693/428/17
2/693/31/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.06.2018 м. Жашків

Жашківський районний суд Черкаської області

в складі: головуючого судді - Шимчика Р.В.,

за участю:секретаря - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Жашків цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ПАТ КБ Приватбанк звернулося до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

В обгрунтування своїх позовних вимог вказало, що відповідно до кредитного договору б/н від 18.08.2010р. відповідач ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі 5000 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Щодо зміни кредитного ліміту Банк керувався п.2.1.2.3., п.2.1.1.2.4 договору, на підставі яких відповідач при укладенні договору дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку.

Підписання даного Договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого Банком, відповідно до п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг.

Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті, складає між нею та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві.

При укладанні Договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України.

Згідно цієї статті ЦК договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті, з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п. 2.1.1.12.6 "Правил користування платіжною карткою".

Позивач зобовязання за кредитним договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі, передбаченому кредитним договором.

Відповідач ненадала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору, не виконавши свої зобовязання перед банком, а тому позивач має право достроково вимагати від відповідача повернення всієї суми кредиту.

В звязку із зазначеними порушеннями зобовязань за кредитним договором відповідач ОСОБА_2 станом на 30.04.2017р. має заборгованість 25614 грн.13 коп., яка складається з наступного:

- 2638,64 грн. заборгованість за кредитом;

- 18179,58 грн. заборгованість по процентах за користування кредитом;

- 3100,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією;

а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та Правил надання банківських послуг:

- 500,00 грн. штраф (фіксована частина);

- 1195,91 грн. - штраф (процентна складова).

На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов'язання і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав ПАТ КБ Приватбанк.

Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Пунктом 1.1.7.12 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання. Якщо на протязі цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк.

В ст. 599 ЦК України зазначено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Не виконуючи належним чином зобовязання за вказаним договором відповідач порушив зазначені вище норми законодавства та умови кредитного договору.

Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

В звязку з вище викладеним позивач звернувся до суду з позовною заявою та просив стягнути з відповідача ОСОБА_2. заборгованість у розмірі 25614 грн.13 коп., судові витрати у розмірі 1600 грн. 00 коп., та не заперечував проти винесення заочного рішення.

Ухвалою суду від 09 червня 2017 року в даній справі було відкрито провадження.

Представник позивача ПАТ КБ ПриватБанк ОСОБА_3, який діє на підставі довіреності №7719-К-О від 27.12.2016р., в судове засідання не зявився, при цьому подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, оскільки вважає, що ним надано достатні докази, які обґрунтовують позовні вимоги. В попередньому судовому засіданні пояснював, що кредитна карта перевипускалася, а кредитний договір продовжувався шляхом пролонгації, тому заборгованість нараховувалася саме з дати її виникнення, а не з дати укладення самого договору.

В судове засідання відповідач ОСОБА_2 не зявилася. В попередньому судовому засіданні позов не визнала та просила відмовити в його задоволенні та пояснила, що дійсно 18.08.2010р. вона укладала договір з позивачем б/н і отримала кредит у розмірі 5000 грн., який в подальшому повернула разом з відсотками у 2012 році. 21 січня 2013 року між ОСОБА_2 та ПАТ КБ ПриватБанк було укладено нову угоду, на підставі якої відповідач отримала кредит в сумі 5000 грн., який повністю повернула позивачу 04.08.2014 р. Заборгованості по цьому кредиту у відповідача не було, проте згідно виписки банку 09.08.2014р. зявилася заборгованість в сумі 2638 грн. 64 коп. Звідки зявилася ця заборгованість відповідачу не зрозуміло. 17 березня 2017 року відповідач від банку отримала лист, в якому повідомило, що вона заборгувала перед банком кошти в сумі 21540,00 грн. згідно договору №5611 від 12.06.2014р. Даний договір відповідач не укладала взагалі. Такі дії свідчать про намагання позивача стягнути безпідставно з відповідача грошові кошти, посилаючись при цьому на неіснуючі докази.

В судове засідання представник відповідача адвокат ОСОБА_4 не зявився. В попередньому судовому засіданні підтримав позицію відповідача та просив відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог, оскільки позивачем не надано належних доказів того, що відповідач ОСОБА_2 отримувала даний кредит.

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Ч.1 ст.4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно з ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Ч. 1 ст. 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Статтею 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит і сплатити проценти. Договір є обов'язковим до виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Судом установлено, що відповідач ОСОБА_2 звернулася до ПАТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у звязку з чим 18.08.2010р. підписала Анкету-Заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку б/н, згідно якої вона погодилася з тим, що ця заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування та кредитування, розташованими в рекламному буклеті, складають між нею і банком договір про надання банківських послуг, ознайомилася з вищевказаними умовами, що підтверджується її підписом у заяві.

При цьому у вказаній вище заяві-анкеті відсутня інформація щодо розміру кредитного ліміту, встановленого на картковий рахунок відповідача, відсотків та строку дії даного договору, що є основними істотними умовами при укладенні договору та підставою виникнення між сторонами договірних зобовязань, хоча у позовній заяві позивач вказує, що відповідач ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі 5000 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Крім того, слід зауважити, що «Умови та Правила надання банківських послуг», приєднані до заяви-анкети не містять підпису відповідача, що б підтверджувало, що саме «Умови та Правила надання банківських послуг», на які посилається позивач, є складовою укладеного 18 серпня 2010 року між сторонами кредитного договору і, що саме ці «Умови та Правила надання банківських послуг» мав на увазі відповідач, підписуючи заяву-анкету позичальника, та, відповідно, чи брав на себе зобов'язання зі сплати неустойки в разі порушення зобов'язання за повернення кредиту.

Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

З доданого до позовної заяви розрахунку заборгованості за договором № б/н від 18.08.2010р., укладеного між Приватбанком та клієнтом ОСОБА_2, судом вбачається, що починаючи з 21.01.2013р. у відповідача перед банком виникла заборгованість та станом на 30.04.2017р. становить 25614,13 грн.

В ході судового розгляду представником позивача було надано виписку по кредитній карті ОСОБА_2 за період з 01.01.1999р. по 15.04.2018р., з якої вбачається, що дійсно ОСОБА_2 починаючи з 21.01.2013р. по карті № 246136 здійснювала розрахункові операції, тобто користувалася даною картою у магазинах та знімала кредитні кошти через банкомати. Однак, при цьому представником банку не надано жодного документа, який би підтверджував чи спростовував, що інформація, зазначена у розрахунку станом на 30.04.2017р. та у виписці за період з 01.01.1999р. по 15.04.2018р. стосується саме кредитного договору № б/н від 18 серпня 2010 року, на який позивач посилається у позовній заяві.

Проаналізувавши вищевикладене, суд вбачає невідповідність зазначеної інформації у позовній заяві з доданими до неї додатками, що позбавляє можливості встановити обставини, що підтверджують заявлені вимоги або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, зокрема, який кредитний договір є предметом позовних вимог і по якому саме кредитному договору та яким чином відповідачу нараховано заборгованість з 2013 року.

Ч.1 ст. 76 ЦПК України, передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Положенням ч.1 ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

У відповідності до ч.ч.1,2 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частинами 1,5,6 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На підставі ч.1 ст.89ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно вимог ч.ч.1,2,5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оцінюючи наявні в матеріалах справи докази, суд не має змоги дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування, а також повно, обєктивно і всебічно зясувати обставини справи, для прийняття обґрунтованого і законного рішення, оскільки позивачем не надано достатніх і належних доказів, а томувважає, що є всі підстави для відмови у задоволенні позовної заяви.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, повязані з розглядом справи, у разі відмови в позові покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 207, ч.1 ст.626, ст.ст. 628-629, 1054 ЦК України, ч.1 ст.2, ч.1 ст.4, ч.1 ст.5, ч.1 ст.19, ч.1 ст.76, ст. 77, ч.1 ст.79, ч.ч.1,2 ст.80, ч.ч.1,5,6 ст.81, ч.1 ст.89, п.2 ч.2 ст.141, ч.2 ст.247, ч.ч.1,2,5 ст. 263, ст.ст.272-273, ч.ч.2,5 ст.279, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Публічному акціонерному товариству комерційний банк «Приватбанк» в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Черкаської області через Жашківський районний суд Черкаської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий суддя: Роман Васильович Шимчик