.52-54), копії звіту про оцінку майна (а.с.55-63), та долученої цивільної справи за позовом ПАТ КБ «Прриватбанк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення, встановлено, що відповідно до рішення Яготинського районного суду Київської області від 20 вересня 2012 року, позовні вимоги публічного акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" задоволено частково. В рахунок стягнення з ОСОБА_2 боргу за кредитним договором у сумі 63 619, 74 долари США звернено стягнення на предмет іпотеки згідно договору від 11 травня 2007 року жилий будинок загальною площею 61,10 кв. м, що розташований за адресою: Київська область, м. Яготин, вул. Мічуріна, 5, шляхом надання публічному акціонерному товариству комерційному банку "ПриватБанк" права укласти від імені ОСОБА_2 договір купівлі-продажу предмета іпотеки будь-яким способом з покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, з отриманням кадастрового номеру земельної ділянки, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на предмет іпотеки та вчинення інших дій, необхідних для продажу предмета іпотеки. Початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації визначина на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. У задоволенні інших позовних вимог публічного акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" відмовлено.

Щодо земельної ділянки на якій розташований будинок позовні вимоги задоволені не були.

Згідно звіту про оцінку майна від 11.08.2016 року, вартість зазначеного будинку складає 94996 гривень.

Позивачка 28.08.2016 року, та 6 лютого 2017 року звернулася з вказаними заявами до начальника Яготинського відділення ПАТ КБ «Приватбанк», та дана заява була отримана вказаним керівником. Дані заяви посвідчують сплату в рахунок купівлі-продажу будинку, розташованого по вул..-5 в м.Яготин Київської області, та в них присутнє прохання відносно оформлення купівлі-продажу вказаного будинку та нотаріальному посвідченню. В підтвердження сплати коштів містяться квитанції датовані 29.03.2016 року в сумі 95000 гривень, 23.03. 2016 року в сумі 1000 гривень.

Отже, враховуючи викладене, а також те, що сторонами по справі не надано договору купівлі-продажу даного будинку, відмови нотаріуса від посвідчення договору купівлі-продажу даного будинку, відмови банка від укладення даного договору. При цьому, не надано доказів проведення банком відповідної процедури по укладенню договору купівлі-продажу предмету іпотеки. Проте, присутній факт, сплати коштів, відповідно до звіту оцінки вказаного будинку.

Враховуючи викладене, та вимоги ст..81 ЦПК України, Узагальнення судової практики Вищим спеціалізованим судом України «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав» від 21 грудня 2012 року, а також те, що докази про досягнення сторонами згоди щодо всіх істотних умов договору та проведення встановленої законодавством процедури реалізації іпотечного майна відсутні, суд вважає, вимоги позову до задоволення не підлягають.

Керуючись ст.ст. 258-259, 265, 268, 354, 141 ЦПК України, ст.ст.334, 392, 220 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК» про визнання права власності, відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Київської області шляхом подачі через Яготинський районний суд апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення повного рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, після проголошення повного рішення 24 червня 2018 року, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Кисіль О.А.