Справа № 686/5398/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2018 року м. Хмельницький

Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області в складі:

головуючої судді Мороз В.О.,

з участю секретаря судового засідання Козельської Г.В.,

єдиний унікальний номер справи: 686/5398/18;

сторони та інші учасники справи:

-позивач ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО ОСОБА_1 «ПРИВАТБАНК»,

-відповідач ОСОБА_2,

розглянувши в судовому засіданні в порядку письмового провадження в залі суду цивільну справу за позовом ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНОГО БАНКУ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості кредитором спадкодавця, -

ВСТАНОВИВ:

В березні 2018 року позивач ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду з вище зазначеним позовом до відповідача ОСОБА_2, в якому просить стягнути заборгованість у розмірі 6 636, 89 грн. за кредитним договором № б/н від 28.12.2010 р.

Свої вимоги мотивує тим, що ОСОБА_3 звернувся до банку з метою отримання банківських послуг, у звязку із чим підписав заяву б/н від 28.12.2010 р., згідно якої отримав кредит в розмірі 7 200 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

23.06.2015 р. позичальник ОСОБА_3 помер. Станом на день смерті його заборгованість становить 6 309, 71 грн. за тілом кредиту та 327, 18 грн. відсотків. Зазначає, що банком була направлена претензія до нотаріальної контори, на претензію отримано лист, що спадкоємці із заявами про прийняття спадщини не зверталися. Однак відповідно до вимог ст..ст. 1218, 1268 ЦК України його спадкоємицею є ОСОБА_2, яка постійно проживала із спадкодавцем, а тому борг просить із спадкоємця.

В судове засідання представник позивача не зявився, про час та місце судового розгляду справи повідомлений в установленому законом порядку, в матеріалах справи наявна заява позивача про розгляд справи за відсутності його представників.

Відповідач в судове засідання не зявилися, про час та місце судового розгляду справи повідомлені в установленому законом порядку, відзиву не направлено.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши законодавство, яке регулює дані правовідносини, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних мотивів.

Встановлено, що 28.12.2010 року між банком та ОСОБА_3 було укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку. За вказаним договором ОСОБА_3М отримав в позивача кредит на загальну суму 7 200 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

23.06.2015 р. позичальник ОСОБА_3 помер, що вбачається із копії свідоцтва про смерть серії І-БВ № 254400.

Станом на день смерті його заборгованість становить 6 309, 71 грн. за тілом кредиту та 327, 18 грн. відсотків, що вбачається із розрахунку заборгованості.

18.09.2015 р. ПАТ КБ «ПриватБанк» була направлена претензія кредитора до Хмельницької нотаріальної контори, на претензію отримано лист, що спадкоємці із заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 не зверталися.

Із інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо ОСОБА_3 від 15.05.2018 р. вбачається, що нерухоме майно у нього відсутнє.

Земельні ділянки у власності ОСОБА_3 відсутні, що вбачається із листа Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області від 23.05.2018 р.

Будь якого іншого майна, яке б налажало ОСОБА_3 судом не встановлено.

Померлий ОСОБА_3 був зареєстрований станом на 23.06.2015 р. в с. Давидківці, вул. Набережна,5, Хмельницький район, Хмельницька область, разом із ОСОБА_4 (бабуся), ОСОБА_5 (мати), ОСОБА_2 (сестра), ОСОБА_6 (племінниця), що вбачається із довідки Давидковецької сільської ради.

Будинок в с. Давидківці, вул. Набережна,5, Хмельницький район, Хмельницька область, належить ОСОБА_4

У випадку смерті боржника за кредитним договором його права і обовязки за цим договором переходять до спадкоємців, які зобовязані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Вимоги кредитора вони зобовязані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі (пункт 5 статті 1219, стаття 1282 ЦК України).

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов'язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України).

Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України).

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України).

Дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем, визначені у частинах третій, четвертій статті 1268, статті 1269 ЦК України.

Так, згідно з частиною третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Чинне законодавство розмежовує поняття прийняття спадщини (глава 87 ЦК України «Здійснення права на спадкування») та оформлення спадщини (глава 89 ЦК України «Оформлення права на спадщину»).

Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Разом з тим незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п'ята статті 1268 ЦК України).

Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Однак відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).

Таким чином, спадкові права є майновим об'єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку.

Отже, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що хоча отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 1296 ЦК України є правом, а не обов'язком спадкоємця, однак відсутність у спадкоємця свідоцтва про право на спадщину не може бути підставою для відмови у задоволенні вимог кредитора.

Проте, зазначені вище норми підлягали б застосування, за умови, що відповідач є спадкоємцем боржника і що у спадкодавця є спадкове майно. У даній справі позивач не надав суду жодного належного та допустимого доказу того, що відповідач є спадкоємцем померлого і що у ОСОБА_3 є спадкове майно.

Крім того, реєстрація відповідача та ОСОБА_3 за однією адресою не є безумовним доказом того, що відповідач проживав разом із ОСОБА_3 та є особою, яка відповідно до вимог частини третьої статті 1268 ЦК України прийняла спадщину, оскільки положення Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не ставить місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації. Місцем проживання особи може бути будь-яке жиле приміщення, у якому особа проживає постійно або тимчасово, яке належить цій особі на праві власності або праві користування, що визнається власником жилого приміщення. Отже, проживання будь-якої особи зі спадкодавцем не є безумовним підтвердженням того, що ця особа є спадкоємцем померлого.

При цьому, згідно із частиною першою статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобовязаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Пунктом 32 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30 березня 2012 року роз'яснено, що з урахуванням положення ст. 1282 ЦК України спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. При цьому спадкоємці несуть зобов'язання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальникові за життя. Інші нараховані зобов'язання фактично не пов'язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями.

Виходячи з наведеного, при вирішенні спору про стягнення з спадкоємців коштів для задоволення вимог кредитора встановленню підлягають обставини, пов'язані із наявністю невиконаних договірних зобов'язань, з'ясуванням вартості отриманого спадкоємцями майна та дотримання кредитором законодавчо визначеного строку пред'явлення вимоги до спадкоємців боржника.

Проте спадкового майна після смерті ОСОБА_3 судом не встановлено, а суду таких доказів не надано.

Таким чином, в задоволенні позову слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 2, 5, 7, 10, 12, 13, 17, 18, 81, ч. 1 ст. 141, п. 2 ч. 1, ч. 3 ст. 258, ст. ст. 259, 263 268, ч. 1, 2 ст. 273, ч. 1 ст. 352, ст. 354 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

В задоволені позову ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНОГО БАНКУ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості кредитором спадкодавця, відмовити.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обовязки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана Апеляційному суду Хмельницької області через Хмельницький міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня складення судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Дата складення рішення суду: 11.06.2018 року.

Суддя