Єдиний унікальний номер 741/1350/17
Провадження № 2/741/85/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Носівка 20 квітня 2018 року

Носівський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого - судді Киреєва О.В.,

з участю секретарів Жирка О.В., Пасіки О.П., Матюхи В.В.,

представника позивача Багнюка І.В.,

відповідача та представників третьої особи - ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом органу опіки та піклування Калинівської сільської ради Носівського району Чернігівської області (далі - Позивач) в інтересах малолітньої ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про відібрання дитини без позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,

встановив:

Позивач звернувся до суду з цим позовом, мотивуючи його тим, що ОСОБА_5 є батьком ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та проживає без реєстрації шлюбу з ОСОБА_6. Під час обстеження умов проживання сім'ї ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_3, яке проводилося 6 вересня 2017 року представниками органу опіки та піклування Калинівської сільської ради було встановлено, що умови проживання у будинку не відповідають санітарним нормам: в будинку не прибрано, одяг брудний, посуд не митий, їжа в достатній кількості відсутня. 13 вересня 2017 року на засіданні органу опіки та піклування розглядалося питання неналежного виконання ОСОБА_5 своїх батьківських обов'язків, на якому останній був присутній. У зв'язку із загрозою життю та здоров'ю дитини, рішенням виконавчого комітету Калинівської сільської ради Носівського району № 38 від 15 вересня 2017 року дочку ОСОБА_4 було негайно відібрано у ОСОБА_5 Рішенням виконавчого комітету Калинівської сільської ради Носівського району № 36 від 8 вересня 2017 року дочку ОСОБА_4 було негайно відібрано у її матері - ОСОБА_6, а 15 вересня 2017 подано позов до суду про позбавлення її батьківських прав щодо трьох її дітей, у тому числі і дочки ОСОБА_4. Орган опіки та піклування Калинівської сільської надав висновок про доцільність відібрання у ОСОБА_5 малолітньої дочки ОСОБА_4 без позбавлення його батьківських прав.

До початку розгляду справи по суті позивач уточнив позовні вимоги та просив:

- відібрати малолітню дитину ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у батька - ОСОБА_5 без позбавлення його батьківських прав;

- стягнути з ОСОБА_5 аліменти на користь ОСОБА_4 на її утримання у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред'явлення позову і до досягнення дочкою повноліття.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримав у повному обсязі з мотивів, які зазначені у позовній заяві, просив його задовольнити, пояснив, що ОСОБА_5 характеризується посередньо, не працевлаштований, проживає за рахунок випадкових заробітків, санітарних норм не дотримується, має заборгованість за послуги газопостачання, грошей на утримання дочки не має, не створив належних умов для її проживання.

У судовому засіданні відповідач позов не визнав повністю, просив відмовити у його задоволенні, пояснив, що він влаштувався на роботу, отримує заробітну плату, неодноразово їздив до дочки у дитячий будинок, купував їй різні речі, придбав дитячу коляску, на даний час має кошти для утримання дочки, забезпечив належні умови для її проживання.

У судовому засіданні представники органу опіки та піклування Носівської районної державної адміністрації Чернігівської області просили задовольнити позов з підстав, які зазначені у позовній заяві.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_3 дала показання про те, що у складі комісії вона їздила у сім'ю ОСОБА_5, де проводилось обстеження умов проживання сім'ї, у ході якого було встановлено, що умови проживання незадовільні, у малолітньої ОСОБА_4 не було власного ліжка, дитячої білизни, постільна білизна потребувала заміни, господарство не велося, у будинку було не прибрано, у вересні 2017 року картопля ще не була викопана.

У судовому засіданні свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_9 дали показання про те, що відвідували сім'ю ОСОБА_5, у ході обстеження умов проживання було встановлено, що у будинку за місцем проживання сім'ї не створені належні умови для проживання малолітньої ОСОБА_4. ОСОБА_5 попереджався про необхідність створення відповідних умов для проживання дочки, на зауваження реагував, намагався виправити ситуацію, але у повній мірі цього не зробив.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_10 дала показання про те, що вона є матір'ю ОСОБА_6, яка з липня 2016 року проживає без реєстрації шлюбу з ОСОБА_5 Представники органу опіки та піклування неодноразово приїздили перевіряти умови проживання дітей, а у вересні 2017 року забрали їх. Після відібрання дітей ОСОБА_5 неодноразово їздив у дитячий будинок провідувати дочку ОСОБА_4.

Вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, представників третьої особи, допитавши свідків, вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, є батьком ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 5).

З матеріалів справи (а.с. 10; 12-13) вбачається, що 6 вересня 2017 року представниками органу опіки та піклування Калинівської сільської ради Носівського району Чернігівської області було проведено обстеження умов проживання сім'ї ОСОБА_5, в ході якого встановлено, що умови проживання для новонародженої дитини не відповідають санітарним нормам: в будинку розкидані брудні речі, неприємний запах, духота, посуд не помитий, підлога не підметена, засоби гігієни та продукти харчування відсутні, сім'я має заборгованість за послуги газопостачання, не має коштів для придбання дитячого харчування та медикаментів.

У судовому засіданні встановлено, що на підставі рішення виконавчого комітету Калинівської сільської ради № 38 від 15 вересня 2017 року (а.с. 11) було негайно відібрано у ОСОБА_5 його малолітню дочку ОСОБА_4, що підтверджується копією відповідного рішення (а.с. 11).

З висновку органу опіки та піклування виконкому Калинівської сільської ради Носівського району Чернігівської області, затвердженого рішенням виконавчого комітету сільської ради № 40 від 15 вересня 2017 року (а.с. 7), вбачається, що в інтересах малолітньої ОСОБА_4 орган опіки та піклування вважає за доцільне відібрати у ОСОБА_5 його дочку ОСОБА_4 без позбавлення батьківських прав.

Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.

Частиною 1 ст. 170 СК України встановлено, що суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування.

У судовому засіданні встановлено, що орган опіки та піклування Калинівської сільської ради Носівського району Чернігівської області звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6 про позбавлення її батьківських прав, зокрема щодо дочки ОСОБА_4, та стягнення аліментів, що підтверджується копією позовної заяви (а.с. 15-18).

Пунктом 2 ч. 1 ст. 164 СК України встановлено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Відповідно до пунктів 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року встановлено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв'язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам'ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Таким чином, тлумачення пункту 2 ч. 1 ст. 164 СК України ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

У судовому засіданні встановлено, що після відібрання дочки ОСОБА_5 усвідомив необхідність зміни способу власного життя та поведінки, забезпечив належні умови проживання дочки, бажає її виховувати та належним чином виконувати свої батьківські обов'язки, за період перебування дочки у комунальному закладі медико-соціального захисту «Прилуцький обласний будинок дитини «Надія» 4 рази відвідував її, приносив солодощі та фрукти, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 59).

Ураховуючи вищевикладене, суд вважає, що у даному випадку у якнайкращих інтересах малолітньої ОСОБА_4 буде збереження її зв'язків із сім'єю, оскільки сім'я ОСОБА_5 не є особливо непридатною та явно неблагополучною, а тому в задоволенні позову необхідно відмовити.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Керуючись ст. 9 Конвенції ООН про права дитини, ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ст.ст. 164, 170 СК України, ст.ст. 259, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

У задоволенні позову органу опіки та піклування Калинівської сільської ради Носівського району Чернігівської області, код ЄДРПОУ 4415502, місцезнаходження: с. Калинівка Носівського району Чернігівської області, вул. Шевченка, 2а, в інтересах малолітньої ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_1, фактичне місце проживання: АДРЕСА_3, про відібрання дитини без позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, - відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В.Киреєв