РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 564/516/18

06 червня 2018 року Рядок статзвіту № 53

Костопільський районний суд Рівненської області в складі:

головуючий суддя Цвіркун О. С.

з участю секретаря Забейди А.В.

представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача Євгеюка О.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Костопіль справу за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю 'Свиспан Лімітед' про визнання незаконним наказу про звільнення з роботи та його скасування, поновлення на роботі, стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Свиспан Лімітед» (далі ТОВ «Свиспан Лімітед») про визнання незаконним наказу про звільнення з роботи та його скасування, поновлення на роботі, стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди. Збільшивши позовні вимоги просив суд:

- поновити пропущений строк для звернення до суду з позовом до ТОВ «Свиспан Лімітед» про визнання незаконним наказу про звільнення з роботи, його скасування, поновлення на роботі, стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди;

- визнати незаконним та скасувати наказ ТОВ «Свиспан Лімітед» № 1919 від 20.12.2017 про звільнення (припинення трудового договору) ОСОБА_3;

- поновити його на посаді з 20.12.2017 року;

- стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 20.12.2017 по день проголошення рішення суду, без виключення сум на податок, збори та обов'язкові платежі, справляння і сплата яких є обов'язком роботодавця;

- стягнути з відповідача на користь ОСОБА_3 50 000 грн. у відшкодування моральної шкоди;

- рішення в частині поновлення позивача на посаді ТОВ «Свиспан Лімітед» допустити до негайного виконання;

- стягнути з відповідача на користь позивача сплачений ним судовий збір у розмірі 1762 грн.

В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що він 01.09.2015 року, згідно наказу ТОВ «Свиспан Лімітед» № 1402 від 01.09.2015р. був прийнятий на посаду слюсаря з механоскладальних робіт у цех ламінування, що підтверджується відповідним записом у трудовій книжці ОД № 197366.

02.07.2017року під час виконання аварійних ремонтних робіт він отримав хімічний опік та контузію обох очей, гідравлічним маслом під тиском. 20.12.2017р. наказом ТОВ «Свиспан Лімітед» №1919 від 18.12. 2017р. його було звільнено з посади у зв'язку з невідповідністю займаній посаді внаслідок стану здоров'я (п. 2. ст. 40 КЗпП України). Вказаний наказ вважає незаконним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки відповідач, всупереч ст. 40 КЗпП України звільнив його під час перебування на лікуванні (з 20.12.17р. по 27.12.17р.), що підтверджується випискою із його медичної картки від 13.03.2018р. Зазначає, що його незаконно звільнено з роботи з грубим порушенням вимог ст. 40, 170 КЗпП України, ч. 3 ст. 9 Закону України «Про охорону праці», звільнено без згоди профспілкового комітету, копію наказу йому не було вручено. За наведених підстав вважає, що наказ про звільнення його з роботи є протиправним, а тому він підлягає поновленню на роботі з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 20.12.2017 року по день проголошення рішення суду, виходячи з розміру одноденного заробітку. Вказує, що звільнення з роботи призвело до таких негативних наслідків як психічний стрес та тривожно-депресивні розлади, втрату душевної рівноваги та спокою, відчай, душевний біль, погіршення стану здоров'я, постійне перебування в напрузі, через скрутне матеріальне становище та інші негативні наслідки, а тому просить суд стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду, яку оцінює у 50 000 грн. Враховуючи викладене та керуючись Конституцією України, ст. 2, 4, 40, 44, 170, 172, 235, 237-1 КЗпП України, ст. 23 ЦК України, Законом України «Про охорону праці» просить суд задоволити його позовні вимоги.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги позивача підтримала в повному обсязі та просила їх задоволити з підстав викладених у позовній заяві та заяві про збільшення позовних вимог.

Представник відповідача Євгеюк О.Є. в судовому засіданні повністю заперечував щодо задоволення позовних вимог позивача.

У поданому на адресу суду відзиві на позов відповідач зокрема зазначає, що дійсно, наказом №1402 від 01.09.2015 року позивач ОСОБА_3 був прийнятий на роботу слюсарем з механоскладальних робіт 3 розряду на ТОВ «Свиспан Лімітед» з 01 вересня 2015 року. 02 липня 2017 року близько 18 год.15 хв. під час роботи по заміні провушини підйомного циліндра пресу ламінування «Вемгьонер №1» у цеху ламінування із позивачем ОСОБА_3 трапився нещасний випадок - стався викид оливи з гідравлічної системи пресу з потраплянням її на обличчя та спецодяг ОСОБА_3 В період з 03 липня по 27.10.2017 року позивач ОСОБА_3 перебував на лікуванні в різних лікувальних закладах, у зв'язку із чим на ім'я останнього було видано 7 листків непрацездатності, які було оплачено.

Згідно наказу по ТОВ «Свиспан Лімітед» №1704 від 27.10.2017 р. позивачу ОСОБА_3 було надано щорічну оплачувану відпустку тривалістю 28 календарних днів з 28.10.2017 р. по 24.11.2017р. А згідно наказу по ТОВ «Свиспан Лімітед» №1803 від 23.11.2017 р. позивачу ОСОБА_3В було надано відпустку без збереження заробітної плати тривалістю 13 календарних днів з 25.11.2017 р. по 07.12.2017 р. Наказом по ТОВ «Свиспан Лімітед» №1872 від 06.12.2017 р. ОСОБА_3 відсторонено від роботи на період проходження позачергового медичного огляду з 08 грудня по 11 грудня 2017 року із оплатою за ці дні по середньому заробітку. А згідно наказу №1898 від 11.12.2017 р. позивачу ОСОБА_3 було надано щорічну оплачувану відпустку тривалістю 8 календарних днів з 13.12.2017 р. по 20.12.2017 р.

Згідно медичної довідки про проходження попереднього (періодичного) медичного огляду працівника від 11.12.2017 року згідно висновку комісії лікувально-профілактичного закладу Центральна районна лікарня Костопільської районної ради Рівненської області ОСОБА_3 визнано не придатним для роботи за професією «слюсар з механоскладальних робіт» . Водночас за рекомендацією комісії позивачу протипоказана була також робота тяжкої, середньої важкості, робота з вібрацією, робота біля рухомих механізмів, на висоті. Такі ж самі висновки містяться і в Картці №1187 працівника, який підлягає попередньому (періодичному) медичному огляду.

Зазначає, що 12 грудня 2017 року у присутності начальника відділу кадрів ТОВ «Свиспан Лімітед» ОСОБА_5, юрисконсульта ТОВ «Свиспан Лімітед» ОСОБА_6 позивач ОСОБА_3 відмовився від запропонованих йому 3 вакансій (верстатника д/о верстатів, оператора на автоматичних та н/а лініях, клеєвара), про що свідчить його підпис на акті.

Враховуючи, що згідно висновку комісії лікувально-профілактичного закладу Центральна районна лікарня Костопільської районної ради Рівненської області від 11.12.2017 р. ОСОБА_3 визнаний не придатним до роботи за професією «слюсар з механоскладальних робіт», від запропонованих вакансій для його переведення на іншу роботу із проходженням медичного огляду останній відмовився, після виходу позивача із щорічної відпустки наказом по ТОВ «Свиспан Лімітед» №1919 від 18.12.2017 р. останнього було звільнено з роботи з 20.12.2017 р. в зв'язку з виявленою невідповідністю працівника виконуваній роботі внаслідок стану здоров'я п.2 ст.40 КЗпП України. З даним наказом позивач ознайомлений 20.12.2017 p., про що засвідчує його підпис на самому наказі. Вказує, що в день звільнення працівнику було видано копію наказу №1919 від 18.12.2017 p., належним чином оформлену трудову книжку і проведено з ним розрахунок, у т.ч. згідно ст. 44 КЗпП України виплачено вихідну допомогу у розмірі середньомісячного заробітку.

У відзиві на позовов та в судовому засіданні представник відповідача зазначав, що про зміст наказу №1919 від 20.12.2017 р. позивач ОСОБА_3 ознайомився 20.12.2017 p., що підтверджується його підписом у даному наказі, а отже, враховуючи вимоги чинного законодавства, звернутися із вимогою про визнання незаконним та скасування вказаного наказу позивач міг до суду лише 20.01.2018 р., а фактично звернувся 15.03.2018 року , а тому суд має відмовити позивачу у позові про визнання незаконним наказу про його звільнення та його скасування, поновлення на роботі за безпідставністю позовних вимог через пропуск місячного строку звернення до суду із такою вимогою, а враховуючи, що інші позовні вимоги є похідними від зазначеної, то і в решті позовних вимог необхідно відмовити.

Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, всебічно та об'єктивно дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення частково з таких підстав.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Встановлено, що позивач ОСОБА_3 наказом № 1402 від 01.09.2015 року був прийнятий на посаду слюсаря з механоскладальних робіт 3 розряду у цех ламінування на ТОВ «Свиспан Лімітед» з 01 вересня 2015 року, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією зазначеного наказу (а.с. 36).

Судом з'ясовано, що 02 липня 2017 року позивач отримав травму на виробництві: хімічний опік кон'юнктиви та контузія очного яблука обох очей гідравлічним маслом під тиском, що підтверджується випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 2791 та № 7256 (а.с. 12-13).

Судом встановлено, що у період з 03.07.2017 року по 27.10.2017 року ОСОБА_3 перебував на лікуванні, що підтверджується листками непрацездатності (а.с. 46-52).

Згідно наказу по ТОВ «Свиспан Лімітед» № 1704 від 27.10.2017 року позивачу ОСОБА_3 було надано щорічну оплачувану відпустку тривалістю 28 календарних днів з 28.10.2017 року по 24.11.2017 року (а.с.37)

Згідно наказу по ТОВ «Свиспан Лімітед» № 1803 від 23.11.2017 року позивачу ОСОБА_3 було надано відпустку без збереження заробітної плати тривалістю 13 календарних днів з 25.11.2017 року по 07.12.2017 року (а.с.38).

Наказом № 1872 від 06.12.2017 року «Про відсторонення від роботи» ОСОБА_3 було відсторонено від роботи на період проходження позачергового медичного огляду з 08 грудня по 11 грудня 2017 року (а.с. 39).

Наказом № 1898 від 11.12.2017 року позивачу ОСОБА_3 було надано цорічну оплачувану відпустку тривалістю 8 календарних днів з 13.12.2017р. по 20.12.2017 року.

Згідно медичної довідки про проходження попереднього (періодичного) медичного огляду працівника від 11.12.2017 року згідно висновку комісії лікувально-профілактичного закладу Центральна районна лікарня Костопільської районної ради Рівненської області ОСОБА_3 визнано не придатним для роботи за професією «слюсар з механоскладальних робіт». Рекомендації комісії: протипоказана робота тяжкої, середньої важкості, робота з вібрацією, робота біля рухомих механізмів, на висоті (а.с. 44).

Наказом ТОВ «Свиспан Лімітед» № 1919 від 18.12.2017 року про припинення трудового договору позивача ОСОБА_3 було звільнено з 20.12.2017 року з посади слюсара з механоскладальних робіт у зв'язку з виявленною невідповідністю працівника виконуваній роботі внаслідок заключення медичної комісії № 1187 від 11.12.2017 року (а.с. 41).

Відповідно до статті 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 4 постанови від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», передбачений статтею 233 КЗпП України місячний строк поширюється на всі випадки звільнення незалежно від підстав припинення трудового договору.

Отже, статтею 233 КЗпП України визначено три випадки обчислення початку перебігу строку звернення до суду.

Так, перебіг строку звернення до суду починається у разі:

1. вирішення трудового спору - з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права (тримісячний строк звернення до суду);

2. розгляду справи про звільнення - з дня вручення копії наказу про звільнення (місячний строк звернення до суду);

3. розгляду справи про звільнення - з дня видачі трудової книжки (місячний строк звернення до суду).

Згідно ст. 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки.

У заяві про збільшення позовних вимог від 03 травня 2018 року позивач просить суд поновити йому пропущений строк для звернення до суду з позовом до ТОВ «Свиспан Лімітед» про визнання незаконним наказу про звільнення з роботи, його скасування, поновлення на роботі, стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

У вказаній заяві зазначає, що копію наказу про звільнення отримав 12.04.2018 року, одночасно з відзивом на позовну заяву, що підтверджується відсутністю на наказі про звільнення, відмітки про вручення йому його копії.

Окрім того, зазначає, що він 04.01.2018 року, з метою досудового врегулювання спору, звернувся із скаргою до Управління Держпраці у Рівненській області, щодо його незаконного звільнення.

Зазначає, що 05.03.2018 року Управлінням Держпраці у Рівненській області за результатами інспекційного відвідування ТОВ «Свиспан Лімітед», складено Акт від 05.03.2018 року та припис. Позивач вказує, що оскільки відповідачем не було виконано припис та не поновлено його на роботі, він був змушений звернутися до суду.

Окрім того, вказує, що ним було пропущено строк звернення до суду із позовом, також з тих підстав, що у зв'язку з отриманими травми він і після звільнення продовжував лікування.

Судом встановлено, що спірний наказ ТОВ «Свиспан Лімітед» № 1919 року про припинення трудового договору позивача ОСОБА_3, яким останнього було звільнено з 20.12.2017 року з посади слюсара з механоскладальних робіт у зв'язку з виявленною невідповідністю працівника виконуваній роботі внаслідок заключення медичної комісії № 1187 від 11.12.2017 року було винесено 18.12.2017 року.

У вказаному наказі міститься відмітка про те, що позивач ОСОБА_3 ознайомився із змістом спірного наказу 20.12.2017 року.

Представник відповідача зазначав, що позивачу копія наказу та трудова книжка були вручені 20.12.2018 року, коли ОСОБА_3 був ознайомлений із спірним наказом. Отже, звернутися із вимогою про визнання незаконним і скасування спірного наказу позивач міг до суду лише до 20.01.2018 року, а звернувся лише 15.03.2018 року, таким чином пропустивши строк звернення до суду із вказаним позовом.

Однак, доказів на підтвердження того, що позивачу 20.12.2017 року було вручено наказ № 1919 від 18.12.2017 року про звільнення та трудову книжку представником відповідача надано не було.

Враховуючи вищевикладене та дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позивач не ставився зневажливо до питання про захист своїх прав, намагався врегулювати спір у позасудовому порядку.

Також, судом встановлено, що позивачем було пропущено строк звернення до суду у зв'язку з станом здоров'я. Судом встановлено, що після винесення наказу про звільнення ОСОБА_7 продовжував лікування, зокрема вказаний факт підтверджується довідкою № 217 від 25.04.2018 року (а.с. 63), випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від 13.03.2018 року (а.с. 18), довідкою МСЕК серії АВ № 0947028 від 28.12.2017 року згідно якої позивачу було встановлено 3 групу інвалідності (а.с. 9), направленням в обласну консультативну поліклініку від 02.03.2018 року (а.с. 19), направленням ОСОБА_3 до психолога у зв'язку з пригніченим емоційним станом та страхом тривожності від 24.01.2018 року (а.с. 19-а).

Враховуючи викладене та з метою захисту прав позивача, приймаючи до уваги намагання позивача врегулювати спір у позасудовому порядку, емоційний та фізичний стан після отримання травми та звільнення, відсутність доказів про час вручення копії наказу та трудової книжки позивачу, суд приходить до висновку, що клопотання позивача про поновлення строку звернення з позовом до суду є обґрунтованим, а причини пропуску поважними.

Згідно п. 2 ч.1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров'я, які перешкоджають продовженню даної роботи, а так само в разі відмови у наданні допуску до державної таємниці або скасування допуску до державної таємниці, якщо виконання покладених на нього обов'язків вимагає доступу до державної таємниці.

Відповідно до ч. 2 вказаної статті звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Судом встановлено, що у зв'язку із висновком медичної комісії № 1187 від 11 грудня 2017 року ОСОБА_3 підприємством було запропоновано слідуючі вакансії: верстатник д/о верстатів, оператор на автоматичних та н/а лініях, клеєвар. Позивач ОСОБА_3, 12.12.2017 року, відмовився від даних запропонованих вакансій у зв'язку з тим, що дані професії суперечать з тими заборонами, що вказані в протипоказаннях в медичній довідці (а.с. 45).

Згідно ч. 3 ст. 40 КЗпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації.

Як зазначалося вище наказом ТОВ «Свиспан Лімітед» № 1919 від 18.12.2017 року про припинення трудового договору позивача ОСОБА_3 було звільнено з 20.12.2017 року.

Судом було встановлено, що згідно наказу №1898 від 11.12.2017 р. позивачу ОСОБА_3 було надано щорічну оплачувану відпустку тривалістю 8 календарних днів з 13.12.2017 р. по 20.12.2017 р (а.с.40), а у період з 20.12.2017 року по 19.01.2018 року ОСОБА_3 знаходився на амбулаторному лікуванні в амбулаторії ЗПСМ № 3 Костопільського районного центру первинної медичної допомоги, що підтверджується довідкою № 217 від 25.04.2018 року (а.с. 63).

З наведеного вбачається, що позивача було звільнено у період його тимчасової непрацездатності, а саме у період перебування його на амбулаторному лікуванні.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

З дослідженого в судовому засіданні оригіналу колективного договору ТОВ «Свиспан Лімітед», наданого представником відповідача, судом було встановлено, що ОСОБА_3 був членом профспілкової організації.

За результатами звернення ОСОБА_7 до Управління держпраці у Рівненській області, Управлінням було проведено інспекційне відвідування товариства з обмеженою відповідальністю «Свиспан Лімітед» і складено акт інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю № 02А/04-17 від 05.03.2018 року, згідно якого було виявлено порушення, зокрема вимог ч. 1 ст. 43 КЗпП України, а саме згідно наказу № 1919 від 18.12.2017 «Про припинення трудового договору», згідно якого працівника ОСОБА_3 звільнено 20.12.2018 р. з посади слюсара механоскладальних робіт цеху ламінування відповідно до п. 2 ст. 40 КЗпП України у зв'язку з виявленою невідповідністю працівника виконуваній роботі внаслідок стану здоров'я без попередньої згоди виборного органу (профспілкового представництва), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник (а.с.57-61).

З листа Управління держпраці у Рівненській області за № 18-04/1632 від 13.03.2018 року «Про розгляд звернення» адресованого ОСОБА_3 вбачається, що стосовно директора ТОВ «Свиспан Лімітед» складено адміністративний протокол та передано на розгляд до Костопільського районного суду для притягнення до адімінстративної відповідальності на підставі ч. 1 ст. 41 КУпАП та заначено, що за наявності індивідуальних трудових спорів, позивач, на підставі ст. 232 КЗпП України має право на звернення з позовом до суду, як вищої інстанції розгляду трудових спорів (а.с.56).

Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_3 звільнено 20.12.2018 р. з посади слюсара механоскладальних робіт цеху ламінування відповідно до п. 2 ст. 40 КЗпП України у зв'язку з виявленою невідповідністю працівника виконуваній роботі внаслідок стану здоров'я без попередньої згоди первинної профспілкової організації.

Представник відповідача 06.06.2018 року просив суд відкласти розгляд справи у зв'язку з тим, що 29.05.2018 року директор ТОВ «Свиспан Лімітед» ОСОБА_8 звернувся до голови первинної профспілкової організації ТОВ «Свиспан Лімітед» ОСОБА_9 із проханням розглянути на засіданні профспілкової організації питання надання згоди на звільнення за п. 2 ст. 40 КЗпП України слюсаря з механоскладальних робіт цеху ламінування ОСОБА_3, з цього приводу друге засідання профспілкового комітету має відбутися 12.06.2018 року, після чого представник відповідача зможе надати рішення профспілкового органу з цього питання для суду.

Однак судом дане клопотання було відхилено з таких підстав.

Частиною 1 ст. 43 КЗпП України чітко прописано, що розірвання трудового договору за п. 2 ст. 40 КЗпП України може бути лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої є представник.

Також суд врахував те, що про порушення ч. 1 ст. 43 КЗпП України під час звільнення ОСОБА_3 відповідачу було відомо ще з Акту інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю № 02А/04-17 від 05.03.2018 року, ОСОБА_3 звернувся із позовом до суду ще 15.03.2018 року, а директор ТОВ «Свиспан Лімітед» ОСОБА_8 звернувся до голови первинної профспілкової організації ТОВ «Свиспан Лімітед» ОСОБА_9 із проханням розглянути на засіданні профспілкової організації питання надання згоди на звільнення за п. 2 ст. 40 КЗпП України слюсаря з механоскладальних робіт цеху ламінування ОСОБА_3 лише 29.05.2018 року.

Також, відповідно до ст. 6 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для завника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»).

Враховуючи вищезазначене та з метою не порушення прав позивача щодо розумних строків розгляду справи, судом було прийнято рішення про відмову у задоволенні клопотання представника відповідача у відкладенні розгляду справи.

Отже, оскільки наказ № 1919 від 18.12.2017 року про звільнення ОСОБА_3 з 20.12.2017 року з посади слюсара з механоскладальних робіт у зв'язку з виявленою невідповідністю працівника виконуваній роботі внаслідок заключення медичної комісії № 1187 від 11.12.2017 року винесений із порушеннями ч. 3 ст. 40 та ч. 1 ст. 43 КЗпП України, суд приходить до висновку, що позовна вимога про визнання незаконним та скасування цього наказу є обґрунтованою та такою, що підлягає до задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв'язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Згідно п. 32 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Для працівників, які пропрацювали на даному підприємстві (в установі, організації) менш двох місяців, обчислення проводиться з розрахунку середнього заробітку за фактично пропрацьований час. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого

1995 року № 100 (зі змінами, внесеними постановою

Кабінету Міністрів України від 16 травня 1995 року N 348).

Відповдно до абзацу 4 пункту 2 ІІ розділу постанови Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 «Про порядок обчислення середньої заробітної плати» якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна

плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього

Порядку.

Відповідно до якого в інших випадках, коли нарахування проводиться виходячи із середньої заробітної плати, працівник не мав заробітку, не з вини працівника, розрахунки проводяться виходячи з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного окладу).

В судовому засіданні було встановлено, що у період з 02.07.2017 року по день звільнення ОСОБА_3 фактично не відпрацював жодного робочого дня, оскільки у вказаний період перебував або у відпустках у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю, або у щорічних осносвних відпустках, або у відпустках за власний рахунок, що підтверджується матеріалами справи.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу виходячи з його місячного окладу, який згідно розрахункового листка ОСОБА_3 за березень місяць 2017 року складав 3432 грн. 00 коп.

Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог про поновлення ОСОБА_3 на роботі з 20.12.2017року і стягнення з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 20.12.2017 року по день проголошення рішення, а саме по 06.06.2018 року, у розмірі 19 174 грн. 92 коп.

Вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь моральної шкоди, на думку суду, підлягають задоволенню частково, з таких підстав.

Згідно, постанови № 4 від 31 березня 1995 року Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 237-1 КЗпП України вiдшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працiвнику провадиться у разi, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль організації свого життя.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Звернувшись з вимогою про стягнення моральної шкоди, позивач зазначив, що звільнення з роботи призвело до таких негативних наслідків як психічний стрес та тривожно-депресивні розлади, втрата душевної рівноваги та спокою, відчай, душевний біль, погіршення стану здоров'я, постійне перебування в напрузі, через скрутне матеріальне становище та інші негативні наслідки.

Суд вважає вказані доводи обґрунтованими та погоджується з тим, що позивачу була спричинена моральна шкода відповідачем.

Проте, визначаючи розмір моральної шкоди, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає вказаний позивачем розмір 50 000 грн. завищеним, та вважає, що стягненню підлягає моральна шкода у розмірі 5000 грн.

Окрім того, на підставі ст.141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесені судові витрати по справі.

Так, за подання позову в частині стягнення моральної шкоди позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 1762 грн. відповідно до Закону України «Про судовий збір», зазначений розмір судового збору є мінімальним платежем за подання позовної заяви у справах про відшкодування моральної шкоди.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про стягнення із відповідача на користь позивача суму сплаченого ним судового збору у розмірі 1762 грн.

Також, згідно, ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі звільняються від сплати судового збору.

Таким чином ОСОБА_3 звільнено від сплати судового збору за три позовні вимоги, зокрема, щодо визнання незаконним та скасування спірного наказу, поновлення його на роботв та стягнення з відповідача на його корсить середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Враховуючи наведене та кількість заявлених вимог позивача з відповідача слід стягнути у дохід держави судовий збір у розмірі 2114 грн. 40 коп. (704,8*3=2114,4).

Згідно до п.4 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника.

На підставі викладеного і керуючись Конституцією України, статтями 40, 43, 235, 237-1 КЗпП України, постановою № 4 від 31 березня 1995 року Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», Постановою Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», ст. 81, 141, 247, 258, 264-265, 268, 273, 430 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю 'Свиспан Лімітед' про визнання незаконним наказу про звільнення з роботи та його скасування, поновлення на роботі, стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди - задоволити частково.

Поновити ОСОБА_3 пропущений строк для звернення до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю 'Свиспан Лімітед' про визнання незаконним наказу про звільнення з роботи та його скасування, поновлення на роботі, стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

Визнати незаконним та скасувати наказ Товариства з обмеженою відповідальністю «Свиспан Лімітед» № 1919 від 20.12.2017 року про звільнення (припинення трудового договору) ОСОБА_3.

Поновити ОСОБА_3 на посаді слюсара з механоскладальних робіт з 20.12.2017 року.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Свиспан Лімітед» на користь ОСОБА_10 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 20 грудня 2017 року по день винесення судового рішення у справі у розмірі 19 174 (дев'ятнадцять тисяч сто сімдесят чотири) гривні 92 коп.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Свиспан Лімітед» на користь ОСОБА_10 моральну шкоду в розмірі 5000 (п'ять тисяч) гривень 00 копійок.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Свиспан Лімітед» на користь ОСОБА_10 витрати понесені останнім на оплату судового збору в сумі 1762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) гривні 00 копійок.

Рішення суду в частині поновлення ОСОБА_3 на посаді слюсара з механоскладальних робіт Товариства з обмеженою відповідальністю «Свиспан Лімітед» допустити до негайного виконання.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Свиспан Лімітед» в дохід держави судовий збір в розмірі 2114 (дві тисячі сто чотирнадцять) гривень 00 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Рівненської області через Костопільський районний суд Рівненської області шляхом подачі апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач ОСОБА_3, місце проживання АДРЕСА_1, паспорт серії НОМЕР_2 виданий 14 травня 2009 року Костопільським РВ УМВС України в Рівненській області, ІПН: НОМЕР_1.

Відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Свиспан Лімітед», місце знаходження вул. Степанська, 9, м. Костопіль, Рівненська область, ідентифікаційний код за .

Повний текст рішення складено 11 червня 2018 року.

СуддяО. С. Цвіркун