Справа № 627/897/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 червня 2018 року смт. Краснокутськ

Краснокутський районний суд Харківської області в складі :

головуючого судді - Вовк Л.В.,

з участю секретаря - ОСОБА_10,

представника позивача- ОСОБА_11,

відповідача- ОСОБА_4,

представника відповідача -ОСОБА_1,ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Краснокутськ Харківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди ,

встановив :

В липні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди.

В позові ОСОБА_3 вказала , що 22 квітня 2014 р. її на власному огороді покусала собака , власником якої є ОСОБА_4 ,яка притягнута до адміністративної відповідальності за порушення правил тримання собак. Внаслідок спричинення тілесних ушкоджень , їй завдано майнову та моральну шкоду . Просила стягнути з відповідача майнову шкоду у сумі 5628,54 грн., моральну шкоду 10 000 грн., а всього 15628,54 грн.

В квітні 2018 року позивач уточнила позов , в якому вказала , що внаслідок нападу собаки їй спричинені тілесні ушкодження у вигляді забійно -рваних (укушених ) ран обох гомілок ( що кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження ) та компресійного перелому 1-го поперекового хребця , що кваліфікується як середньої тяжкості тілесні ушкодження. Внаслідок травми їй було завданої майнової шкоди на суму 62 836,44 грн. та моральної шкоди на суму 500 000 ,00 грн.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позов , просить задовольнити.

Відповідач зі своїм представником позов визнали частково , просили ухвалити рішення на розсуд суду.

Суд, заслухавши пояснення сторін , показання свідків , дослідивши письмові докази по справі , дійшов до наступних висновків.

Утримуючи собаку, її господар має знати і розуміти не тільки свої права, але й обов'язки, і усвідомлювати необхідність їх узгодження з правами і свободами інших людей. Не дотримуючись цих принципових положень, порушуючи відповідні правила поводження з собаками, ставлячи життя і здоров'я інших людей в небезпеку, господар собаки порушує свій конституційний обов'язок, закріплений у ст. 68 Конституції України, де зазначено, що кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. А згідно зі ст. 66 Конституції України кожен зобов'язаний відшкодовувати завдані ним збитки.

За ст. 180 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) тварини є особливим об'єктом цивільних прав, на який поширюється правовий режим речі. Тобто собака є майном, об'єктом права власності людини, яке остання здійснює відповідно до закону на власний розсуд, незалежно від волі інших осіб. І як власнику речі (собаки) згідно зі ст. 317 ЦК лише її господарю належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

У ч. 5 ст. 319 ЦК зазначається, що власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства. Усвідомлення цього власником та здійснення свого права власності лише в межах та порядку, встановленому законом, є необхідним для убезпечення інших людей від негативних наслідків, які може спричинити недбале використання свого права власності на собаку господарем.

Розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України) відповідач звільняється від обов'язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п'ята статті 1187 ЦК України , пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України ). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов'язана відшкодувати шкоду.

Відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили , є обов'язковою для суду, що розглядає справу з питань, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Відносини, що виникають у результаті завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки, традиційно виділяють у спеціальний делікт у зв'язку з особливостями механізму завдання шкоди, а також умовами виникнення обов'язку таку шкоду відшкодувати.

Порядок та умови відшкодування шкоди безпосередньо встановлено ЦК України, відповідно до якого умовами відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є протиправність поведінки заподіювача шкоди; наявність цієї шкоди у потерпілого і причинного зв'язку між ними.

При цьому слід враховувати, що особливі правила ст. 1187 ЦК України діють тоді, коли шкоду завдано тими властивостями об'єкта, через які діяльність із ним визнається джерелом підвищеної небезпеки.

Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володільця небезпечного об'єкта буде зобов'язано відшкодувати шкоду незалежно від вини цієї особи. Перед потерпілим несуть однаковий обов'язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці об'єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.

Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. Межа відповідальності визначає сферу дії обставин, які виключають відповідальність. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.

Такі підстави звільнення від відповідальності власника собаки в ході розгляду справи не були встановлені.

Закон містить вказівку на перерозподіл доказування та зобов'язує саме відповідача довести, що шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, було спричинено внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого, тобто не з його вини. Разом із тим шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела. Незалежно від вини фізичної особи відшкодовується завдана нею і моральна шкода, у тому числі якщо шкоди завдано ушкодженням здоров'я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (ч. 2 ст. 1167 ЦК України).

Судом установлено, що 22.04.2014 р., близько 10 години, ОСОБА_4 порушила правила тримання собак , в результаті чого її собака забігла на огород по АДРЕСА_1 та накинулася на гр-ку ОСОБА_3, зваливши останню на землю та покусавши їй ноги , чим спричинила шкоди здоров»ю останньої.

Постановою Краснокутського районного суду Харківської області від 16.06.2014 року ОСОБА_4 визнана винною та притягнута до адміністративної відповідальності за ст.154 ч.2 КУпАП з накладенням штрафу в сумі 85 грн. з конфіскацією собаки. (а.с.5)

Медичною довідкою №182 від 11.06.2014 р. підтверджується , що ОСОБА_3 проводилось лікування на денному стаціонарі Дублянської амбулаторії ОПСМ з 22.04.2014 року по 16.05.2014 р. з приводу покусаної рани н/з лівої гомілки, компресійного перелому тіла L 1. Від госпіталювання в стаціонар хвора відмовилася.

Згідно висновку комісійно судово-медичної експертизи ХОБСМЕ № 520-КЕ /2016/пп від 21.06.2017 р. у ОСОБА_3 мали місце рвано-укушені рани правової і лівої гомілки , забиття поперекового відділу хребта у вигляді гематоми в поперековій ділянці спини з вираженим набряком м»яких тканин. При об»єктивному огляді ОСОБА_3 , при проведенні комісійної судово-медичної експертизи , на її гомілках були встановлені рубці з наявністю депігментованих ділянок шкіри навколо їх ,які можуть бути слідами від загоєння ран , що були отримані внаслідок укуси собаки ,не виключено і при подіях 22.04.2014 р.

Даних ,які б вказували на наявність у ОСОБА_3 психологічної травми внаслідок події 22.04. 2014 року не встановлено.

За ступенем тяжкості рвано-укушені рани правової і лівої гомілки у ОСОБА_3 відносяться до легких тілесних ушкоджень , що потягли за собою короткочасний розлад здоров»я , гематома в поперековій ділянці відноситься до легких тілесних ушкоджень .

При дослідженні медичної документації встановлено, що ОСОБА_3 перенесла в дитинстві травму хребта , з 1997 р. має інвалідність , страждає поширеним остеохондрозом з переважною ураженням поперекового -крижового відділу хребта , спондильозом… Ознак травматичних ушкоджень ,які б могли статися 22.04.2014 р. не виявлено. Тому встановлений у Харківській обласній травматологічній лікарні у липні 2014 р. ( через 3 місяці подій) діагноз : застарілий компресійний перелом 1-го поперекового хребця ,як наслідок травми від 22.04.2014 р. не підтверджується клінічними та рентгенологічними даними.

Наявність у ОСОБА_3 больового синдрому та обмеження рухів у поперековому відділі хребта являється наслідком загострення її хронічного вищевказаного захворювання хребта . Загострення хронічного захворювання могло бути обумовлено падінням постраждалої на спину та удару об тверду поверхню , на що вказує наявність гематоми в поперековій ділянці .

Свідок ОСОБА_5 пояснила суду , що працює фельдшером Дублянської амбулаторії . В 2014 році їй зателефонував чоловік ОСОБА_3 та повідомив , що його дружину ОСОБА_3 покусала собака. Вона прибула до будинку позивача, оглянула ОСОБА_3 та побачила , що у неї були рани на ногах від укусу собаки . ОСОБА_3 повідомила , що вибігла собака ОСОБА_4, звалила її на землю та покусала . Вона надала первинну медичну допомогу та повідомила про хвору сімейному лікарю. Пізніше надавала медичні послуги позивачу з приводу лікування перелому хребта.

.

Допитаний по справі свідок ОСОБА_6 пояснив , що він в квітні 2014 року, перебуваючи на подвір»ї домоволодіння ОСОБА_4 , почув що його кличе позивач. Він вийшов на огород та побачив , що на земельній ділянці знаходяться ОСОБА_3 та ОСОБА_4 Позивач тримала собаку , а собака схопила за взуття ОСОБА_3 Він не бачив , щоб собака кусала відповідача , ран на ногах позивача він також не бачив і в його присутності остання не падала.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_7 пояснила , в квітні 2014 р. вона перебувала на подвір»ї ОСОБА_4 , де допомагала їй по господарству .Так дійсно вона бачила, що відв»язався собака та вибіг на огород , де перебувала ОСОБА_3 Остання почала махати сапкою та бити собаку. Собака схопила за взуття ОСОБА_3 , не нападала та не звалювала її на землю. Різкого падіння ОСОБА_3 з висоти власного зросту не було , позивач самовільно сама присіла на земельну ділянку .

Допитаний по справі свідок ОСОБА_8 пояснив , що 22 квітня 2014 року , його дружину покусала собака ОСОБА_4 Вони викликали медичного працівника , яка надала первинну допомогу .Дружина поскаржилася на болі в спині та в неї були рани на ногах.

Свідок ОСОБА_9 пояснила , що їй зателефонувала ОСОБА_3 та повідомила , що її покусала собака. Свідок бачила , що дійсно у ОСОБА_3 були покусані ноги та вона потребувала стороннього догляду , оскільки весь час лежала. Раніше на болі в спині позивач не скаржилася .

Довідка Дублянської амбулаторії , показання свідка ОСОБА_5 , що ОСОБА_3 від падіння отримала травму хребта спростовуються висновком комісійно -судово-медичної експертизи ХОБСМЕ № 520-КЕ /2016/пп від 21.06.2017 р.

До показань свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про те, що собака не кусала та не спричинила тілесних ушкоджень позивачу , суд відноситься критично , оскільки вказані показання суперечать матеріалам справи.

Таким чином судом встановлено , що ОСОБА_3 від нападу собаки отримала рвано-укушені рани правової і лівої гомілки ,які за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень , що потягли за собою короткочасний розлад здоров»я , гематому в поперековій ділянці ,яка відноситься до легких тілесних ушкоджень .

Відповідно до довідки Дублянської амбулаторії від 11.06.2014 р. , ОСОБА_3, перебуваючи на денному стаціонарі , придбала медичних препаратів на суму 1676 грн.

Суд вважає майнову шкоду задовольнити на суму 1676,00 грн., оскільки вказана шкода підтверджується вказаною довідкою.

Надані позивачем виписка із медичної карти амбулаторного хворого № 3722 , чеки про придбання медичних препаратів в липні 2014 р., квитанції про оплату благодійних внесків , підтверджують те ,що ОСОБА_3 перебувала на лікуванні з 14.07.2014 р. по 23.07.2014 р. в КЗОЗ « Харківська обласна клінічна травматологічна лікарня» з приводу лікування компресійного перелому хребта. Надані документи , на думку суду, не підтверджують майнову шкоду завдану від укусу собаки, оскільки , як зазначено у висновку комісійно судово-медичної експертизи ХОБСМЕ № 520-КЕ /2016/пп від 21.06.2017 р., застарілий компресійний перелом 1-го поперекового хребця ,як наслідок травми від 22.04.2014 р. не підтверджується клінічними та рентгенологічними даними.

Доводи позивача про проведення їй 280 процедур масажу на загальну суму 56 000,00 грн. та придбаних ліків на суму 6836 грн. 44 коп. на протязі 2015 -2018 р.р.. також не підтверджує те , що позивачу призначалися медичні процедури та медичні препарати внаслідок події , що сталася 22 квітня 2014 року та суд вважає , що вказана сума відшкодуванню відповідачем не підлягає, оскільки не підтверджена належними доказами .

Порядок визначення шкоди, заподіяної джерелом підвищеної небезпеки, врегульовано главою 82 ЦК України, крім того, відповідні роз'яснення надано у постанові Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" від 27 березня 1992 року № 6, відповідно до яких при визначенні розміру шкоди враховується розмір майнової шкоди, спричиненої майну або особистим немайновим правам потерпілого.

Під шкодою, що має бути відшкодована, розуміють знешкодження або зменшення блага потерпілого внаслідок порушення його матеріальних прав або приниження нематеріальних благ (життя, здоров'я тощо).

Чинним законодавством України (ч. 1 ст. 1166, ч. 1 ст. 1167 ЦК України) передбачено право юридичної та фізичної особи на відшкодування майнової шкоди, завданої неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи; шкоди, завданої майну фізичної або юридичної особи; моральної шкоди, завданої фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю.

Внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки завдається шкода таким особистим немайновим правам фізичної особи як право на життя та здоров'я, у зв'язку з чим відшкодуванню підлягає майнова шкода, завдана каліцтвом, іншими ушкодженнями здоров'я або смертю фізичної особи.

Відповідно до вимоги чинного законодавства України особа, якій завдано збитків, має також право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Розглядаючи позови про відшкодування моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, судам слід враховувати, що згідно з ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншими ушкодженнями здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Частиною 3 ст. 23 ЦК України встановлено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 5 постанови від 31 березня 1995 р. № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або витрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Згідно з п. 9 Постанови розмір відшкодування зазначеної шкоди суд повинен визначати залежно від характеру й обсягу страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат і з урахуванням інших обставин; при цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує характер і глибину фізичних та душевних страждань позивача , про які свідчать дані медичних документів та судово-медичного обстеження про отриманні тілесні ушкодження ; характер правопорушення, те, що позивач є інвалідом 2 групи , а також інші обставин, що мають істотне значення, вимоги розумності та справедливості, вважає, що розмір відшкодування моральної шкоди, заподіяної ОСОБА_3 слід встановити у сумі 5 000,00 грн. .

Заявлена позивачем вимога про відшкодування моральної шкоди на суму 500 000 ,00 грн. суд вважає необґрунтованою, завищеною та не підтвердженою матеріалами справи.

Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини , на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень ….

Позивач не надала суду достатньо доказів на підтвердження позовних вимог , тому позов підлягає частковому задоволенню , а саме в частині стягнення майнової шкоди на суму 1676,00 грн. та моральної шкоди на суму 5000,00 грн.

Позивач під час звернення до суду звільнена від сплати судового збору , тому урахуванням наведеного та положень ст. 141 ЦПК України, з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір у сумі 301,08 грн.

Керуючись ст.ст.23, 1166,1167 ЦК України, ст.ст. ст.ст.10, 12,13,81,263-265,354 ЦПК України,

ухвалив :

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 , іден.код НОМЕР_1 ,проживаючої по АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3, ід.код НОМЕР_2 , проживаючої по АДРЕСА_1 , майнову шкоду у сумі 1676 ,00 грн. та моральну шкоду в сумі 5 000 ,00 грн., а всього 6 676 ( шість тисяч шістсот сімдесят шість ) грн.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави судовий збір у сумі 301 ( триста одна ) грн. 08 коп.

У задовленні іншої частини позовних вимог -відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Краснокутський районний суд Харківської області шляхом подачі в 30-денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги.

Суддя Вовк Л. В.