Провадження № 22-ц/773/626/18 Категорія: 59 Доповідач: Матвійчук Л. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 червня 2018 року місто Луцьк

Апеляційний суд Волинської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Матвійчук Л. В.,

суддів Русинчука М.М., Осіпука В.В.,

з участю секретаря Лимаря Р. С.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню за апеляційною скаргою відповідача публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 лютого 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

12 грудня 2017 року ОСОБА_3 звернулась в суд з даним позовом, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що 12 липня 2017 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 вчинив виконавчий напис, яким запропоновано стягнути з ОСОБА_3 в користь ПАТ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 65379,09 грн. на користь ПАТ КБ «Приватбанк». Вважає, що виконавчий напис є безпідставним, оскільки нотаріус вчинив його без відповідних правових підстав, не переконався у безспірності грошової вимоги та не повідомив про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором. Крім того вказує, що з дня виникнення прав вимоги минуло більше трьох років, а тому виконавчий напис вчинено з порушенням строку позовної давності. Також зазначає, що в рахунок погашення боргу за кредитним договором на підставі судових рішень із заробітної плати позивача щомісяця проводиться стягнення частини заробітку. Просив суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 12 липня 2017 року та зареєстрований в реєстрі за № 7698 про стягнення грошових коштів в сумі 9198,39 доларів США з ОСОБА_3 як заборгованості за кредитним договором б/н від 09 березня 2006 року на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк».

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 лютого 2018 року позов задоволений.

Ухвалено визнати виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 12 липня 2017 року та зареєстрований в реєстрі за № 7698 про стягнення 9198,39 доларів США грошових коштів з ОСОБА_3 як заборгованість за кредитним договором б/н від 09.03.2006 року на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» таким, що не підлягає виконанню.

Стягнути з публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» в користь ОСОБА_3 сплачений судовий збір в сумі 640 гривень.

Стягнути з публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» в користь ОСОБА_3 витрати, повязані з правничою допомогою адвоката в сумі 1500 гривень.

В апеляційній скарзі відповідач ПАТ «КБ «Приватбанк», покликаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, недоведеність обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_1 просив залишити апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши представників сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга відповідача до задоволення не підлягає з таких мотивів.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 09 березня 2006 року було підписано заяву позичальника, відповідно до умов якої ПАТ «КБ «Приватбанк» надав позивачу кредит в розмірі 2000 доларів США під 12,12 % річних строком до 09 березня 2016 року (а.с.50 ).

12 липня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 7698, яким запропоновано стягнути з ОСОБА_3 в користь ПАТ «КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 09 березня 2009 року в розмірі 9198,39 доларів США, що згідно курсу НБУ складає 239342 грн. 11 коп., що складається з заборгованості за тілом кредиту у розмірі 1289,34 доларів США, заборгованості за відсотками у розмірі 7452, 73 доларів США, заборгованості по штрафам (фіксована частина) у розмірі 19,22 доларів США, заборгованості по штрафам (відсоток від суми заборгованості) у розмірі 19,22 доларів США (а.с.48 ).

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок), постанова Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» (надалі Перелік документів)

Згідно ст. 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за яким стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 88 цього ж Закону, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Згідно зі ст. 89 Закону України «Про нотаріат» у виконавчому написі повинні зазначатися: дата (рік, місяць, число) його вчинення, посада, прізвище, імя, по батькові нотаріуса, який вчинив виконавчий напис; найменування та адреса стягувача; найменування, адреса, дата і місце народження боржника, місце роботи (для громадян), номери рахунків в установах банків (для юридичних осіб); строк, за який провадиться стягнення; суми, що підлягають стягненню, або предмети, які підлягають витребуванню, в тому числі пеня, проценти, якщо такі належать до стягнення; розмір плати, сума державного мита, сплачуваного стягувачем, або мита, яке підлягає стягненню з боржника; номер, за яким виконавчий напис зареєстровано. Виконавчий напис скріплюється підписом і печаткою нотаріуса.

Відповідно до п. 2 Переліку документів для одержання виконавчого напису подаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Нотаріус вчиняє виконавчі написи якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року (Пункт 3.1 Глави 16 Розділу ІІ Порядку).

Таким чином, за змістом вказаних норм заборгованість або інша відповідальність боржника визнається безспірною і не потребує додаткового доказування у випадках, якщо подані для вчинення виконавчого напису документи передбачені наведеним вище Переліком документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, а дії нотаріуса при вчиненні виконавчого напису мають бути спрямовані на перевірку безспірності заборгованості.

З матеріалів справи вбачається, що ПАТ «КБ «Приватбанк» при зверненні до нотаріуса з заявою про вчинення виконавчого напису серед додатків зазначає виписку з особового рахунку боржника, однак до матеріалів даної справи такий доказ не долучався. Відсутність виписки з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення позбавляє можливості встановити про дотримання банком трьох річного строку звернення з часу виникнення права вимоги та про безспірність вимоги.

