АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/1714/15-ц 22-ц/774/203/К/18
ПОСТАНОВА

Іменем України

19 червня 2018 року м. Кривий Ріг

Справа № 210/1714/15-ц

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Бондар Я.М.,

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.

за участю секретаря - Чубіна А.В.

сторони справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк»,

відповідач - ОСОБА_1,

третя особа - ОСОБА_2,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_3 на заочне рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 04 серпня 2015 року, яке ухвалене суддею Літвіненко Н.А. у м. Кривому Розі та повне судове рішення складено 04 серпня 2015 року,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (надалі ПАТ «Укрсоцбанк») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1, третя особа - ОСОБА_2, про звернення стягнення на предмет іпотеки, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 26.06.2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Укрсоцбанк» (далі ВАТ «Укрсоцбанк»), правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_2 укладено договір кредиту № 123/07-ІК/014, за умовами якого ОСОБА_2 отримав в кредит грошові кошти в розмірі 50000,00 дол. США із сплатою 13% річних строком до 25.06.2017 року.

В забезпечення виконання зобовязань за укладеним кредитним договором між ВАТ «Укрсоцбанк» та відповідачем ОСОБА_1 укладено іпотечний договір № 123/07-ІЗ/014 від 26.06.2007 року, предметом якого є належне відповідачу на праві власності нерухоме майно - трикімнатна квартира, загальною площею 75,2 кв.м., житловою - 51,8 кв.м. розташована на 1 поверсі 5-поверхового житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

У звязку з неналежним виконанням ОСОБА_2 зобовязань за укладеним кредитним договором, виникла заборгованість станом на 30.03.2015 року в розмірі 100048,16 доларів США, що в еквіваленті за курсом станом на день складання розрахунку становить 2 352 434.77 грн., яка складається з: суми заборгованості за кредитом 43745,00 дол. США, що в еквіваленті становить 1028577,23 грн.; заборгованості за відсотками - 38251,67 дол. США, що в еквіваленті становить 899 412,43 грн.; пені за несвоєчасне повернення кредиту - 8422,35 дол. США, що в еквіваленті становить 198034,82 грн.; пені за несвоєчасне повернення відсотків - 9629,14 дол. США, що в еквіваленті становить 226410,29 грн.

Уточнивши позовні вимоги, позивач просив суд в рахунок погашення вказаної суми заборгованості звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: 3-кімнатну квартиру, загальною площею 75,2 кв.м., житловою - 51,8кв.м. розташовану на 1 поверсі 5-поверхового житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_1, шляхом реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах, з початковою ціною реалізації на рівні, не нижчому за звичайні ціна на цей вид майна на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій, а також стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 3654,00 грн.

Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 04 серпня 2015 року позов ПАТ «Укрсоцбанк» задоволено. Для задоволення вимог ПАТ «Укрсоцбанк» за кредитним договором №123/07-ІК/024 від 25.09.2007р., у загальній сумі 100 048,16 дол. США, що в еквіваленті за курсом станом на день складання розрахунку становить 2352434,77 грн., що складається з: суми заборгованості за кредитом 43745,00 дол. США, що в еквіваленті за курсом станом на день складання розрахунку становить 1028 577,23 грн., суми заборгованості за відсотками - 38 251,67 дол. США, що в еквіваленті за курсом станом на день складання розрахунку становить 899 412,43грн., пені за несвоєчасне повернення кредиту 8422,35 дол. США, що в еквіваленті за курсом станом на день складання розрахунку становить 198034,82грн., пені за несвоєчасне повернення відсотків - 9 629,14 дол. США, що в еквіваленті за курсом станом на день складання розрахунку становить 226410,29 грн., звернути стягнення на предмети іпотеки, а саме: 3-кімнатну квартиру, загальною площею 75,2 кв.м., житловою - 51,8кв.м. розташовану на 1 поверсі 5-поверхового житлового будинку, що знаходиться за адресою: Україна, АДРЕСА_2, яка належить ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло №222, виданого органом приватизації УЖКГ Криворізької міської ради 24.05.2002р., договору про визначення часток у спільній сумісній власності , посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_4, зареєстровано в реєстрі № 1587, договору дарування 1/2 частини квартири від 20.06.2007р., посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_4, зареєстровано в реєстрі № 1605 шляхом реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах, з початковою ціною реалізації встановленої на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Стягнуто з відповідача ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» судовий збір в сумі 3654,00грн.

В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову. Вважає, що у звязку з неналежним повідомленням відповідача про розгляд справи, його позбавлено можливості реалізації процесуальних прав, зокрема заявлення клопотання про застосування строку позовної давності з огляду на те, що останній платіж по тілу кредиту позичальником ОСОБА_2 було сплачено 14.07.2008 року та відсотків за користування ним 16.12.2010 року. Крім того, зазначила, що відповідач не отримував від позивача вимоги про усунення порушення основного зобовязання, а тому позовні вимоги є передчасними. Також вказала на те, що в порушення ст. 39 Закону України «Про іпотеку», судом в ухваленому ним рішенні не зазначено початкову ціну продажу предмета іпотеки та в порушення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», не зазначено, що рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає виконанню на час дії цього Закону.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Указом Президента України «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» №452 від 29 грудня 2017 року ліквідовано Апеляційний суд Дніпропетровської області та утворено Дніпровський Апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську область, з місцезнаходженням у містах Дніпрі та ОСОБА_5.

Згідно пункту 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Відповідно до пункту 8 Розділу ХІІІ Цивільного процесуального кодексу України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційній суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Таким чином, Апеляційний суд Дніпропетровської області продовжує здійснювати свої повноваження до початку роботи Дніпровського Апеляційного суду в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську область, з місцезнаходженням у містах Дніпрі та ОСОБА_5.

Перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду - скасуванню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 26.06.2007 року між ВАТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_2 укладено договір кредиту № 123/07-ІК/014 (далі кредитний договір), за умовами якого ОСОБА_2 отримав в кредит грошові кошти в розмірі 50000,00 дол. США із сплатою 13% річних строком до 25.06.2017 року на споживчі цілі (а.с. 4-6).

В забезпечення виконання зобовязань ОСОБА_2 за договором кредиту № 123/07-ІК/014 від 26.06.2007 року, того ж дня між ВАТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_6 укладено іпотечний договір № 123/07-ІК/014, предметом якого є нерухоме майно - трикімнатна квартира, загальною площею 75,2 кв.м., житловою - 51,8 кв.м. розташовану на 1 поверсі 5-поверхового житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_1 на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на житло №222, виданого органом приватизації УЖКГ Криворізької міської ради 24.05.2002 року, договору про визначення часток у спільній сумісній власності ВЕР № 581289 від 20.06.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_4, зареєстровано в реєстрі № 1587, договору дарування 1/2 частини квартири ВЕР № 581299 від 20.06.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_4, зареєстровано в реєстрі № 1605 (а.с. 7-8, 12-17).

У звязку з неналежним виконанням ОСОБА_2 зобовязань за укладеним кредитним договором, виникла заборгованість станом на 30.03.2015 року в розмірі 100048,16 дол. США, що в еквіваленті за курсом станом на день складання розрахунку становить 2 352 434.77 грн., яка складається з: суми заборгованості за кредитом 43745,00 дол. США, що в еквіваленті становить 1028577,23 грн.; заборгованості за відсотками - 38251,67 дол. США, що в еквіваленті становить 899 412,43 грн.; пені за несвоєчасне повернення кредиту - 8422,35 дол. США, що в еквіваленті становить 198034,82 грн.; пені за несвоєчасне повернення відсотків - 9629,14 дол. США, що в еквіваленті становить 226410,29 грн.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 своїх зобов'язань за кредитним договором не виконав, у зв'язку з чим у позивача виникло право на звернення стягнення на предмет іпотеки, що належить відповідачу ОСОБА_1 в порядку, передбаченому ст. 39 Закону України «Про іпотеку».

Проте, з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитися не може, виходячи з наступного.

Згідно п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України, порушення норм процесуального права є обовязковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час та місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обовязковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Як вбачається з матеріалів справи, апеляційна скарга представника відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_3 обґрунтована тим, що справу розглянуто судом за відсутності відповідача, без належного повідомлення про дату, час та місце засідання суду (а.с. 100-106).

15 грудня 2017 року набрав чинності ОСОБА_7 України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року за № 2147-VІІІ, яким викладено в нових редакціях тексти, зокрема, Цивільного процесуального кодексу України та Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до п. 9 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України (в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VІІІ) справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчиненні окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Враховуючи те, що оскаржуване рішення суду ухвалено судом на час дії Цивільного процесуального кодексу України в редакції від 2004 року, чинній на час розгляду справи судом першої інстанції, питання щодо належного повідомлення відповідача ОСОБА_1 про час та місце розгляду справи перевіряється відповідно до положень такого кодексу.

Згідно ст. 158 ЦПК України в редакції 2004 року, чинній на час розгляду справи судом першої інстанції, розгляд судом цивільної справи відбувається у судовому засіданні з обовязковим повідомленням осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 76 ЦПК України в редакції 2004 року, чинній на час розгляду справи судом першої інстанції, судові повістки, адресовані фізичним особам, вручаються їм під розписку, а юридичним особам - відповідній службовій особі, яка розписується про одержання повістки. Розписка про одержання судової повістки з поміткою про дату вручення в той самий день особами, які її вручали, повертається до суду.

Як вбачається з матеріалів справи, справа призначалася до розгляду на 18 травня 2015 року, 07 липня 2015 року, 04 серпня 2015 року, однак направлені на адресу відповідача судові повістки повернулася як не вручені з відміткою про закінчення строку зберігання (а.с. 40-41, 44-45).

Таким чином, ОСОБА_1 не був належним чином повідомлений про розгляд справи судом першої інстанції, оскільки в матеріалах справи відсутні відомості про вручення йому судової повістки про призначення справи до розгляду у порядку, визначеному ст. 76 ЦПК України в редакції 2004 року, чинній на час розгляду справи судом першої інстанції,.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги представника відповідача щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права та розгляду справи за відсутності відповідача без обовязкового належного повідомлення його про час та місце розгляду справи, у звязку з чим скасовує рішення суду на підставі п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України та ухвалює нове рішення по суті позовних вимог.

Із змісту договору кредиту № 123/07-ІК/014 від 26.06.2007 року, укладеного між ВАТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_2 вбачається, що сторони погодили всі істотні його умови як це передбачено ст.207 ЦК України і це узгоджується з вимогами ч.1 ст.638 ЦК України.

Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Виходячи із положень ст.ст. 526, 626-631 ЦК України, укладений договір є обов'язковим для належного виконання сторонами, відповідно до його умов, вимог Цивільного Кодексу та інших актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Матеріалами справи підтверджено, що позичальник ОСОБА_2 взяті на себе зобов'язання, згідно кредитного договору належним чином не виконував, кредит належним чином не погашав та відсотки за його користування вчасно не сплачував, у зв'язку з чим у нього утворилась заборгованість перед кредитором, яка станом на 30.03.2015 року становить 100048,16 доларів США, що в еквіваленті за курсом станом на день складання розрахунку становить 2 352 434.77 грн., яка складається з: суми заборгованості за кредитом 43745,00 дол. США, що в еквіваленті становить 1028577,23 грн.; заборгованості за відсотками - 38251,67 дол. США, що в еквіваленті становить 899 412,43 грн.; пені за несвоєчасне повернення кредиту - 8422,35 дол. США, що в еквіваленті становить 198034,82 грн.; пені за несвоєчасне повернення відсотків - 9629,14 дол. США, що в еквіваленті становить 226410,29 грн.

При цьому ані відповідачем, ані його представником не заперечувався факт невиконання позичальником ОСОБА_2 умов укладеного з позивачем кредитного договору.

Разом з тим, перевіривши розрахунки позивача та вирішуючи питання про розмір кредитної заборгованості, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_3 заявила клопотання про застосування строку позовної давності до заявлених позивачем вимог.

Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Отже, за змістом вказаної норми права для застосування судом позовної давності судом відповідач має зробити про це заяву не пізніше ніж до ухвалення судом рішення.

Оскільки рішення по суті ухвалюється судом першої інстанції, а на стадії апеляційного провадження здійснюється лише перевірка законності й обґрунтованості рішення суду, заява про застосування позовної давності може бути розглянута, якщо вона подана під час розгляду справи в суді першої інстанції. Апеляційним судом на стадії апеляційного провадження може застосовуватись позовна давність за заявою, зробленою у спорі під час розгляду справи в суді першої інстанції, до ухвалення рішення по суті спору.

Разом з тим, із матеріалів справи вбачається, що суд першої інстанції в зв'язку з неявкою відповідача в судове засідання ухвалив заочне рішення, що згідно ч. 1 ст. 224 ЦПК України в редакції 2004 року, чинній на момент ухвалення рішення, можливо лише за умови неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи.

Однак, як вже було встановлено судом апеляційної інстанції, відповідач ОСОБА_1 належним чином не повідомлявся про розгляд справи.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що подана заява про застосуванню строку позовної давності підлягає вирішенню судом апеляційної інстанції.

Відповідно до п. 1.1. договору кредиту встановлено, що датою повернення Кредиту є 25 червня 2017 року.

Згідно з п. 1.1. умов кредитного договору передбачено, що повернення Кредиту здійснюється щомісячно частинами в розмірі не менш як 417,00 дол. США по 5 число (включно) кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання Кредиту.

Отже, як вбачається зі змісту договору кредиту, його сторони встановили як строк дії договору до 25 червня 2017 року, так і строки виконання зобовязань зі щомісячним погашенням платежів (щомісячних платежів з погашення кредиту та процентів за користування ним) щомісяця до «5» числа кожного місяця.

Частиною 3 ст. 254 ЦК України передбачено, що строк виконання кожного щомісячного зобовязання спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок (ст. 253 ЦК України).

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст. 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Отже, у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначене періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

З розрахунку заборгованості вбачається, що останній платіж ОСОБА_8 на погашення кредитної заборгованості здійснив 16.12.2010 року (а.с. 18-22), отже саме з цього періоду й повинен обчислюватися строк позовної давності.

Враховуючи те, що з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся 06 травня 2015 року, колегія суддів вважає, що розмір простроченої заборгованості та відсотків за користування кредитом підлягає визначенню в межах строку трирічного строку позовної давності за період з травня 2012 року по березень 2015 року, а пені в межах річного строку позовної давності за період з травня 2015 року по березень 2015 року.

Отже, розмір заборгованості за договором кредиту станом на 30.03.2015 року становитиме 33955,11 дол. США, що в еквіваленті за курсом станом на день складання розрахунку становить 798386,50 грн., яка складається з: суми заборгованості за кредитом 25397,00 дол. США, що в еквіваленті становить 597159,66 грн.; заборгованості за відсотками 8558,11 дол. США що в еквіваленті становить 201226,84 грн.; а також пені в розмірі 398638 грн.

Відповідно до ч.1 ст. 548 ЦК України, виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання.

Частиною 1 ст. 575 ЦК України встановлено, що іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Відповідно до 1, 7, 33 Закону України «Про іпотеку», іпотекою є вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомого майна, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. За рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачено умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Статтею 589 ЦК України встановлено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.

Згідно з п. 4.1 ст. 4 іпотечного договору № 123/07-ІЗ/014 від 26.06.2007 року, іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання позичальником (ОСОБА_8В.) основного зобовязання (а.с. 7-8).

Статтею 590 ЦК України, ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» та п. 4.5.1 ст. 4 іпотечного договору встановлено, що звернення стягнення на предмет іпотеки може здійснюватись в т.ч. і на підставі рішення суду.

Пунктом 4.6 ст.4 іпотечного договору, передбачено, що у разі звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду, реалізація предмета іпотеки здійснюється у спосіб, зазначений у відповідному рішенні суду, а саме, відповідно до п. 4.6.2 ст. 4 іпотечного договору - шляхом продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах в межах процедури виконавчого провадження.

Згідно з ст. 39 Закону України «Про іпотеку», у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Виходячи зі змісту поняття «ціна», як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, аналізу норм ст. ст. 38, 39 Закону України «Про іпотеку» колегія суддів приходить до висновку, що у розумінні норми ст. 39 Закону України «Про іпотеку» встановлення початкової ціни предмету іпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, передбаченою ч. 6 ст. 38 цього Закону.

Відповідно до ч. 6 ст. 38 Закону України «Про іпотеку» ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

Як вбачається з матеріалів справи, у п. 1.3 іпотечного договору № 123/07-ІЗ/014 від 26.06.2007 року сторони погодились, що вартість предмета іпотеки - квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 оцінюється ними в 318150,00 грн., що еквівалентно на дату укладення 63000,00 дол. США, а тому саме ця початкова ціни предмету іпотеки в розмірі підлягає зазначенні в рішення, про що обґрунтовано вказано в апеляційній скарзі.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення позову та в рахунок задоволення вимог ПАТ «Укрсоцбанк» за кредитним договором №123/07-ІК/014 від 26.06.2007 року станом на 30.03.2015 року у загальній сумі 33955,11 дол. США, що в еквіваленті за курсом станом на день складання розрахунку становить 798386,50 грн., яка складається з: суми заборгованості за кредитом 25397,00 дол. США, що в еквіваленті становить 597159,66 грн.; заборгованості за відсотками 8558,11 дол. США що в еквіваленті становить 201226,84 грн.; а також пені в розмірі 398638 грн. звернути стягнення на предмети іпотеки, а саме: 3-кімнатну квартиру, загальною площею 75,2 кв.м., житловою - 51,8 кв.м. розташовану на 1 поверсі 5-поверхового житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло №222, виданого органом приватизації УЖКГ Криворізької міської ради 24.05.2002 року, договору про визначення часток у спільній сумісній власності ВЕР № 581289 від 20.06.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_4, зареєстровано в реєстрі № 1587, договору дарування 1/2 частини квартири ВЕР № 581299 від 20.06.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_4, зареєстровано в реєстрі № 1605, шляхом реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах в межах процедури виконавчого провадження, встановивши початкову ціну предмету іпотеки на рівні 318150,00 грн.

При цьому, колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги представника відповідача про передчасність заявлених позовних вимог, оскільки відповідач ОСОБА_1 не отримував від позивача вимоги про усунення порушення основного зобовязання, тому що предявлення такої вимоги впливає тільки на строк виконання зобовязання, який у разі її отримання й предявлення до судового розгляду настає з моменту отримання, однак така вимога може бути подана й в судовому порядку шляхом предявлення позову.

Також, колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги стосовно застосування до спірних правовідносин дії мораторію на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, такими, що не заслуговують на увагу.

Так, 07 червня 2014 року набрав чинності ОСОБА_7 України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», згідно з яким протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про заставу», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку. Іпотекодавець чи позичальник не відноситься до категорії осіб, які є суб'єктами Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції».

Отже, мораторій є відстроченням виконання зобов'язання, а не звільненням від його виконання. Відтак установлений Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника).

Крім того, згідно з пунктом 4 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

ОСОБА_7 підлягає застосування лише за умови відсутності у позичальника іншого нерухомого майна.

Оскільки доказів в підтвердження відсутності у іпотекодавця ОСОБА_9 іншого нерухомого майна, окрім заставного нерухомого майна, а також того, що воно використовується ним як місце постійного проживання, ані відповідачем, ані представником відповідача суду апеляційної інстанції не надано, колегія суддів вважає, що умови застосування вказаного закону відсутні.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі частково задоволення позову інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються на обидві сторони пропорційно до задоволення позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем ПАТ «Укрсоцбанк» сплачено судовий збір за подання позовної заяви у розмір 3654,00 грн. (а.с. 1), а відповідачем ОСОБА_1 за подання апеляційної скарги у розмірі 4019,41 грн. (а.с. 111), що відповідає розміру, визначеному Законом України «Про судовий збір».

Представником відповідача ОСОБА_3 заявлено клопотання про повернення надмірно сплачений розмір судового збору,яке не підлягає задоволенню, у звязку із зустрічним зарахуванням сплачених сторонами судових витрат.

Отже, з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ПАТ «Укрсоцбанк» підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволеної частини позовних вимог у розмірі 1238,54 грн., а з позивача ПАТ «Укрсоцбанк» на користь відповідача ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволеної частини вимог апеляційної скарги у розмірі 2009,71 грн.

Відповідно доч. 10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобовязати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обовязку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Оскільки, як позовні вимоги ПАТ «Укрсоцбанк», так і вимоги апеляційної скаргипредставника відповідача ОСОБА_1- ОСОБА_3, задоволено частково, колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для застосування ч. 10 ст. 141 ЦПК України та стягує з ПАТ «Укрсоцбанк» на користь ОСОБА_1 різницю між судовими витратами по справі у розмірі 771,17 грн. (2009,71 грн. - 1238,54 грн.).

Керуючись ст.ст. 367, 374, п.4 ч. 1, п. 3 ч. 3 ст. 376, ст.ст. 381, 382 ЦПК України Апеляційний суд Дніпропетровської області ,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_3 задовольнити частково.

Заочне рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 04 серпня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1, третя особа - ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки задовольнити частково.

В рахунок задоволення вимог Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» за кредитним договором №123/07-ІК/014 від 26.06.2007 року станом на 30.03.2015 року у загальній сумі 33955,11 дол. США, що в еквіваленті за курсом станом на день складання розрахунку становить 798386,50 грн., яка складається з: суми заборгованості за кредитом 25397,00 дол. США, що в еквіваленті становить 597159,66 грн.; заборгованості за відсотками 8558,11 дол. США що в еквіваленті становить 201226,84 грн.; а також пені в розмірі 398638 грн. звернути стягнення на предмети іпотеки, а саме: 3-кімнатну квартиру, загальною площею 75,2 кв.м., житловою - 51,8 кв.м. розташовану на 1 поверсі 5-поверхового житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло №222, виданого органом приватизації УЖКГ Криворізької міської ради 24.05.2002 року, договору про визначення часток у спільній сумісній власності ВЕР № 581289 від 20.06.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_4, зареєстровано в реєстрі № 1587, договору дарування 1/2 частини квартири ВЕР № 581299 від 20.06.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_4, зареєстровано в реєстрі № 1605, шляхом реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах в межах процедури виконавчого провадження, встановивши початкову ціну предмету іпотеки на рівні 318150,00 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на користь ОСОБА_1 різницю між судовими витратами по справі у розмірі 771,17 грн.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повне судове рішення складено 19 червня 2018 року.

Головуючий:

Судді: