Ухвала

8 червня 2018 року

м. Київ

справа № 214/1210/15-ц

провадження № 61-33629ск18

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Карпенко С. О., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою Комунального підприємства «САНСЕРВІС» Криворізької міської ради, яке є правонаступником Комунального підприємства «САНСЕРВІС», на постанову апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 березня 2018 року у справі за позовом Комунального підприємства «САНСЕРВІС» до ОСОБА_1, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Комунальне підприємство «Житлово-експлуатаційна організація № 35», про відшкодування майнової шкоди, завданої затопленням,

ВСТАНОВИВ:

20 квітня 2018 року подана касаційна скарга Комунального підприємства «САНСЕРВІС» Криворізької міської ради, яке є правонаступником Комунального підприємства «САНСЕРВІС», на постанову апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 березня 2018 року.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів».

Згідно з частиною третьою статті 3 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК) України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження, суд дійшов наступних висновків.

У лютому 2015 року Комунальне підприємство «САНСЕРВІС» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди, завданої затопленням.

Після уточнення позовних вимог у серпні 2015 року, посилаючись на те, що у зв'язку із затопленням було зіпсоване майно, яке перебуває на балансі позивача, Комунальне підприємство «САНСЕРВІС» просило стягнути на його користь з ОСОБА_1 вартість ремонтно-будівельних робіт, які необхідно провести для усунення пошкодження внаслідок затоплення в розмірі 34 812 грн.

Саксаганський районнийсуд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області рішенням від 26 червня 2017 року позов задовольнив. Стягнув з

ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «САНСЕРВІС»

34 812 грн в рахунок відшкодування майновоїшкоди, а також витрати зі сплати судового збору в розмірі 375 грн 12 коп. та витрати на проведення експертизи в розмірі 2 700 грн.

Апеляційний суд Дніпропетровської області постановою від 22 березня

2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнив. Скасував

рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 червня 2017 року та ухвалив нове судове рішення, яким

відмовив Комунальному підприємству «САНСЕРВІС» в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди, завданої затопленням. Стягнув з Комунального підприємства «САНСЕРВІС»

на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору за розгляд апеляційної скарги в розмірі 412грн 63 коп.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Згідно з частиною шостою статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста

розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних

осіб.

Відповідно до частини дев'ятої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» встановлено, що розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом

на 1 січня 2018 року становить 1 762 гривні.

Предметом позову у даній справі є стягнення майнової шкоди, завданої затопленням, в розмірі 34 812 грн.

Ухвалюючи судове рішення, що оскаржується, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що матеріали справи не містять переконливих доказів затоплення приміщення Комунального підприємства «САНСЕРВІС» з вини ОСОБА_1 як власника квартири, що розташована поверхом вище, оскільки квартира відповідача 1 серпня 2014 року не була досліджена на виявлення причин затоплення. Крім того, згідно акта від 4 серпня 2014 року, складеного у

перший робочий день після затоплення, квартира ОСОБА_1 також мала сліди затоплення - внаслідок пориву водопроводу центрального опалення з технічного поверху, розташованого на горищі.

Зазначена справа визнана апеляційним судом малозначною.

Право на касаційне оскарження постанови апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 березня 2018 року заявник обґрунтовує тим, що даний спір не є малозначним, оскільки передбачає певну складність, множинність доказів, свідків та третіх осіб; вважає, що апеляційний суд фактично розглянув справу у загальному порядку, однак зазначив, що у спрощеному, чим порушив норми процесуального права. Заявник посилається на виключне значення цієї справи для нього, так як сума збитків не є незначною і питання її стягнення є принциповим з огляду на відповідальність підприємства перед громадою міста.

Касаційний суд, перевіривши доводи касаційної скарги, дійшов висновку,

що обґрунтування, які вона містить, не підтверджують наявність випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню. При цьому Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову,

предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК Українисуддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Зазначене відповідає і Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету ОСОБА_2 Європи від 7 лютого 1995 року, згідно з якими державам-членам рекомендовано вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року.

Оскільки заявником подано касаційну скаргу на постанову апеляційного

суду Дніпропетровської області від 22 березня 2018 року, прийняту у малозначній справі, і випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті

389 ЦПК України, ним не доведені, а судом не встановлені, відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі.

Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Комунального підприємства «САНСЕРВІС» Криворізької міської ради на постанову апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 березня

2018 року.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя С. О. Карпенко