Справа № 158/3028/17 Головуючий у 1 інстанції: Костюкевич О.К.
Провадження № 22-ц/773/589/18 Категорія: 39 Доповідач: Здрилюк О. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 червня 2018 року місто Луцьк

Апеляційний суд Волинської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Здрилюк О.І.,

суддів Карпук А.К., Бовчалюк З.А.,

секретар судового засідання Концевич Я.О.,

з участю позивача ОСОБА_1,

представників позивача ОСОБА_2, ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про встановлення факту проживання однією сімєю чоловіка і жінки без шлюбу та зміну черговості одержання права на спадкування, за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 09 березня 2018 року,

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом, мотивуючи тим, що 14 грудня 2015 року помер ОСОБА_8, після смерті якого відкрилася спадщина, яка складається із автомобіля НОМЕР_1 та житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами по вул.Довженка,49 у смт.Олика Ківерцівського району Волинської області.

Фактично з 21.11.2007 року (моменту їх вінчання) по 14.12.2015 року вони з ОСОБА_8 проживали у її квартирі АДРЕСА_1, мали спільний бюджет, були повязані спільним побутом, мали взаємні права та обовязки, піклувалися один про одного.

Їй було відомо, що з 29.04.1970 року у спадкодавця був зареєстрований шлюб із ОСОБА_6, однак, з його слів, на початку 1990 років остання виїхала на заробітки в Республіку Греція та з того часу вони фактично не спілкувалися та не підтримували будь-яких відносин. ОСОБА_8 мав намір розірвати шлюб, однак за станом здоровя не зміг цього зробити.

До смерті спадкодавця ні його дружина, ні діти про нього не піклувалися, допомоги, у тому числі фінансової не надавали.

За час спільного проживання з ОСОБА_8 за їх спільною згодою 28.10.2014 року у належному йому будинку № 49 по вул.Довженка в смт.Олика Ківерцівського району Волинської області було зареєстровано її сина ОСОБА_9, що свідчить про тісні стосунки між ними.

Відповідно до кредитного договору від 20.08.2007 року, погашення якого вони здійснювали спільно, було придбано автомобіль НОМЕР_1, право на експлуатацію яким їй було надано довіреністю від 08.11.2011 року.

У звязку з тим, що вона проживала зі спадкодавцем однією сімєю більше 5 років, протягом всього періоду спільного проживання вона матеріально забезпечувала ОСОБА_8, опікувалася його здоровям, лікуванням, надавала йому всю необхідну допомогу через його тяжку хворобу, коли він перебував у безпорадному стані, а тому вважає, що має право на спадкування за законом разом зі спадкоємцями першої черги.

З урахуванням наведеного просила встановити факт проживання однією сімєю чоловіка ОСОБА_8 та жінки ОСОБА_1 без шлюбу за період з 21 листопада 2007 року по 14 грудня 2015 року та надати їй право на спадкування разом зі спадкоємцями першої черги за законом.

Рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 09 березня 2018 року в позові відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1, посилаючись на неповне зясування судом обставин справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати це рішення та ухвалити нове про задоволення позову.

Відповідачі відзив на апеляційну скаргу не подавали.

У судовому засіданні позивач та її представники апеляційну скаргу підтримали із наведених у ній підстав та просять її задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_5, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду та безпідставність вимог апеляційної скарги, просить залишити її без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Будучи належним чином повідомлені про день та годину розгляду справи, інші учасники справи у судове засідання не зявилися і їх неявка відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Крім того, відповідач ОСОБА_7 надіслала заяву, у якій, зазначивши про причини неявки, просить розглядати справу у її відсутності та висловилася про безпідставність вимог апеляційної скарги.

Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність та обґрунтованість рішення суду, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін з таких підстав.

Судом встановлено, що 14 грудня 2015 року помер ОСОБА_8 (а.с.27) і після його смерті відкрилася спадщина.

Звернувшись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 ставить питання про встановлення факту проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_8, встановлення якого необхідно їй для спадкування після смерті останнього на підставі статті 1264 ЦК України (четверта черга спадкування за законом), а також для зміни черговості одержання права на спадкування відповідно до частини другої статті 1259 ЦК України.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя.

За приписами частини другої статті 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Подружжя вважається сім'єю і тоді, коли дружина та чоловік, у зв'язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно.

Для встановлення факту проживання однією сімєю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу потрібно враховувати наявність у сукупності ознак, що притаманні наведеному визначенню. При цьому, слід зауважити, що таке проживання не є підставою для виникнення у чоловіка і жінки прав та обовязків подружжя (частина друга статті 21 СК України). Отже, чоловік і жінка, які спільно проживають без шлюбу, можуть складати сімю, але статусу подружжя не набувають.

Апеляційний суд приходить до висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами проживання однією сімєю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу не менше як п'ять років до часу відкриття спадщини після померлого ОСОБА_8.

Пунктом 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз'яснено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сімєю не менше як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сімю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Таким чином, п'ятирічний строк спільного проживання ОСОБА_1 зі спадкодавцем ОСОБА_8 повинен обчислюватися з 14 грудня 2010 року по 14 грудня 2015 року.

Членів сімї повязують взаємні права та обовязки. Ця ознака є найбільш вагомою для юридичного визначення поняття сімї.

Посилання позивача на свідоцтво про вінчання як на доказ проживання однією сім'єю відхиляються апеляційним судом, оскільки відповідно до вимог ч.3 ст.21 СК України релігійний обряд шлюбу не є підставою для виникнення у жінки та чоловіка прав та обов'язків подружжя, крім випадків, коли релігійний обряд шлюбу відбувся до створення або відновлення державних органів реєстрації актів цивільного стану.

Згідно свідоцтва про одруження ОСОБА_8 до дня смерті перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6 (а.с.146).

Згідно копії паспорта ОСОБА_1 остання з 2010 року зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.8-9).

Згідно копій довідок Олицької селищної ради ОСОБА_8 проживав до дня смерті за адресою: смт.Олика Ківерцівського р-ну Волинської обл., вул.Довженка,49, тобто у власному будинку (а.с.13, 147).

Із копії довідки Волинської обласної психіатричної лікарні №2 смт.Олика вбачається, що ОСОБА_8 з 1995 року і до дня смерті працював у цій лікарні на посаді лікаря-хірурга (а.с.148). Крім того, з грудня 2002 року по листопад 2013 року працював на 0,5 посади лікаря хірурга по сумісництву в Олицькій міській лікарні (а.с.149).

Відповідно до ч.2 ст.1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Аналіз вказаної норми закону дає підстави для висновку, що судовий порядок зміни черговості застосовується на підставі задоволення позову спадкоємця наступних черг до спадкоємців тієї черги, які безпосередньо закликаються до спадкування.

Право на пред'явлення позову про зміну черговості спадкування мають лише спадкоємці за законом.

Підставами для задоволення такого позову є сукупність наступних юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: 1) здійснення опіки над спадкодавцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами); 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження, - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1-3; 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом.

Для задоволення позову необхідна наявність всіх п'яти вищезазначених обставин.

Позивач не надала належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

Зокрема, суду не надано доказів перебування ОСОБА_8 протягом пяти років до дня смерті у безпорадному стані у зв'язку з наявними захворюваннями та похилим віком і що позивач у звязку із цим його матеріально забезпечувала.

Крім того, позивач не надала жодного доказу щодо свого майнового стану за час проживання із померлим.

Судом встановлено, що ОСОБА_8 був матеріально забезпеченою особою та не потребував такого забезпечення від позивача, не перебував у безпорадному стані, оскільки майже до кінця свого життя самостійно забезпечував умови життя, активно проводив дозвілля, відпочинок, керував автомобілем.

Посилання позивача, що суд помилково відмовив у позові, не врахувавши, що вона, як спадкоємець четвертої черги не перебувала у зареєстрованому шлюбі з іншою особою відхиляються апеляційним судом, оскільки проживання однією сімєю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них права на спадкування за законом у першу чергу на підставі статті 1261 ЦК України.

З урахуванням встановлених обставин справи та наданих сторонами доказів суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність передбачених законом підстав для задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги спростовуються вищенаведеними обставинами справи і не містять встановлених законом підстав для скасування оскаржуваного рішення, яке ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 09 березня 2018 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий-суддя:

Судді: