Постанова

Іменем України

06 червня 2018 року

м. Київ

справа № 754/15635/15-ц

провадження № 61-11867св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

відповідачі: ОСОБА_4,

ОСОБА_5,

товариство з обмеженою відповідальністю «Харківський центр правової допомоги»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_4, яка подана представником ОСОБА_6, на рішення Деснянського районного суду міста Києва, у складі головуючого судді Клочко І. В., від 19 квітня 2016 року та рішення Апеляційного суду міста Києва, у складі колегії суддів: Українець Л. Д., Оніщука М. І., Шебуєвої В. А., від 30 червня 2016 року,

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, товариства з обмеженою відповідальністю «Харківський центр правової допомоги» (далі - ТОВ «Харківський центр правової допомоги») про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Позовна заява мотивована тим, що24 липня 2010 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було укладено договір позики, за яким ОСОБА_4 отримав у позику від ОСОБА_5 кошти у розмірі 52 560, 00 доларів США, які зобов'язався повернути не пізніше 24 січня 2011 року. 09 липня 2012 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 укладено договір про відступлення права вимоги (цесії), за умовами якого до останнього перейшли всі права первісного кредитора у зобов'язанні за договором позики від 24 липня 2010 року в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Про укладення договору про відступлення права вимоги (цесії) від 09 липня 2012 року ОСОБА_4 повідомлений 18 липня 2012 року та 08 жовтня 2015 року. Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 08 вересня 2014 року стягнуто солідарно з ОСОБА_4, ТОВ «Харківський центр правової допомоги» на користь ОСОБА_3 основний борг за договором позики у сумі, еквівалентній 71 039, 00 доларам США за курсом НБУ на день ухвалення рішення - 1 282,2103 грн за сто доларів США, складає 910 869, 37 грн, неустойку у сумі 5 178 600 грн. Всього стягнуто 6 089 469, 37 грн. У зв'язку з невиконанням боржником рішення суду позивач звернувся до відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у місті Києві із заявою про відкриття виконавчого провадження, проте ОСОБА_4 проігноровано вимогу державного виконавця щодо добровільного виконання рішення суду. З метою забезпечення виконання зобов'язань за договором позики 24 липня 2010 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було укладено іпотечний договір, за яким предметом іпотеки є квартира АДРЕСА_1.

Посилаючись на викладені обставини позивач просив суд у рахунок задоволення вимог до ОСОБА_4 за договором позики від 24 липня 2010 року на загальну суму у розмірі 6 089 469, 37 грн, яка складається з: неповернутої частини позики в сумі, еквівалентній 52 560, 00 доларів США, процентів за користування коштами у сумі, еквівалентній 13 768, 00 доларів США, трьох процентів річних у сумі, еквівалентній 4 711, 00 доларів США, неустойки за прострочення виконання зобов'язання у сумі 5 178 600, 00 грн, згідно заочного рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 08 вересня 2014 року, звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1, із застосуванням визначеної статтею 38 Закону України «Про іпотеку» процедури шляхом надання іпотекодержателю права на продаж предмета іпотеки від власного імені будь-якій третій особі-покупцю на його власний розсуд за ціною на рівні, не нижчому за 1 166 526, 00 грн, згідно звіту про незалежну оцінку майна від 02 березня 2016 року; надати ОСОБА_3 право особисто та через представників пред'являти правовстановлюючі документи на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1, усно та письмово звертатися, одержувати і подавати необхідні документи (у тому числі про сімейний стан іпотекодавця, належність майна на праві власності, про кількість продажів, визначених нормативної вартості), будь-які витяги з усіх державних реєстрів прав власності, інших речових прав на нерухоме майно та обтяжень об'єктів нерухомого майна, звіти про оцінку майна (в тому числі висновки експертів) та будь-які інші документи в Державній реєстраційній службі України, Державній міграційній службі України та інших державних органах, установах, підприємствах, організаціях усіх форм власності, в державних нотаріальних конторах, у приватних нотаріусів та в архівних установах (в тому числі з вимогами про відкриття нового розділу стосовно предмета іпотеки в реєстрі прав власності на нерухоме майно) та вчиняти всі інші необхідні дії, пов'язані з продажем предмета іпотеки; виселити ОСОБА_4 з іпотечного майна; з метою збереження предмета іпотеки до моменту його реалізації передати предмет іпотеки в управління ОСОБА_3 на період до його реалізації з наданням права обладнання предмета іпотеки новими охоронними пристроями, вільного доступу до нерухомого майна, зміни замків, а також укладення договорів на охорону зі спеціалізованими підприємствами, укладання договорів оренди предмета іпотеки з правом отримання орендної плати.

Заочним рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 19 квітня 2016 року ОСОБА_3 відмовлено у задоволенні заявлених позовних вимог.

Судове рішення першої інстанції мотивоване тим, щопозивач пропустив строк звернення до суду з вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки, що є підставою для відмови у задоволенні заявлених позовних вимог.

30 червня 2016 року рішенням Апеляційного суду міста Києва рішення Деснянського районного суду міста Києва від 19 квітня 2016 року скасовано і ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково. У рахунок задоволення вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 за договором позики від 24 липня 2010 року у сумі 6 089 469, 37 грн, яка згідно заочного рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 08 вересня 2014 року складається з неповернутої частини позики в сумі, еквівалентній 52 560 доларів США, процентів за користування коштами у сумі, еквівалентній 13 768 доларів США, трьох процентів річних у сумі, еквівалентній 4 711 доларів США, неустойки за прострочення зобов'язання у сумі 5 178 600 грн, звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1, із застосуванням визначеної статтею 38 Закону України «Про іпотеки» процедури продажу шляхом надання іпотекодержателю ОСОБА_3 права на продаж предмета іпотеки від власного імені будь-якій третій особі-покупцю на його власний розсуд за ціною на рівні, не нижчому за 1 166 526 грн згідно звіту про незалежну оцінку майна №950306_02032016_3 від 02 березня 2016 року, з наданням ОСОБА_3 права особисто та через представників пред'являти правовстановлюючі документи на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1, усно та письмово звертатися, одержувати і подавати необхідні документи (у тому числі про сімейний стан іпотекодавця, належність майна на праві власності, про кількість продажів, визначених нормативної вартості), будь-які витяги з усіх державних реєстрів прав власності, інших речових прав на нерухоме майно та обтяжень об'єктів нерухомого майна, звіти про оцінку майна (в тому числі висновки експертів) та будь-які інші документи в Державній реєстраційній службі України, Державній міграційній службі України та інших державних органах, установах, підприємствах, організаціях усіх форм власності, в державних нотаріальних конторах, у приватних нотаріусів та в архівних установах (у тому числі з вимогами про відкриття нового розділу стосовно предмета іпотеки в реєстрі прав власності на нерухоме майно) та вчиняти всі інші необхідні дії, пов'язані з продажем предмета іпотеки. У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що районний суд дійшов безпідставного висновку про те, що позивачем пропущено строк звернення до суду з позовом, оскільки відбулось переривання строку позовної давності. Враховуючи неналежне виконання відповідачем основного зобов'язання за договором позики позивач вправі у рахунок погашення заборгованості задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Правові підстави для виселення ОСОБА_4 без надання іншого житла відсутні, оскільки квартира придбана у 1994 році.

У липні 2016 року представником ОСОБА_4 - ОСОБА_6 подано касаційну скаргу на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 19 квітня 2016 року та рішення Апеляційного суду міста Києва від 30 червня 2016 року.

01 серпня 2016 року ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження у справі за поданою касаційною скаргою.

21 грудня 2016 року ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ТОВ «Харківський центр правової допомоги» про звернення стягнення на предмет іпотеки призначено до судового розгляду.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів». Відповідно до пункту 4 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

27 лютого 2018 року справу передано до Верховного Суду.

02 березня 2018 року справу розподілено судді-доповідачу.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_6 просить скасувати рішення Деснянського районного суду міста Києва від 19 квітня 2016 року та рішення Апеляційного суду міста Києва від 30 червня 2016 року у частині задоволених позовних вимог, а справу у цій частині передати на новий судовий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу, обґрунтовано тим, що суди попередніх інстанцій повно і всебічно не з'ясували обставини справи. Апеляційний суд дійшов необґрунтованого висновку про часткове задоволення вимог ОСОБА_3 Апеляційним судом не прийнято до уваги, що іпотечним договором було передбачено право іпотекодержателя на задоволення своїх вимог у позасудовому порядку, натомість позивач не довів неможливість звернути стягнення на предмет іпотеки у спосіб, визначений у договорі у позасудовому порядку. Крім того, не було з'ясовано питання щодо необхідності висловлення згоди заявника на позасудовий спосіб звернення стягнення предмету іпотеки. Судом не застосовані наслідки спливу позовної давності.

Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Судами встановлено, що 24 липня 2010 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Анохіною В. М. та зареєстрований в реєстрі за №1666 (а.с. 7).

Відповідно до пункту 1 договору позики позикодавець передав у власність позичальника, а позичальник прийняв валютні цінності на суму 52 560, 00 доларів США, що на момент укладення цього договору згідно офіційного курсу НБУ (1/7,89) складало суму у розмірі 414 698, 40 грн.

Позичальник зобов'язався повернути позикодавцю валютні цінності на суму 52560,00 доларів США в порядку та в строки: не пізніше 24 серпня 2010 року - 1260, 00 доларів США; не пізніше 24 вересня 2010 року - 1260, 00 доларів США; не пізніше 24 жовтня 2010 року - 1260, 00 доларів США; не пізніше 24 листопада 2010 року - 1260, 00 доларів США; не пізніше 24 грудня 2010 року - 1260, 00 доларів США; не пізніше 24 січня 2011 року - 46 260, 00 доларів США.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за договором позики від 24 липня 2010 року цього ж дня між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Анохіною В. М., та зареєстрований в реєстрі за №1668 (а.с. 25-26).

У відповідності до пункту 1 іпотечного договору предметом іпотеки є квартира АДРЕСА_1, що належить іпотекодавцю ОСОБА_4 на праві особистої приватної власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 14 липня 1994 року Лазаревою Л. І. державним нотаріусом Першої Київської державної нотаріальної контори за реєстровим № 20-11615 та зареєстрованого у Бюро технічної інвентаризації м. Києва від 22 листопада 1994 року і записаного у реєстрову книгу за № 3372 (а.с. 27).

09 липня 2012 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 укладено договір про відступлення права вимоги (цесії), посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Анохіною В. М. та зареєстрований у реєстрі за № 1541, відповідно до якого первісний кредитор передав, а новий кредитор прийняв на себе право вимоги, що належить первісному кредиторові, і став кредитором за договором позики, укладеним між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Анохіною В. М. 24 липня 2010 року за реєстровим № 1666, та став кредитором за іпотечним договором з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (договір іпотеки), укладеним між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, посвідченим АнохіноюВ. М. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 24 липня 2010 року за реєстровим № 1668 (а.с.14).

Про укладення договору про відступлення прав вимоги за договором позики від 24 липня 2010 року ОСОБА_4 повідомлено, що підтверджується копіями повідомлень про вручення поштового відправлення (а.с.11, 16).

На адресу ОСОБА_4 позивачем також направлялась вимога про усунення порушення основного зобов'язання, яка отримана останнім 16 листопада 2012 року (а.с. 32-40).

Відповідно до пункту 12 іпотечного договору у випадку невиконання іпотекодавцем письмової вимоги іпотекодержателя про усунення порушення зобов'язання за цим договором та/або договором позики у встановлений іпотекодержателем строк, таку вимогу іпотекодержатель може задовольнити за рахунок предмету іпотеки, що є предметом цього договору. Це застереження відповідно до Закону вважається договором про задоволення вимог іпотекодержателя та засвідчує одну з наступних обставин - продаж предмету іпотеки будь-якій особі та будь-яким способом на підставі договору купівлі-продажу у порядку статті 38 Закону України «Про іпотеку», для чого іпотекодавець шляхом підписання цього Договору надає іпотекодержателю право укласти такий договір за ціною, яка встановлена за згодою між іпотекодавцем та іпотекодержателем на момент укладання договору або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності та на умовах, визначених на власний розсуд іпотекодержателя, і здійснити всі необхідні дії.

Для реєстрації права власності на предмет іпотеки у відповідності з положеннями статті 37 Закону або відчуження предмета іпотеки у відповідності з положеннями статті 38 Закону договором іпотекодержателю надано право: пред'являти правовстановлюючі документи на предмет іпотеки, усно та письмово звертатися, одержувати і підписувати необхідні довідки, в тому числі про склад сім'ї, документи, заяви, звертатися до Комунального підприємства Київське міське бюро технічної інвентаризації для реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна та інших установ, підприємств та організацій, з питань отримання витягів та інших документів, а також вчиняти всі інші дії, пов'язані з виконанням цих питань.

Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 08 вересня 2014 року (справа №638/1269/14) задоволено позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ТОВ «Харківський центр правової допомоги», третя особа - ОСОБА_5, про стягнення боргу за договором позики на користь заміненого кредитора. Стягнуто солідарно з ОСОБА_4, ТОВ «Харківський центр правової допомоги» на користь ОСОБА_3 основний борг за договором позики у сумі, еквівалентній 71 039 доларів США, що за курсом НБУ на день винесення рішення, який становить 1282,2103 грн за сто доларів США, складає 910 869, 37 грн, неустойку у сумі 5 178 600 грн (а.с. 18-20).

Згідно звіту про незалежну оцінку майна від 02 березня 2016 року, виконаного ТОВ «Харківська інвестиційна агенція нерухомості», вартість квартири АДРЕСА_1 становить 1 166 526, 00 грн. (а.с. 78-82).

Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України (2004 року) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 Закону України «Про іпотеку».

Стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Статтею 38 Закону України «Про іпотеку» передбачено право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки.

Положеннями частини першої статті 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

У справі, яка розглядається, апеляційний суд, встановивши наявність заборгованості за договором позики, порушення обов'язків іпотекодавцем, визначений судовим рішенням у справі №638/1269/14 розмір заборгованості, прийняв вірне рішення про звернення стягнення на предмети іпотеки шляхом продажу вищевказаного нерухомого майна позивачем від свого імені будь-якій особі-покупцеві на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку» за ціною, встановленою на підставі звіту про незалежну оцінку майна.

Ухвалюючи рішення у справі, апеляційний суд вірно прийняв до уваги те, що наявність договору про позасудове врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки не позбавляє іпотекодержателя права на звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу вищевказаного нерухомого майна позивачем від свого імені будь-якій особі-покупцеві на підставі договору купівлі-продажу предмету іпотеки у судовому порядку (у випадку відсутності у іпотекодержателя правоустановчих документів на нерухоме майно, з урахуванням поведінки іпотекодавця тощо).

Таким чином, суд апеляційної інстанції виконав вимоги статті 212 ЦПК України, 2004 року, щодо оцінки доказів і статті 213 ЦПК України, 2004 року, щодо законності та обґрунтованості рішення суду, повно і всебічно дослідив і оцінив докази та встановив обставини у справі.

За правилами частини першої, другої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Керуючись статтями 402, 409, 410, 415, 416, 418, 419, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_4, яка подана представником ОСОБА_6, залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду міста Києва від 30 червня 2016 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення Апеляційного суду міста Києва від 30 червня 2016 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийД. Д. Луспеник

СуддіО. В. Білоконь

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта

Ю. В.Черняк