Ухвала

Іменем України

12 червня 2018 року

м. Київ

справа № 644/2255/17

провадження № 61-21169 ск18

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Білоконь О. В. (суддя-доповідач), СинельниковаЄ. В., Хопти С. Ф.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Апеляційного суду Харківської області,у складі колегії суддів: Бровченко І. О., Бурлака І. В., Хорошевського О. М., від 13 лютого 2018 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та стягнення заборгованості за договором про визначення місця проживання дитини та участь у вихованні, з урахуванням інфляційних втрат та 3% річних,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5 про стягнення з відповідача аліментів на утримання доньки ОСОБА_6 у розмірі 1/4 частини усіх видів його доходів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та заборгованості за договором про визначення місця проживання дитини та участь у вихованні від 24 червня 2016 року у розмірі 43 041,22 грн.

Позовна заява обґрунтована тим, що сторони мають доньку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає з позивачем, а відповідач матеріальну допомогу на її утримання не надає.

Крім того, 24 червня 2016 року між сторонами був укладений договір про визначення місця проживання дитини та участь у вихованні, однак відповідач взяті на себе зобов'язання не виконує, у зв'язку з чим виникла заборгованість.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 23 листопада 2017 року позов ОСОБА_4задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_6 у розмірі 1/4 частини всіх видів доходів відповідача щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 12 квітня 2017 року, а з 08 липня 2017 року не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 заборгованість за договором про визначення місця проживання дитини та участь у вихованні від 24 червня 2016 року у розмірі 18 000,00 грн, інфляційні втрати у розмірі 1 449,00 грн, 3 % річних за кожним з платежів у розмірі 306,22 грн, судовий збір у розмірі 640,00 грн, а всього: 20 395,22 грн.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач повинен надавати позивачу матеріальну допомогу на утримання дитини та визначив розмір аліментів - 1/4 частини всіх видів доходів ОСОБА_5 щомісяця, та сплатити заборгованість за шість місяців, у зв'язку із порушенням умов договору.

Постановою Апеляційного суду Харківської області від 13 лютого 2018 року рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 23 листопада 2017 року зміненота стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_6, 25 червня 2011 року, у розмірі 1 500 грн щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 12 квітня 2017 року до досягнення дитиною повноліття, з індексацією відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення». В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Змінюючи рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходив із того, що позивач не надала жодних доказів, які свідчили б про систематичність та стабільність доходу відповідача, атому дійшов висновку про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі.

До Верховного Суду 19 березня 2018 року ОСОБА_4 подала касаційну скаргу на постанову Апеляційного суду Харківської області від 13 лютого 2018 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права,просить скасувати оскаржуване судове рішення і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

В обґрунтування касаційної скарги посилалась на те, що суд апеляційної інстанції при вирішенні розміру аліментів не врахував визначений нею спосіб виконання аліментних зобов'язань, а саме у частці від доходів відповідача.

Крім того, у касаційній скарзі заявник просить поновити строк на касаційне оскарження судового рішення посилаючись на те, що його повний текст отримано поштою 02 березня 2018 року.

Клопотання про поновлення строку підлягає задоволенню, оскільки обставини, на які посилається заявник, свідчать про поважність причин пропуску строку на касаційне оскарження.

Перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.

Обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття визначено статтею 51 Конституції Українита статтею 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України).

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (частина третя статті 181 СК України).

Відповідно до частини першої статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Положеннями частини другої статті 182 СК України визначено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

У силу положень статті 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини.

Крім того, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення (частина перша статті 184 СК України).

При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень статті 182 СК України, так і положень статей 183, 184 СК України.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для визначення розміру аліментів, але не пов'язує їх виключно зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України). З огляду на відсутність імперативної заборони розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилався позивач. При цьому право застосування норми права належить виключно суду.

Установивши, що відповідач займається підприємницькою діяльністю від якої має нерегулярний, мінливий дохід, а позивач не надала доказів протилежного, суд дійшов правильного висновку про визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 1 500 грн щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний розмір аліментів на дитину віком від 6 до 18 років, на час вирішення справи судом апеляційної інстанції, з урахуванням прожиткового мінімуму, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» з 1 січня 2018 року - 1 860 грн, становив 930 грн.

Визначаючи розмір аліментів, суд апеляційної інстанції, правильно застосувавши положення частини 1 статті 184 СК України, дійшов обґрунтованого висновку щодо розміру стягуваних з відповідача аліментів, який не є меншим, ніж передбачений частиною другою статті 182 СК України та відповідає потребам дитини і можливостям батька.

Доводи касаційної скарги щодо незгоди з розміром стягнутих аліментів не є підставою для скасування судового рішення, оскільки позивач має право у випадках передбачених статтею 192 СК України звернутися до суду з позовом про зміну розміру аліментів, який включає і зміну способу стягнення аліментів.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

За змістом пункту 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України у справі з ціною позову, що не перевищує п'ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), а також у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо: правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Таким чином, зі змісту касаційної скарги, оскаржуваного судового рішення та доданих до касаційної скарги матеріалів убачається, що вона є необґрунтованою, правильне застосовування норми статей 181, 182, 184, СК України є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, тому наведені в касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновків щодо їх незаконності та неправильності.

Керуючись статтею 390, пунктом 5 частини другої, частинами четвертою, п'ятою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Клопотання ОСОБА_4 про поновлення строку на касаційне оскарження постанови Апеляційного суду Харківської області від 13 лютого 2018 року задовольнити.

Поновити ОСОБА_4 строк на касаційне оскарження постанови Апеляційного суду Харківської області від 13 лютого 2018 року.

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Апеляційного суду Харківської області від 13 лютого 2018 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та стягнення заборгованості за договором про визначення місця проживання дитини та участь у вихованні, з урахуванням інфляційних втрат та 3% річних відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді О. В. Білоконь

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта