Постанова

Іменем України

13 червня 2018 року

м. Київ

справа № 681/1855/15-ц

провадження № 61-13987св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Крата В. І. (суддя-доповідач), Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2, яка діє в інтересах малолітнього сина ОСОБА_3,

відповідачі: ОСОБА_4, ОСОБА_5, публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

треті особи: приватний нотаріус Полонського районного нотаріального округу БондарСвітлана Миколаївна, орган опіки та піклування - Полонська районна державна адміністрація,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_2, яка підписана представником ОСОБА_7, на рішення апеляційного суду Хмельницької області від 10 серпня 2016 року у складі суддів: Кізюн О. Ю., Переверзєвої Н. І., Корніюк А. П.,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2015 року ОСОБА_2 в інтересах малолітнього сина ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ПАТ КБ «Приватбанк», треті особи: приватний нотаріус Полонського районного нотаріального округу Бондар С. М., орган опіки та піклування - Полонська районна державна адміністрація, про визнання договору іпотеки недійсним.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 20 вересня 2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачами ОСОБА_4, ОСОБА_5 для забезпечення виконання позичальником ОСОБА_4 зобов'язань за кредитним договором від 20 вересня 2007 року укладено договір іпотеки, предметом якого є житловий будинок з господарськими спорудами в АДРЕСА_1

Позивач вказувала, що зареєстрована і проживає в іпотечному будинку з 2000 року, в цьому будинку народився її син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який набув право користування цим житловим приміщенням, іншого житла у неї з дитиною немає. Про існування договору іпотеки їй стало відомо в березні 2014 року, коли банк звернувся із позовом в суд. Просила договір іпотеки визнати недійсним, оскільки він суперечить правам та інтересам її сина, укладений без згоди органу опіки та піклування.

Рішенням Полонського районного суду Хмельницької області від 01 березня 2016 року позов задоволено. Визнано недійсним договір іпотеки, укладений 20 вересня 2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_4, ОСОБА_5 Скасовано заборону щодо відчуження іпотечного майна. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Суд першої інстанції зробив висновок, що на момент укладення договору іпотеки у житловому будинку, який є предметом іпотеки, проживав син позивача ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який як член сім'ї власника житла і набув право користування цим житлом, а договір іпотеки, який укладено без попередньої згоди органу опіки та піклування, обмежує права і охоронювані законом інтереси дитини на користування житлом, тому цей договір слід визнати недійсним.

Рішенням апеляційного суду Хмельницької області від 10 серпня 2016 року рішення Полонського районного суду Хмельницької області від 01 березня 2016 року скасоване. У задоволенні позову відмовлено.

Рішення мотивоване тим, що іпотекодавці при передачі в іпотеку належного їм на праві власності житла, не визнавали право користування інших осіб цим житлом, про що зазначили у своїй заяві при нотаріальному посвідченні договору іпотеки і в цій же заяві вказали, що права неповнолітніх та малолітніх осіб при передачі в іпотеку зазначеного нерухомого майна не порушуються. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні оспорюваного договору мало місце порушення житлових прав малолітнього ОСОБА_3

У грудні 2016 року ОСОБА_2 через представника ОСОБА_7 подала касаційну скаргу на рішення апеляційного суду Хмельницької області від 10 серпня 2016 року, в якій просить оскаржене рішення скасувати і направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд прийняв апеляційну скаргу, яка оформлена неналежним чином, оскільки у ній не зазначено усіх учасників справи. Також ОСОБА_2 вважає, що апеляційний суд безпідставно поновив строк на апеляційне оскарження ПАТ КБ «Приватбанк», оскільки товариство ще 18 березня 2016 року отримало оскаржене рішення, що підтверджується матеріалами справи, а не 08 липня 2016 як про це вказувало в апеляційній скарзі.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 лютого 2017 року відкрито касаційне провадження у справі.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 червня 2017 року справа призначена до судового розгляду.

У статті 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України справу передано до Касаційного цивільного суду.

Колегія суддів відхиляє аргументи, які викладені у касаційній скарзі, з таких мотивів.

Апеляційним судом встановлено, що 20 вересня 2007 року між ЗАТ КБ «Приватбанк» (правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк») та ОСОБА_4 укладено кредитний договір, згідно якого Банк надав позичальнику ОСОБА_4 кредитні кошти у розмірі 10 000,00 дол. США зі сплатою 11,04 % річних та строком повернення - до 19 вересня 2017 року.

Виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором було забезпечено договором іпотеки від 20 вересня 2007 року, укладеного між банком та іпотекодавцями ОСОБА_4, ОСОБА_5, які передали в іпотеку житловий будинок АДРЕСА_1 з господарськими спорудами, та земельну ділянку за цією ж адресою. Іпотечне нерухоме майно належить іпотекодавцям на праві власності в рівних частках. Іпотекодавці є бабою та прабабою сина позивача.

Апеляційним судом встановлено, що при нотаріальному посвідченні договору іпотеки іпотекодавці вказували, що: в житловому будинку, окрім них, зареєстровано ОСОБА_8; права неповнолітніх та малолітніх осіб при передачі в іпотеку цього нерухомого майна не порушуються; права користування житловим будинком у інших осіб немає.

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

У постанові Верховного Суду України від 20 січня 2016 року у справі № 6-2940цс15 зроблено висновок, що правочин, що вчинений стосовно нерухомого майна, право власності на яке чи право користування яким мають діти, за відсутності обов'язкового попереднього дозволу органу опіки та піклування може бути визнаний судом недійсним за умови, якщо буде встановлено, що оспорюваний правочин суперечить правам та інтересам дитини, - звужує обсяг існуючих майнових прав дитини та/або порушує охоронювані законом інтереси дитини, зменшує або обмежує права та інтереси дитини щодо жилого приміщення, порушує гарантії збереження права дитини на житло. Сам по собі факт відсутності обов'язкового попереднього дозволу органу опіки та піклування на укладення оспорюваного правочину не є безумовною підставою для визнання його недійсним.

У постанові Верховного Суду України від 09 листопада 2016 року у справі № 6-930цс16 зроблено висновок, що при вирішенні справ за позовом в інтересах дітей про визнання недійсними договорів іпотеки необхідно в кожному конкретному випадку: 1) перевіряти в дитини наявність права користування житловим приміщенням на момент укладення оспорюваного договору, а також місце її фактичного постійного проживання; 2) враховувати добросовісність поведінки іпотекодавців щодо надання документів про права дітей на житло, яке є предметом іпотеки, при укладенні оспорюваного договору; 3) з'ясовувати, чи існує фактичне порушення законних прав дитини внаслідок укладення договору іпотеки.

Встановивши, що іпотекодавці не визнавали право користування інших осіб цим житлом, про що зазначили у своїй заяві при нотаріальному посвідченні договору іпотеки і в цій же заяві вказали, що права неповнолітніх та малолітніх осіб при передачі в іпотеку нерухомого майна не порушуються, апеляційний суд зробив правильний висновок про відмову в задоволенні позову.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржене рішення постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що, відповідно до положень статті 400 ЦПК України, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду. У зв'язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржене рішення без змін.

Оскільки оскаржене рішення залишене без змін, а скарга без задоволення, то судовий збір за подання касаційної скарги покладається на особу, яка подала касаційну скаргу.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2, яка підписана представником ОСОБА_7, залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Хмельницької області від 10 серпня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: Н. О. Антоненко

В. І. Журавель

В. І. Крат

В. П. Курило