Справа № 415/1204/16-ц
Провадження № 22ц/782/490/18
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЛУГАНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

07 червня 2018 року м. Сєвєродонецьк

Апеляційний суд Луганської області у складі судді судової палати з розгляду цивільних справОСОБА_1, вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на ухвалу Лисичанського міського суду Луганської області від 28 березня 2016 року

у цивільній справі за поданням державного виконавця відділу державної виконавчої служби Лисичанського міського управління юстиції у Луганській області ОСОБА_3 про тимчасове обмеження у праві виїзду боржника за межі України ОСОБА_2,

в с т а н о в и в:

Ухвалою Лисичанського міського суду Луганської області від 28 березня 2016 року

подання державного виконавця відділу державної виконавчої служби Лисичанського міського управління юстиції у Луганській області ОСОБА_3 про тимчасове обмеження у праві виїзду боржника за межі України ОСОБА_2 задоволено та тимчасово обмежено у праві виїзду за межі України ОСОБА_2 до виконання нею зобовязань, покладених на підставі наказу про примусове виконання рішення №913/481/15 від 11.09.2015 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь Пат КБ «Приватбанк» боргу на суму 30196 грн.

Не погодившись з вказаною ухвалою суду, ОСОБА_2 31 травня 2018 року звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій не порушує питання про поновлення строку на апеляційне оскарження, вважаючи його не пропущеним, і вказує, що про розгляд справи її судом не було повідомлено, про наявність ухвали вона дізналася випадково з реєстру боржників і відразу ж у Лисичанському міському суді Луганської області 25.05.2018 року нею отримана зазначена ухвала.

Натомість, наведене не може бути взяте до уваги, оскільки матеріали справи містять конверт про спрямування апеляційної скарги до суду із штемпелем поштового відділення від 31.05.2018 року.

Тому вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження, суд застосовує норми підпункту 13 пункту 1 розділу XII Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України, що набрав чинності з 15.12.2017 року, відповідно до якого судові рішення, ухвалені судами першої інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

За правилами частини 2 ст. 294 ЦПК України в редакції, чинній на момент постановлення ухвали, апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом пяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення ухвали, можуть подати апеляційну скаргу протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Враховуючи, що оскаржувана ухвала ухвалена 28 березня 2016 року, тобто до набрання чинності ЦПК України 2017 року, строк на апеляційне оскарження ухвали складає 5 днів.

Згідно ч. 2 ст. 358 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження, суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі у ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов'язки; пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Європейський суд з прав людини вказав, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 3 квітня 2008 року).

На підставі викладеного, згідно частини 3, 4 ст. 357 ЦПК України апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 354 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 358 цього Кодексу.

Оскільки суд самостійно не може вирішувати питання про поновлення пропущеного процесуального строку, а скаржник таке питання не ставить, апеляційна скарга підлягає залишенню без руху із наданням ОСОБА_2 строку для надання заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали шляхом її подачі до Апеляційного суду Луганської області із наведенням причин пропуску строку апеляційного оскарження.

Керуючись ст. 357 ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Лисичанського міського суду Луганської області від 28 березня 2016 року залишити без руху, надавши скаржнику строк для усунення недоліків протягом десяти днів з дня вручення ухвали.

Роз'яснити скаржнику, що в разі невиконання цієї ухвали в зазначений термін відповідно до вимог ст. 357 ЦПК України буде відмовлено у відкритті апеляційного провадження.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя