Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний номер 314/3264/17 Головуючий у 1 інстанції Кіяшко В.О.
Номер провадження 22-ц/778/750/18 Суддя-доповідач ОСОБА_1

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2018 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справах Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого Подліянової Г.С.,

суддів: Дашковської А.В.,

ОСОБА_2,

за участю секретаря Бурима В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 на рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 10 листопада 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про усунення перешкод в користуванні власністю та відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про усунення перешкод в користуванні власністю та відшкодування моральної шкоди.

В позові позивач зазначав, що він є власником нежитлових приміщень інв. № 34 літ А за адресою: Запорізька область, Вільнянський район, село Володимирівка, вул. Горького, 39б, що підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 28.08.2014 року № 26103614.

Також право власності на вказане нерухоме майно підтверджується рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 02.10.2008 року справа № 2-73/2008.

Відповідач ОСОБА_5 порушує право позивача, не визнає за ним права власності на 37/50 частин ферми інв. № 34, розташованої по вулиці Горького, 39б в селі Володимирівка Вільнянського району Запорізької області, та без його дозволу займає належні позивачу приміщення з 06.08.2012 року і не бажає звільняти їх, незважаючи на чисельні прохання.

Внаслідок неправомірних дій з боку відповідача, позивачу завдані душевні страждання, які полягають в приниженні його честі та гідності, що виражається в тому, що він мусить доводити, що відповідач незаконно користується його власністю, з цього приводу по селу стали поширюватись чутки, які призводять до того, що позивач відчуває дискомфорт, що негативно відображається на його здоровї.

На підставі викладеного, позивач просив суд, зобовязати ОСОБА_5 усунути перешкоди в користуванні належною йому частиною нежитлового приміщення ферми інв. № 34 літ А за адресою: Запорізька область Вільнянський район село Володимирівка, вул. Горького 39б, а також стягнути з останнього моральну шкоду в розмірі 106000грн.

Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 10 листопада 2017 року відмовлено в задоволенні позову.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи в задоволені позову ОСОБА_6, суд першої інстанції виходив із недоведеності позовних вимог позивачем.

Колегія суддів апеляційного суду з такими висновками погоджується, оскільки вони відповідають встановленим по справі обставинам та ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

Частиною першою статті 15 ЦК України у редакції, чинній на час розгляду справи судом, визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи судом, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ст. 57 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

У статті 13 Конституції України закріплено, що власність зобов'язує. Власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству.

Аналогічні положення містяться у статті 319 ЦК України. Власність не тільки надає переваги, а й покладає певні обов'язки на власників майна. Це конституційне положення гарантує принцип поєднання інтересів власника, суспільства та інших власників і користувачів об'єктами власності. Власність зобов'язує власника використовувати свою власність не тільки у своїх інтересах, а й поважати інтереси інших людей, всього суспільства. Держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання та гарантує їм рівність перед законом. Порушення прав власників з боку держави, громадянина чи юридичної особи зумовлює настання відповідних правових наслідків.

За положеннями частин першої і другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

У статті 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

З роз'яснень, які містяться у пункті 33 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 05 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" слідує, що застосовуючи положення статті 391 ЦК України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого.

Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані, на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки.

Аналіз наведених норм права свідчить, що для задоволення позовів про усунення перешкод у користуванні майном необхідна одночасна наявність двох підстав, позивач повинен бути власником майна, щодо якого чиняться перешкоди та внаслідок дій відповідача порушується право власника на користування своїм майном.

Судом встановлено, що 02.10.2008 року на підставі рішення Вільнянського районного суду Запорізької області за ОСОБА_3 визнано право власності на 37/50 частки ферми інв. № 34, розташованої в селі Володимирівка Вільнянського району Запорізької області. Згідно вказаного рішення інша частина, яка складає 13/50 вказаної ферми, залишена у власності ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 (а.с. 4-5).

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за ОСОБА_3 на підставі рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 02.10.2008 року було зареєстровано право власності на 37/50 частки у приміщенні № 1 тамбур № 3 площею 11,8кв.м, частину складу № 2 площею 577,9кв.м; у приміщенні № 2 підсобне приміщення № 1 площею 6,6кв.м; у приміщенні № 3 коридор № 1 площею 10,7кв.м, підсобне приміщення № 2 площею 10,6кв.м, підсобне приміщення № 3 площею 7,5кв.м, підсобне приміщення № 4 площею 19,4кв.м. Вказане нерухоме майно розташоване за адресою: Запорізька область, Вільнянський район, с. Володимирівка, вулиця Горького, 39б, загальна площа 644,5кв.м (а.с. 6).

20.07.2012 на підставі рішення Вільнянського районного суду Запорізької області за ОСОБА_5 вцілому визнано право власності на комплекс нежитлових будівель, розташованих за адресою: Запорізька область Вільнянський район село Володимирівка, вул. Горького, 39, а саме: Літ. А будівля сторожки, приміщення № 1 літ.Б будівля складу, приміщення № 3 Літ. Б будівля складу, приміщення № 4 Літ. Б будівля складу, Літ. В будівля складу, Літ. Г будівля побутовки, Літ. Д будівля складу, Літ. Е будівля складу, Літ Ж вбиральня, Літ. З навіс, Літ. № 1 водопровід № 2 басейн, Літ І замощення. Вказане нерухоме майно розташоване за адресою: Запорізька область, Вільнянський район, с. Володимирівка, вулиця Горького, 39 (а.с. 26-28).

Тобто на підставі рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 02.10.2008 року за ОСОБА_3 визнано право власності на 37/50 частки ферми інв. № 34, розташованої в селі Володимирівка Вільнянського району Запорізької області без зазначення вулиці та номеру ферми, а відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за ОСОБА_3 зареєстровано 37/50 частки приміщення, що знаходяться в с. Володимирівка, вулиця Горького, 39б.

Належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, коли і ким було присвоєно цьому приміщенні № 39б та, що воно знаходиться на вулиці Горького в с. Володимирівка, матеріали справи не містять.

Водночас, з матеріалів справи вбачається, що за ОСОБА_5 вцілому визнано право власності на комплекс нежитлових будівель, розташованих за адресою: Запорізька область Вільнянський район село Володимирівка, вул. Горького, 39.

Належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що позивач ОСОБА_3 та ОСОБА_5 є співвласниками однієї ферми інв. № 34, розташованої в с. Володимирівка Вільнянського району Запорізької області по вул. Горького, 39 б, та що саме ОСОБА_5 займає належну позивачу 37/50 частки ферми інв. № 34 по вул. Горького, 39 б з 06.08.2012 року ( акти комісії селищної ради та інш.), матеріали справи також не містять.

Як і не має в матеріалах справи доказів, на підтвердження звернення позивача у відповідні органи з цього питання.

Також позивачем не надав доказів про те, що відповідач користується та перешкоджає у користуванні належному йому майном.

Отже, доказів на обґрунтування своїх вимог позивач не надав.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_3В, який є законним власником частини приміщення інв. № 34 за адресою Запорізька область, Вільнянський район с. Володимирівка, вул. Горького, 39 б, оскільки належних доказів про те, що зазначеним майном користується відповідач, унаслідок чого чиняться перешкоди у здійсненні права власності позивача, останній суду не надав.

При цьому, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку щодо відмову в задоволені позову ОСОБА_3 в частині відшкодування моральної шкоди з тих підстав, що позивачем не було доведено факт заподіяння моральної шкоди саме відповідачем.

Так, положеннями статті 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній особі чи юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Таким чином, відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції з дотриманням вимог статей 212 - 214, ЦПК України, у редакції, чинній на час розгляду справи, повно та всебічно з'ясував обставини справи, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки позивачем не надано беззаперечних доказів на підтвердження обставин, якими обґрунтовувалися позовні вимоги, а відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не взято до уваги рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 02.10.2008 року, яким за позивачем визнано право власності на спірний обєкт нерухомого майна, а відповідач не виконує зазначене рішення, безпідставні, та не заслуговують на увагу, оскільки зі змісту зазначеного рішення не вбачається, що відповідач користується спірним майном.

Інші аргументи апеляційної скарги також не спростовують встановлених у справі фактичних обставин та висновків суду, які відповідно до статті 212 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи, оцінив докази у їх сукупності, та ухвалено законне й обґрунтоване судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Фактично доводи апелянта є черговим повторенням викладення обставин, які зазначалися позивачем у позовній заяві та перевірені судом першої інстанції і не знайшли підтвердження. Вказані доводи не доводять неправильність рішення суду.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухваленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 10 листопада 2017 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 22.06.2018 року.

Головуючий

Судді: