Постанова

Іменем України

21 червня 2018 року

м. Київ

справа №522/25899/15

провадження №61-25007св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Висоцької В. С. (суддя-доповідач), Пророка В. В., Фаловської І. М.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 21 березня 2016 року у складі судді Загороднюка В. І., та рішення апеляційного суду Одеської області від 29 серпня 2017 року у складі колегії суддів: Цюри Т. В., Сегеди С. М.,

ОСОБА_6,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5, у якому просила стягнути з відповідача на утримання їх дітей: ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1 200 грн щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3, в розмірі 1 000 грн на кожну дитину але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дітьми повноліття. Позивач також просила стягнути з відповідача аліменти у розмірі 1 378 грн на її утримання.

Позовна заява мотивована тим, що з 12 вересня 1997 року вона з відповідачем перебуває в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають трьох спільних дітей: ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3. З березня 2015 року тому сторони припинили шлюбні відносини та проживають окремо. Діти проживають разом з позивачем та перебувають на її утриманні. Позивач указує, що відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, а позивач, займаючись вихованням трьох дітей, немає часу на працевлаштування. Зазначені обставини спонукали позивача до звернення до суду з даним позовом.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 21 березня 2016 позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання неповнолітнього сина - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1200 грн щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 23 грудня 2015 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_5.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання неповнолітнього сина - ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 1000 грн щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 23 грудня 2015 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_6.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання неповнолітньої доньки - ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3, у розмірі 1000 грн щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 23 грудня 2015 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_7.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідач не має регулярного доходу, отримує лише мінливий дохід, а позивач має право на стягнення з відповідача розміру аліментів у твердій грошовій сумі.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 29 серпня 2017 року заочне рішення суду першої інстанції в частині розміру аліментів, стягнутих на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, змінено.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання неповнолітнього сина - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1000 грн щомісячно, починаючи з 23 грудня 2015 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_5.

Виключено з резолютивної частини рішення фразу наступного змісту (але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку).

В решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Змінюючи рішення місцевого суду, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції помилково вказав, що розмір аліментів не може бути меншим 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

У касаційній скарзі, поданій у вересні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_5 просить скасувати ухвалені у справі судові рішення та ухвалити нове, яким стягнути з нього на користь позивача аліменти на утримання їх неповнолітніх дітей у розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з 23 грудня 2015 року і до досягнення дітьми повноліття.

Касаційна скарга мотивована тим, що визначаючи розмір аліментів, судом не враховано у повній мірі обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, а саме: матеріальне становище платника аліментів, наявність в нього на утриманні четвертої дитини - дочки ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_4, а також його батьків, які є пенсіонерами.

Позивач не скористалась своїм правом на подання до суду відзиву на касаційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги до касаційного суду не направила.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 жовтня 2017 року відкрито касаційне провадження за даною скаргою, справу витребувано з суду першої інстанції.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року

№ 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального

кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів».

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

12 травня 2018 року дана справа передана до Верховного Суду.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Суд установив, що ОСОБА_11 та ОСОБА_5 є батьками ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3.

За положеннями статей 180 - 183 СК України (в редакції, чинній на момент звернення ОСОБА_4 до суду з позовом) батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

За загальними положеннями ЦПК України на суд покладено обов'язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Із дослідженої судом апеляційної інстанції поданої відповідачем довідки КП «ЖКС Фонтантський» від 03 квітня 2017 року про основне місце його працевлаштування вбачається, що зазначена в ній сума доходу стосується періоду з 22 липня 2016 року по 31 грудня 2016 року, що вказує на те, що він почав отримувати заробітну після ухвалення оскаржуваного рішення суду першої інстанції. Інших доказів на підтвердження матеріального становища відповідача останнім надано не було.

Змінюючи рішення суду першої інстанції в частині розміру аліментів, стягнутих на утримання їх сина - ОСОБА_12,, апеляційний суд виходив із доведеності тієї обставини, що 16 грудня 2015 року його було відраховано за власним бажанням, та дійшов до вірного висновку про відсутність необхідності у більшій сумі грошового забезпечення.

Визначаючи розмір аліментів, який підлягає стягненню, судами враховано рівень матеріальної забезпеченості платника аліментів, відсутність доказів на підтвердження добровільного надання матеріальної допомоги на утримання неповнолітніх дітей, у рішенні навів відповідні мотиви згідно із нормою частини першої статті 184 СК України.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, рішення місцевого суду, у незміненій апеляційним судом частині, та рішення апеляційного суду - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 21 березня 2016 року, у незміненій частині, та рішення апеляційного суду Одеської області від 29 серпня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. С. Висоцька

В. В. Пророк

І. М. Фаловська