Ухвала

20 червня 2018 року

місто Київ

справа № 624/605/16-ц

провадження № 61-15859св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - Приватне сільськогосподарське підприємство ім. Щорса,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Приватного сільськогосподарського підприємства ім. Щорса на рішення Кегичівського районного суду Харківської області від 06 червня 2017 року у складі судді Куст Н. М. та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 19 липня 2017 року у складі колегії суддів: Котелевець А. В., Піддубного Р. М., Швецової Л. А.,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Приватного сільськогосподарського підприємства ім. Щорса (далі - ПСП ім. Щорса) із позовом про визнання недійсним договору оренди землі від 01 лютого 2007 року б/н, зареєстрованого у Кегичівському відділі Харківської філії ДП Центр ДЗК, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 17 березня 2008 року № 01, укладений між ОСОБА_4 та ПСП ім. Щорса та про зобов'язання ПСП ім. Щорса повернути ОСОБА_4 земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 7, 2328 га, кадастровий № НОМЕР_1, що розташована на території Павлівської сільської ради Кегичівського району Харківської області, що належить ОСОБА_4 на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2, зареєстрованого в книзі записів реєстрації на право власності на земельну ділянку № 36.

Позивач обґрунтовував заявлені вимоги тим, що є власником спірної земельної ділянки. У червні 2016 року ОСОБА_4 дізнався та ознайомився з договором оренди землі від 01 лютого 2007 року б/н, відповідно до пункту 1 якого ОСОБА_4 як орендодавець надає, а ПСП ім. Щорса як орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Павлівської сільської ради Кегичівського району Харківської області. Договір, на підставі якого відповідач користується земельною ділянкою, ОСОБА_4 не підписував, що свідчить про відсутність наміру його укладення, не відповідає волі позивача та порушує його права, як власника.

Як на правові підстави позову ОСОБА_4 посилався на статті 15, 203, 207, 215 ЦК України, статті 15, 27 Закону України «Про оренду землі».

Рішенням Кегичівського районного суду Харківської області від 06 червня 2017 року позов ОСОБА_4 задоволено. Суд визнав недійсним договір оренди землі від 01 лютого 2007 року б/н, зареєстрований у Кегичівському відділі Харківської філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 17 березня 2008 року №01, укладений між ОСОБА_4 та ПСП ім. Щорса; зобов'язав ПСП ім. Щорса повернути ОСОБА_4 земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 7, 2328 га, кадастровий № НОМЕР_1, що розташована на території Павлівської сільської ради Кегичівського району Харківської області, що належить ОСОБА_4 на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю №36; стягнув з ПСП ім. Щорса на користь ОСОБА_4 судові витрати зі сплаті судового збору в сумі 1 102, 40 грн та за проведення експертизи в сумі 8 606, 00 грн.

Рішення суду першої інстанції обґрунтовувалось тим, що оспорюваний договір був укладений без волевиявлення позивача, а тому суд зробив висновок про його недійсність. Факт отримання позивачем плати за користування землею не може свідчити про погодження з умовами укладеного раніше договору, не спростовує висновку суду про недійсність договору і не створює для нього правових наслідків. Такий висновок, на переконання суду першої інстанції, відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 22 квітня 2015 року у справі № 6-48цс15. З огляду на те, що відповідно до висновку судово-почеркознавчої експертизи позивач не підписував оскаржуваний договір, є підстави вважати моментом, коли позивач дізнався про порушення його права саме момент отримання та ознайомлення із договором оренди землі, що є предметом цього спору.

Зважаючи на наведене, суд не встановив підстав вважати пропущеним позовну давність, що також за висновками суду першої інстанції відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 22 квітня 2015 року у справі № 6-48цс15.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 19 липня 2017 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У своїх висновках апеляційний суд зазначив, що, задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність волі орендодавця на укладення договору оренди земельної ділянки, а тому наявні правові підстави для визнання його недійсним та повернення земельної ділянки власнику. Посилання ПСП ім. Щорса, що початок перебігу позовної давності необхідно обчислювати з моменту укладення оспорюваного договору, оскільки позивач отримував плату за користування землею, на переконання апеляційного суду, суперечить нормам статті 261 ЦК України. При цьому, до спірних правовідносин апеляційний суд застосував правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 22 квітня 2015 року у справі № 6-48цс15.

У касаційній скарзі, поданій у серпні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПСП ім. Щорса просило скасувати рішення Кегичівського районного суду Харківської області від 06 червня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 19 липня 2017 року, посилаючись на порушення судами норм матеріального права та процесуального права.

Касаційна скарга обґрунтовувалась тим, що суди першої та апеляційної інстанцій не врахували заперечення заявника щодо висновку судового експерта, апеляційний суд необґрунтовано відмовив у проведенні додаткової судової почеркознавчої експертизи, назвавши її повторно, питання щодо підпису дружини позивача на оспорюваному договорі судовий експерт не досліджував, хоча в цій частині суд задовольнив клопотання про проведення судової експертизи. Обґрунтовуючи початок перебігу позовної давності суди помилково послались на правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 22 квітня 2015 року у справі № 6-48цс15, при цьому не звернули увагу на інші особливості справи, зокрема коли позивач дізнався про порушення свого права.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 серпня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України (в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що набрав чинності 15 грудня 2017 року, далі - ЦПК України) судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду 03 квітня 2018 року.

Перевіривши матеріали справи, Верховний Суд зробив висновок про наявність підстав для зупинення касаційного провадження у справі.

Установлено, що предметом спору є визнання недійсним договору оренди землі від 01 лютого 2007 року б/н.

Задовольняючи позов, суди першої та апеляційної інстанції застосували до спірних правовідносин правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 22 квітня 2015 року у справі № 6-48цс15, відповідно до якого початком перебігу позовної давності необхідно вважати дату, коли позивач довідався про порушення свого права, а саме коли дізнався про існування спірного договору оренди землі.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 червня 2018 року передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду цивільну справу № 575/476/16-ц за позовом ОСОБА_6 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кириківське», третя особа: відділ Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру у Великописарівському районі Сумської області, про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним та повернення земельної ділянки.

Направляючи справу на розгляд ВеликоїПалати Верховного Суду, суд касаційної інстанції встановив, що правове питання початку перебігу строку позовної давності з моменту, коли позивач фактично дізнався про існування спірного договору оренди землі неодноразово було предметом розгляду Верховного Суду України та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, проте Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду зробив висновок про наявність підстав відступити від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 22 квітня 2015 року у справі № 6-48цс15 щодо застосування статті 261 ЦК України у подібних правовідносинах.

За змістом пункту 10 частини першої статті 252 ЦПК України суд може з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об'єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

Відповідно до пункту 14 частини першої статті 253 ЦК України провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 10 частини першої статті 252 цього Кодексу, до закінчення перегляду справи в касаційному порядку.

Враховуючи, що справа № 575/476/16-ц за позовом ОСОБА_6 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кириківське», третя особа: відділ Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру у Великописарівському районі Сумської області, про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним та повернення земельної ділянки передана на розгляд Великої Палати Верховного Суду, а у справі, що переглядається, досліджуються подібні правовідносини, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду визнає за обґрунтоване зупинити касаційне провадження у цій справі до вирішення іншої судової справи у касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду.

Керуючись статтями пунктом 10 частини першої статті 252, пунктом 14 частини першої статті 253, статтею 260 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Зупинити касаційне провадження у цивільній справі № 624/605/16-ц за позовом ОСОБА_4 до Приватного сільськогосподарського підприємства ім. Щорса про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним та повернення земельної ділянки за касаційною скаргою Приватного сільськогосподарського підприємства ім. Щорса на рішення Кегичівського районного суду Харківської області від 06 червня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 19 липня 2017 року до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 575/476/16-ц ц за позовом ОСОБА_6 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кириківське», третя особа: відділ Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру у Великописарівському районі Сумської області, про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним та повернення земельної ділянки.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття і оскарженню не підлягає.

Судді: С О. Погрібний

О. В. Ступак

Г. І. Усик