Разом з тим, з виконавчого напису нотаріуса вбачається, що строк за який проводиться стягнення 4121 днів, а саме: з 09 березня 2006 року по 20 червня 2017 року, тобто поза межами трьох річного строку звернення з часу виникнення права вимоги. Суду не надано доказів того, що нотаріус з'ясував чи не пропущено банком строк позовної давності, не встановив коли було здійснено останню оплату по кредиту.

Наданий банком розрахунок заборгованості за кредитним договором, є лише відображенням розрахунків відповідача щодо наявності грошового зобовязання позичальника та не може слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог банку до позивача, який не згоден з таким розрахунком.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов'язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

У свою чергу безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, з якою останній погоджується, що, відповідно, виключає можливість спору зі сторони боржника щодо її розміру, строку за який вона нарахована, тощо, а відтак документи, які підтверджують її безспірність, і на підставі яких нотаріусами здійснюються виконавчі написи, мають бути однозначними, беззаперечними та такими, що містять вираз волі стосовно наявності певної заборгованості не тільки кредитора, а й самого боржника.

Відповідно до правової позиції Верховного суду України у справі №6-887цс 17 від 05 липня 2017 року з урахуванням приписів статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису.

Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Згідно з ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Матеріали даної справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження безспірності заборгованості позичальника ОСОБА_3.

Також судом встановлено, що ПАТ «КБ «Приватбанк» скористалось правом дострокового повернення кредиту, звернувшись до Луцького міськрайонного суду із позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Так, заочним рішенням Луцького міськрайонного суду від 27 січня 2014 року ухвалено стягнути з ОСОБА_3 в користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 09 березня 2006 року в сумі 3624,47 доларів США, що виникла станом на 22 березня 2013 року, та судовим наказом Луцького міськрайонного суду від 05 лютого 2010 року було стягнуто заборгованість за цим же договором в сумі 34242 грн. 02 коп., що виникла станом на 01 грудня 2009 року. Крім того, на підставі даних судових рішень із заробітної плати позивача щомісяця проводиться стягнення частини заробітку в рахунок погашення боргу (а. с. 64 66).

Також, судом встановлено, що банком було скеровано на адресу ОСОБА_3 письмову вимогу про усунення порушень та повернення боргу за кредитним договором, однак, стороною відповідача не надано доказів про отримання позичальником даної вимоги та її невиконання у встановлений строк.

Виходячи з викладеного, давши правову оцінку обставинам справи та наданим сторонами доказам, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що у нотаріуса не було доказів про безспірність вимог банку, боржником не була отримана вимога про погашення заборгованості за кредитним договором, недотримання стягувачем трирічного строку з дня виникнення права вимоги на подання документів про вчинення виконавчого напису, а тому обґрунтовано визнав виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню.

Доводи апеляційної скарги про те, що на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису заборгованість була безспірною та невирішеного по суті спору щодо розміру заборгованості не існувало є безпідставними, оскільки саме стягнення заборгованості за кредитним договором за судовими рішеннями та виконання судових рішень свідчить, що заборгованість за кредитним договором є спірною. Разом з тим, за судовими рішеннями стягнуто заборгованість станом на 22 березня 2013 року, а строк за який стягується заборгованість за виконавчим написом заборгованість становить з 09 березня 2006 року по 20 червня 2017 року, що свідчить про подвійне стягнення заборгованості за одним і тим самим кредитним договором.

З пояснень представника відповідача в судовому засіданні апеляційного суду встановлено, що розрахунок заборгованості за кредитним договором, який був наданий нотаріусу,здійснений за період з 09 березня 2006 року по 20 червня 2017 року та в ньому не відображені суми сплачені боржником на виконання судових рішень.

Покликання представника відповідача в апеляційній скарзі на те, що строк дії кредитного ліміту встановлений до 09 березня 2016 року, відповідно банк трьохрічний строк позовної давності не пропустив, оскільки право вимоги виникло 09 березня 2016 року, а заборгованість нарахована станом на 20 червня 2017 року не заслуговують на увагу, оскільки законом передбачено трьохрічний строк з дня настання права вимоги, а не період за який зроблений розрахунок заборгованості, право вимоги для кредитора настало з дня невиконання позичальником умов кредитного договору щодо погашення кредиту, а враховуючи судові рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором від 09 березня 2006 року з ОСОБА_3 банк скористався правом дострокового повернення кредиту.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а є власним субєктивним тлумаченням норм права та обставин справи представником відповідача.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Разом з тим, клопотання представника позивача ОСОБА_1 про стягнення з відповідача в користь ОСОБА_3 витрат на професійну правничу допомогу, які позивач поніс у звязку з розглядом справи в апеляційному суді в розмірі 2500 грн. до задоволення не підлягає, оскільки позивачем та її представником не надано суду доказів про понесення таких витрат, а саме квитанції про сплату позивачем вказаних коштів адвокату ОСОБА_1 відповідно до договору про надання правової допомоги.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 374, 375, 381-382, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 лютого 2018 року в даній справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді