Справа №490/3240/16-ц 22.06.2018
Провадження №22-ц/784/992/18
Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_1
Категорія 27
П О С Т А Н О В А

Іменем України

22 червня 2018 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської

області у складі:

головуючого - Яворської Ж.М.,

суддів: Базовкіної Т.М., Кушнірової Т.Б.,

при секретарі судового засідання - Богуславській О.М.,

за участю представника відповідача - Губницької - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження

апеляційну скаргу

представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4

на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 13 вересня 2016 року, яке ухвалено головуючим суддею Черенковою Н.П. у приміщенні цього ж суду, у цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк»(далі - ПАТ «Укрсоцбанк») до ОСОБА_5, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И Л А

У квітні 2016 року ПАТ «Укрсоцбанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позову позивач зазначав, що 01 листопада 2007 року між акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (далі - АКБ «Укрсоцбанк»), правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_5 укладено договір про надання відновлюваної кредитної лінії №640/663-К663, згідно якого останньому надано кредит в межах максимального ліміту в сумі 60 000,00 дол. США з порядком повернення кредиту щомісячно рівними частинами, з кінцевим терміном повернення основної заборгованості до 31 жовтня 2017 року та зі сплатою 13,5% річних.

В якості забезпечення виконання ОСОБА_5 зобовязань за цим договором між ПАТ «Укрсоцбанк», ОСОБА_5 та ОСОБА_3 укладено договір поруки №640/663-П663 від 01 листопада 2007 року, згідно якого останній взяв на себе зобовязання солідарно відповідати за виконання позичальником покладених на нього зобовязань.

Однак, ОСОБА_5 покладені на нього зобовязання належним чином не виконував, в звязку з чим виникла заборгованість, яка станом на 15 березня 2016 року становить 91 519, 18 доларів США, що в гривневому еквіваленті складає 2 426 850 грн. 70 коп. та складається з суми строкової заборгованості за кредитом у розмірі 52 000,00 дол. США, що в гривневому еквіваленті складає 1 378 904,80 грн., суми заборгованості за відсотками 33 029,46 дол. США, що в гривневому еквіваленті становить 875 855,40 грн.; розміру пені за несвоєчасне повернення кредиту 63 126,26 грн.; розміру пені за несвоєчасне повернення відсотків 108 964,24 грн.

Посилаючись на викладене ПАТ «Укрсоцбанк» просило стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_5, ОСОБА_3 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за договором у суму 91 519, 18 дол. США у гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату винесення судом рішення по справі та розподілити судові витрати.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 13 вересня 2016 року позов задоволено частково. Постановлено стягнути з відповідачів на користь позивача в солідарному порядку суму строкової заборгованості за кредитом у сумі 52 000,00 дол. США, що в гривневому еквіваленті складає 1 378 904,80 грн., суму заборгованості за відсотками у розмірі 33 029,46 дол. США, що в гривневому еквіваленті становить 875 855,40 грн., пеню за несвоєчасне повернення кредиту у розмірі 50 000,00 грн.; пеню за несвоєчасне повернення відсотків у розмірі 80 000,00 грн. та по 17885 грн.70 коп. судового збору з кожного.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції відповідач ОСОБА_3 діючи через свого представника ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просив оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову щодо стягнення заборгованості з ОСОБА_3 відмовити.

Позивач та відповідачі ОСОБА_5, ОСОБА_3 у судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлені.

На підставі ст. 372 ЦПК України справу розглянуто за відсутності осіб, що не з'явилися.

Відповідно до п.8 ч.1 Розділу XIII Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Згідно з ч.6 ст.147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Пунктом 3 Розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року №1402-VIII передбачено, що апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі, апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду судом у порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону №2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції слід залишити без змін з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, що 01 листопада 2007 року між АКБ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_5 було укладено Договір про надання відновлювальної кредитної лінії №640/663-К663, за яким банк надав позичальнику грошові кошти у сумі 60 000,00 дол. США з порядком повернення Кредиту щомісячно рівними частинами згідно п.п.1.1.1., п.п. 1.1.1.1 Договору кредиту, з кінцевим терміном повернення основної заборгованості до 31 жовтня 2017 року та зі сплатою 13,5 % річних.

В забезпечення виконання ОСОБА_5 зобов`язань за цим договором:

- між Банком та ОСОБА_3 01 листопада 2007 року укладено Договір поруки №640/663-П663, згідно з яким відповідач взяв на себе зобов`язання солідарно відповідати за виконання відповідачем ОСОБА_5 у повному обсязі зобов`язань за Договором кредиту ( п.1.3.1 Договору кредиту);

- між Банком та ОСОБА_3 01 листопада 2007 року укладено іпотечний договір, за умовами якого поручитель передає кредитору в іпотеку нежитлове приміщення, магазин промислових товарів, загальною площею 80,4 кв.м., що знаходиться за адресою м. Миколаїв, вул. Московська, 42/2 ( п.1.3.2 Договору кредиту).

У відповідності до п. 3.3.7 Договору позичальник зобов`язаний сплачувати кредитору проценти у розмірі, передбаченому п.1.1.1 Договору та комісії в розмірах та в порядку, визначеному п.п. 2.6, 2.8, 2.9 цього Договору.

За положеннями п. 3.3.9 Договору, позичальник зобов`язаний здійснювати погашення Кредиту відповідно до графіку змін максимального ліміту заборгованості, визначеного в п.1.1.1 цього Договору, у сумі різниць між максимальним лімітом заборгованості, що діяв у попередньому періоді та максимальним лімітом заборгованості, що діятиме в наступному періоді, в строк не пізніше останнього робочого дня попереднього періоду, а також в кінцевий термін повернення заборгованості за Кредитом, що визначений п. 1.1.1.27 цього Договору.

У зв`язку з невиконанням відповідачем своїх зобов'язань за Договором про надання відновлювальної кредитної лінії №640/663-К663 від 01 листопада 2007 року станом на 15 березня 2016 року виникла заборгованість у розмірі 91519,18 дол. США, що за офіційним курсом, встановленим Національним банком України складає 2 426 850,70 грн., з яких: сума строкової заборгованості за кредитом становить 52 000,00 дол. США, що в гривневому еквіваленті складає 1 378 904,80 грн., сума заборгованості за відсотками становить 33 029,46 дол. США, що в гривневому еквіваленті становить 875 855,40 грн.; розмір пені за несвоєчасне повернення кредиту складає 63 126,26 грн.; розмір пені за несвоєчасне повернення відсотків складає 108 964,24 грн.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно із ч.4 ст.267 цього Кодексу сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідачі звернулися до суду з заявою про застосування позовної давності.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України ).

Перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку (частина п'ята статті 261 ЦК України).

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов'язання згідно із ч.3 ст.254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Якщо умовами кредитного договору передбачено окремі самостійні зобов'язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов'язку, то в разі неналежного виконання позичальником цих зобов'язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Згідно з п.1.1.1 Договору надання кредиту буде здійснюватися в розмірі та порядку встановленому цим Договором з наступним графіком змін максимального ліміту заборгованості: п.1.1.1.1 з грудня 2007 року по жовтень 2017 року максимальний ліміт заборгованості зменшується щомісяця до 10 числа на 500 дол. США, з кінцевим терміном повернення заборгованості за кредитним договором до 31 жовтня 2017 року на умовах визначених цим договором.

Відповідно до п.2.5 Договору сплата процентів за користування кредитом здійснюється у валюті кредиту щомісячно до 10 числа місяця наступного за місяцем, в якому нараховані проценти, на рахунок Миколаївської обласної філії АПБ «Укрсоцбанк», а також в день повернення заборгованості за кредитом в повній сумі.

Відповідно до п.3.3.9 Договору позичальник зобовязаний здійснювати погашення Кредиту відповідно до графіку змін максимального ліміту заборгованості, визначеного а п.1.1 цього Договору, у сумі різниць між максимальним лімітом заборгованості, що діяв у попередньому періоду та максимальним лімітом заборгованості, що діятиме в наступному періоді в строк не пізніше останнього робочого дня попереднього періоду, а також в кінцевий термін повернення заборгованості за кредитом, що визначений п.1.1.1 цього Договору.

У справі, яка переглядається, суд встановив, що боржник узяв на себе зобов'язання повернути суму кредитів з відповідними процентами, сплачуючи її частинами (щомісячними платежами).

Таким чином, умовами кредитного договору установлено окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами. Отже, право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Як вбачається із матеріалів справи, боржник припинив оплату чергових платежів з 10 лютого 2009 року за тілом кредиту, 08 квітня 2009 року сплачно платіж в рахунок погашення простроченої заборгованості, а проценти сплачували щомісячно з 12 грудня 2007 року до 21 жовтня 2015 року, позивач звернувся до суду з вимогами про стягнення заборгованості за кредитними договорами 06 квітня 2016 року.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про те, що позивач не пропустив позовну давність на звернення до суду з даним позовом до боржника та поручителя, ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права.

Зобов'язання виникають з підстав, передбачених ст.11 ЦК України, зокрема договорів.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст. 1054 ЦК України).

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (ч.1 ст. 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ч.1,2 ст.554 ЦК України).

Припинення поруки пов'язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

За змістом ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора.

Виконання сторонами зобов'язання - це здійснення ними дій з реалізації прав і обов'язків, що випливають із зобов'язання, передбаченого договором. Отже, основне зобов'язання - це не зміст кредитного договору, а реально існуючі правовідносини, зміст яких складають права та обов'язки сторін кредитного договору.

Оскільки відповідно до ст. 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень ч.4 ст. 559 цього Кодексу) повинні застосовуватись і до поручителя.

Таким чином, можна зробити висновок, що в разі неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором передбачений ч.4 ст. 559 ЦК України строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначене періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Відповідно до п.2.1 Договору поруки поручитель зобовязується перед кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за виконання позичальником зобовязань щодо повернення суми кредиту, сплати процентів за користування кредитом, комісії, а також можливих штрафних санкцій, повернути кредиту у сумі 60 000 доларів США з наступним порядком погашення: з грудня 2007 року по жовтень 2017 року максимальний ліміт заборгованості зменшується щомісяця до 10 числа на 500 дол. США, з кінцевим терміном повернення заборгованості за кредитним договором до 31 жовтня 2017 року на умовах визначених цим договором ( п.2.1.1).

У п.3.1.4 цього Договору вказано, що у разі невиконання позичальником та поручителем забезпеченого порукою зобовязання останній відповідає перед кредитором разом з позичальником як солідарні боржники всім своїм майном на яке, згідно з чинним законодавством України може бути звернуто стягнення.

Відповідно до п. 5.2 цього Договору, він набирає чинності з дати його укладання та діє до настання однієї з наступних обставин: 5.2.1.дострокового виконання всіх вимог забезпечених порукою, визначених у п.2.1 цього.

Проте ця умова договорів поруки не встановлює у розумінні ст.251 ЦК України строк, зі спливом якого порука припиняється.

З огляду на це необхідно застосовувати припис ч.4 ст. 559 ЦК України про припинення поруки у разі, якщо у договорі не встановлений строк її дії і якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Після спливу строку виконання основного зобов'язання у позивача виникло право протягом наступних шести місяців пред'явити вимогу до поручителів про виконання порушеного зобов'язання боржника. І після спливу цих шести місяців порука припинилася.

Як вбачається із матеріалів справи, останній платіж на виконання основного зобовязання за кредитним договором сплачено позичальником 21 жовтня 2015 року (із запізненням на 11 днів), а наступний термін платежу за договором повинен бути здійснено до 10 листопада 2015 року (включно), однак цього зроблено не було.

З даним позовом позивач звернувся до суду 06 квітня 2016 року, тобто пред'явив вимогу в межах строку, встановленого ч.4 ст.559 ЦК України.

Вищенаведене спростовує доводи апеляційної скарги про припинення поруки.

Таким чином, суд першої інстанції, із висновками якого погоджується колегія суддів, дослідивши докази у справі і надавши їм належну оцінку, а також встановивши обставини справи, дійшов вірного висновку, що позивачем не пропущено строк позовної давності для звернення до суду з цим позовом, про застосування якого просили відповідачі та задовольнив позов частково.

Інших доводів щодо незгоди з рішенням суду першої інстанції апеляційна скарга не містить.

За такого, колегія суддів не вбачає підстав для скасування судового рішення, ухваленого з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповдіно до ч.2 ст.136 ЦПК України з ОСОБА_3 на користь держави слід стягнути судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 26 828 грн.81 коп., сплату якого йому було відстрочено до закінчення апеляційного провадження.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 залишити без задоволення, а рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 13 вересня 2016 року без змін.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір за подачу апеляційної скарги (одержувач коштів: Державний м. Миколаїв 22030101; код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37992781; банк отримувача: ГУДКСУ у Миколаївській області; код банку отримувача (МФО): 826013; рахунок отримувача: 0002; код класифікації доходів бюджету: 22030101; код ЄДРПОУ суду: 02892675) у розмірі 26 828 ( двадцять шість тисяч вісімсот двадцять вісім) грн.81 коп. Призначення платежу: «Судовий збір за апеляційною скаргою ОСОБА_3., №22ц/784/992/18, Апеляційний суд Миколаївської області, »

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту у випадку та з підстав, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Ж.М. Яворська

Судді Т.М. Базовкіна

ОСОБА_7

______________________________________________________________________

Повний текст постанови складено 25 червня 2018 р.