АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/792/782/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2018 року м. Хмельницький

Апеляційний суд Хмельницької області у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Янчук Т.О. (суддя-доповідач),

Купельського А.В., Спірідонової Т.В.,

секретаря: Дубової М.В.,

учасники справи: ОСОБА_4 та її представник ОСОБА_5,

ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області (суддя - Козак О.В.) від 15 березня 2018 року за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про стягнення коштів за договором позики,

в с т а н о в и в :

В жовтні 2017 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_7, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики.

В обґрунтування своїх позовних вимог вказував, що 15.12.2016 року між ним та ОСОБА_7 був укладений договір позики, який був підписаний у присутності ОСОБА_4 Відповідно до п.1.1. вказаного договору позики, позивач зобов'язався надати відповідачу позику в розмірі 32681 грн., а відповідач ОСОБА_7 повернути позивачу суму позики в повному розмірі на умовах передбачених, цим договором, а саме до 30.06.2017 року. Факт отримання ОСОБА_7 коштів підтверджується його підписом на договорі позики та розпискою від 15.12.2016 року.

Крім того, 15.12.2016 року між ним та ОСОБА_4 був укладений договір поруки для забезпечення виконання договору позики від 15.12.2016 року, згідно якого остання зобов'язалась перед позивачем відповідати у повному обсязі за своєчасне і повне виконання ОСОБА_7 зобов'язань за договором позики від 15.12.2016 року, а саме за повернення в строк до 30.06.2017 року позики в розмірі 32681 грн. У разі порушення зобов'язання відповідачі відповідають перед позивачем, як солідарні боржники.

25 квітня 2017 року позивач направив ОСОБА_7 лист-нагадування про своєчасне виконання грошового зобов'язання за договором позики від 15.12.2016 року, однак відповіді від нього він не отримав. ОСОБА_7 не відповідає на його телефонні дзвінки та втратив з ним всі канали зв'язку. В указаний строк ОСОБА_7 позику не повернув, у зв'язку з чим позивач просив стягнути з ОСОБА_7 заборгованість за позикою в розмірі 32681 грн., а також моральну шкоду в розмірі 10000 грн., оскільки внаслідок протиправних дій він змушений докладати додаткових зусиль, звернутись за правовою допомогою, нести додаткові витрати, витрачати свій час на те, щоб винні особи були покарані за свої неправомірні дії, за весь час він переживає нервове потрясіння, що погано позначається на ________________________________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції: Козак О.В. Категорія: 27

Доповідач: Янчук Т.О.

стані його здоров'я.

В ході розгляду справи позивачем було уточнено позовні вимоги, просив суд стягнути заборгованість за позикою в розмірі 32681 грн., моральну шкоду в розмірі 10000 грн. з ОСОБА_4 Позовні вимоги до ОСОБА_7 залишити без розгляду.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 09.11.2017 року позов ОСОБА_6 в частині позовних вимог до ОСОБА_7, залишено без розгляду.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15 березня 2018 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 заборгованість за договором позики від 15 грудня 2016 року в розмірі 32681 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд не врахував доказів наданих відповідачами про те, що перед підписаннями відповідачами боргових документів між сторонами мав місце конфлікт, пов'язаний із необґрунтованою вимогою позивача та його працівників сплатити кошти за нестачу товару. 15 грудня 2016 року з метою часткового покриття нестачі товару за сина, ОСОБА_4 принесла у офіс ТОВ «Делекс» кошти в сумі 19000 грн., на що отримала квитанцію, яка датована 14.12.2016 року. Однак в подальшому з метою забезпечення погашення ОСОБА_7 вартості виявленої нестачі, ОСОБА_4 та її сина змусили підписати боргові документи на позику. Зазначала, що оскільки правочин вчинено проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, такий правочин визнається судом недійсним.

В судовому засіданні ОСОБА_4 та її представник ОСОБА_5, підтримали доводи апеляційної скарги, просили її задовольнити.

ОСОБА_6 в судовому засіданні заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив її відхилити.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали цивільної справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

У частині третій ст.3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом правильно з'ясовані фактичні обставини справи та дана їм належна оцінка, а його висновки підтверджуються матеріалами справи і ґрунтуються на нормах діючого законодавства.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови у відшкодуванні моральної шкоди сторонами не оскаржується, тому судом апеляційної інстанції в цій частині не переглядається.

Судом встановлено, що 15 грудня 2016 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 було укладено договір позики, згідно якого ОСОБА_6 в порядку та на умовах, визначених цим договором, передав у користування позичальнику - ОСОБА_7 грошові кошти в сумі 32681 грн., а позичальник зобов'язався прийняти дану грошову суму і повернути повністю суму позики до 30.06.2017 року.

Факт отримання грошових коштів ОСОБА_7 підтверджується письмовою розпискою від 15 грудня 2016 року.

Того ж дня 15 грудня 2016 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 було укладено договір поруки, згідно якого ОСОБА_4 поручилась перед кредитором ОСОБА_6 за виконанням ОСОБА_7 свого обов'язку за договором позики від 15.12.2016 року в повному обсязі і відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Згідно п.2 Договору поруки у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором, як солідарні боржники.

25 квітня 2017 року позивач направив на адресу ОСОБА_7 листа щодо повернення грошових коштів вчасно.

Позичальник свої зобов'язання не виконав, борг не повернув, про що свідчив наявний у позивача оригінал зазначеної розписки.

Відповідно до частини 2 статті 78, частин 1,6 статті 81, частини 3 статті 12 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до частини 1 статті 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду і такої ж якості. Частинами 1,2 статті 1047 ЦК України встановлено, що договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладеного договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року в справі №6-63цс13 письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов'язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Згідно ч.1 ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

За приписами ч.1,2 ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Належних та допустимих доказів на підтвердження доводів ОСОБА_4, що її син ОСОБА_7 не отримував за позикою кошти в розмірі 32681 грн., відповідачем не надано.

Надані ОСОБА_4 акт здачі-приймання по кількості від 30.11.2016 року та квитанція до прибуткового касового ордера від 14.12.2016 року, видана ТОВ «Делекс», згідно якої ОСОБА_7 вніс 19000 грн. в рахунок відшкодування збитків завданих винною особою по виставленій претензії ТОВ «Дієса» не підтверджують факту неотримання ОСОБА_7 коштів за договором позики, вказані документи було складено до укладення договорів позики та поруки.

Твердження ОСОБА_4 про укладення договорів позики та поруки проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї та її сина фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони не знайшли свого підтвердження.

У статті 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов'язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов'язки підлягають виконанню.

Недійсність договорів позики та поруки прямо не встановлена законом, судом такі договори не визнавалися недійсними.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, фактично апелянт наводить ті ж аргументи, яким дана оцінка судом в мотивувальній частині рішення, а тому доводи апелянта слід відхилити.

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15 березня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 25 червня 2018 року.

Судді /підписи/

Згідно з оригіналом: суддя апеляційного суду Т.О. Янчук