АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 626/716/17 Головуючий суддя І інстанції Рибальченко І. Г.
Провадження № 22-ц/790/3194/18 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Спори, що виникають із земельних правовідносин
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2018 року м. Харків.

Апеляційний суд Харківської області у складі колегії суддів палати у цивільних справах:

головуючого судді Яцини В.Б.

суддів колегії: Кружиліної О.А., Хорошевського О.М.,

за участю секретаря судового засідання Колесник О.Е.,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Красноградського районного суду Харківської області від 27 березня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрнафтогазресурс" про розірвання договору оренди землі та стягнення заборгованості з орендної плати,

встановив :

У травні 2017 року ОСОБА_3 звернулася до Красноградського районного суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрнафтогазресурс" (далі ТОВ "Укрнафтогазресурс") про розірвання договору оренди земельної ділянки та стягнення заборгованості з орендної плати.

Позовна заява мотивована тим, що на підставі державних актів на право приватної власності на земельну ділянку, виданих згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом № 2-1800 від 24.10.2003 року, ОСОБА_3 є власником земельних ділянок площею 6,2136 га. та 6,3063 га, що розташовані на території Володимирівської сільської ради Красноградського району Харківської області, надані для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

10 грудня 2009 року укладено договори оренди земельних ділянок № 176 та №177, зареєстровані 23 червня 2010 року у Красноградському районному відділі Харківської регіональної філії Державного підприємства "Центр ДЗК при державному комітеті України по земельних ресурсах". Відповідно до договорів оренди ОСОБА_3 надає, строком на 15 років, а ТОВ "Укрнафтогазресурс" приймає в строкове, платне користування земельні ділянки.

На підставі вищевикладеного та уточнивши свої вимоги 22.02.2018 року ОСОБА_3 остаточно просила достроково розірвати вищевказані договори оренди належних їй на праві приватної власності земельних ділянок площею 6,2136 га. та площею 6,3063 га. у зв'язку з систематичним порушенням умов стосовно виплати орендарем орендної плати за 2013-2015 роки на суму 58001,42 грн. та стягнути заборгованості зі сплати орендної плати в сумі 58001,42 грн. та пеню за прострочення строків виплати у розмірі 6122,40 грн., а також судові витрати, понесені нею у зв'язку з розглядом справи.

Вважає, що підставою для дострокового розірвання договору оренди земельної ділянки є систематичне порушення відповідачем умов договору оренди в частині повноти та строків розрахунків з орендної плати.

Позивач ОСОБА_3 до суду не прибула, від її представника ОСОБА_4 до суду надійшла письмова заява в якій він підтримав позовну заяву та просив її задовольнити. Судове засідання проводити без його участі.

Представник відповідача ТОВ "Укрнафтогазресурс" Орєхова Н.В. в судове засідання направила клопотання в якому позов не визнала, просила суд у його задоволенні відмовити та надала копії відомостей про виплату грошей ОСОБА_3 в сумі 58001,42 грн. та 6122,40 грн.

Рішенням Красноградського районного суду Харківської області від 27 березня 2018 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить його скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідачем систематично порушувався п.9 договору оренди (оренда плата вноситься до 31 грудня поточного року). Орендна плата за 2013-2015 роки була виплачена їй 22 березня 2018 року, за 2016 рік -29 серпня 2017 року. Висновок суду не відповідає фактичним обставинам справи та нормам діючого законодавства, оскільки невиплату орендної плати за 5 років суд визначив як незначний термін затримки, а суму у 58 000 гривень як не суттєвим збитком для неї.

Вказала, що окрім пенсії яку вона отримує інших доходів окрім отримання орендної плати вона не має. Не отримуючи орендної плати на протязі багатьох років вона змушена була відмовлятися від задоволення нагальних потреб, що завдавало їй шкоди. Пунктом 34 договору оренди встановлено, що його дія припиняється шляхом розірвання, зокрема за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у наслідок невиконання другою стороною обов'язків передбачених договором.

Відповідач надав письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому просить її відхилити, за безпідставністю наведених на її обґрунтування доводів, і залишити рішення без змін.

При цьому зазначив, що рішення суду ухвалене у відповідності до вимог чинного законодавства України, при повному з'ясуванні обставин, що мають значення для правильного вирішення цивільного спору, при наданні належної оцінки доказам.

Вказав, що позивач не надав належних і допустимих доказів на підтвердження того, щодо істотних порушень умов спірного договору оренди земельної ділянки, які завдали шкоди, що стало б підставою для розірвання укладеного договору оренди земельної ділянки.

Так, в суді першої інстанції було встановлено, що мало місце порушення строків виплати орендної плати, що з огляду на незначний термін затримки у розрахунках не призвело до суттєвих збитків для орендодавця, а не факт відсутності такої оплати взагалі, що є безумовною підставою для розірвання спірних договорів.

Під час розгляду справи не було спростовано позивачем того факту, що ТОВ «Укрнафтогазоресурс» на виконання п. 7 Договору сплатив орендну плату позивачу поштовим переказом, які вона не бажала отримувати. Відповідно суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відповідач ТОВ «Укрнафтагазоресурс» не ухилився від сплати їй орендної плати або чинив перешкоди в її отриманні, та виконав всі дії, спрямовані на виплату належної орендної плати ОСОБА_3

На даний час ТОВ «Укрнафтогазоресурс» повністю розрахувався з позивачем. Виходячи із системного аналізу ст. 32 Закону України «Про оренду землі», ст. 141 ЗК України, частиною другою ст. 651 ЦК України, вважає, що при вирішенні питання щодо розірвання договору оренди землі з підстави, передбаченої пунктом «д» статті 141 ЗК України, застосуванню також підлягають положення частини другої статті 651 ЦК України, згідно якої необхідна наявність істотного порушення стороною договору, що у даній справі не доведено.

Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та проведення судового засідання, згідно до положень ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, в порядку письмового провадження перевіривши матеріали справи у передбачених ст. 367 ЦПК України межах, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Аналогічні положення містять передбачені у ст. 1 Першого протоколу до Конвенції Про захист прав людини і основоположних свобод 1950р. гарантії фізичних і юридичних осіб на мирне володіння майном.

Відповідно до ч.1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ч.1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ч.1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 та ч.3 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Спеціальними нормативно-правовими актами, які регулюють правовідносини у сфері земельного законодавства, в тому числі і щодо оренди земельних ділянок є Земельний кодекс України та Закон України "Про оренду землі".

Так, стаття 1 Закону України "Про оренду землі" встановлює що оренда землі -це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Стаття 31 Закону України "Про оренду землі" регламентує загальний порядок розірвання договору оренди землі, зокрема, ч. 3 та ч.4 статті встановлює що договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором.

Відповідно до ч.1 ст.32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про оренду землі» відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються ЗК України, Цивільним кодексом України (далі - ЦК України), цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Згідно зі статтею 13 цього Закону договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Частиною 2 ст.409 ЦК України передбачено, що власник земельної ділянки має право на одержання плати за користування нею. Розмір плати, її форми, умови, порядок та строки її виплати встановлюються договором.

Відповідно до статті 21 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.

У статті 141 ЗК України серед підстав припинення права користування земельною ділянкою, зокрема в пункті «д» частини першої цієї статті передбачено систематичну несплату земельного податку або орендної плати.

Разом з тим згідно із частиною другою статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Системний аналіз зазначених положень законодавства та враховуючи врегулювання відносин, пов'язаних з орендою землі, зокрема, положеннями ЦК України, слід дійти висновку, що при вирішенні питання щодо розірвання договору оренди з підстави, передбаченої пунктом «д» статті 141 ЗК України, застосуванню також підлягають положення частини другої статті 651 ЦК України, згідно якої необхідна наявність істотного порушення стороною договору.

Отже із системного аналізу ст.141 ЗК України, ст.32 ЗУ «Про оренду землі» та умов спірного договору слідує, що тільки систематична несплата орендної плати є підставою для розірвання договору.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що відповідач порушив умови договору оренди про строки виплати орендної плати. Однак таке порушення, з огляду на незначний термін затримки у розрахунках, не призвело до суттєвих збитків для орендодавця, а не факт відсутності такої орендної плати загалом, що є безумовною підставою для розірвання спірних договорів. Суд при цьому врахував, що відповідач 22.03.2018 року виплатив позивачу заборгованість по орендній платі у сумі 58001,42 грн. та пеню в сумі 6122,40 грн. і ці обставини позивач не оспорює.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, що у даному випадку позивач не довів наявність суттєвого порушення умов договору у формі затримки сплати орендної плати, що є необхідним для його розірвання відповідно до вищевказаних положень ст. 32 Закону України «Про оренду землі», ст. 141 ЗК України, частини другої ст. 651 ЦК України.

Системний аналіз вказаних норм матеріального права свідчить, що при вирішенні питання щодо розірвання договору оренди землі з підстави, передбаченої пунктом «д» статті 141 ЗК України, застосуванню також підлягають положення частини другої статті 651 ЦК України, згідно якої необхідна наявність істотного порушення стороною договору.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом були встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_3 є власником земельних ділянок площею 6,2136га. кадастровий номер земельної ділянки :10:000:0003 та 6,3063га. кадастровий номер земельної ділянки :10:000:0004, що розташовані на території Володимирівської сільської ради Красноградського району Харківської області, надані для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. 10 грудня 2009 року укладено договори оренди земельних ділянок, зареєстровані 23 червня 2010 року у Красноградському районному відділі Харківської регіональної філії Державного підприємства "Центр ДЗК при державному комітеті України по земельних ресурсах", за умовами якого ОСОБА_3 передала відповідачу земельні ділянки в оренду терміном на 15 років.

Пунктом 7 договору оренди землі передбачений обов'язок орендаря за користування земельною ділянкою щороку сплачувати орендну плату. Згідно п.9 договору оренди, "орендна плата вноситься до 31 грудня поточного року".

ОСОБА_3 орендна плата виплачувалася з порушенням строків, що підтверджується матеріалами справи, в тому числі уточненою довідкою-таблицею, наданою до суду представником відповідача 03.11.2017, заперечень від сторін з приводу правильності наведених в ній розрахунків не надійшло. Так, заборгованість за 2013-2014р.р., та за 2015р. на загальну суму 58001,42 грн. була фактично сплачена відповідачем лише 27.03.2018. Крім того відповідач виплатив пеню за прострочення строків виплати орендної плати у розмірі 6122,40 грн., що підтверджується копіями відомостей на виплату грошей.

Вказуючи на несуттєвий характер такого порушення умов договору суд послався лише на те, що відповідач сплатив заборгованість та пеню, і всупереч положень ст. 263 ЦПК України про законність та обґрунтованість рішення, не звернув уваги на те, що затримка у виплаті орендної плати відбулася три рази і становила: за 2013 рік - більше 4- років; за 2014 рік - трьох років; за 2015 рік - більше двох років.

Оскільки таких порушень було більше двох, - вони мають систематичний характер. Тому, з урахуванням тривалої затримки у розрахунках, таке систематичне порушення умов договору є суттєвим. Факт сплати заборгованості та пені в контексті вищевказаних підстав для розірвання договору оренди землі не змінює тяжкість цього правопорушення і має значення лише для цивільної відповідальності орендаря.

У даній справі відповідно до ст. 263 ЦПК України у поєднанні з п. 7 розділу ХІІІ Перехідних положень до ЦПК України в редакції від 15.12.2017 підляга до застосуванню чинні постанови Верховного Суду України від 28.09.2017 у справі № 6-977цс16, від 11.10.2017 у справі № 6-1449цс17.

Саме такого змісту ст. 32 Закону України «Про оренду землі», ст. 141 ЗК України, ст. 651 ЦК України у світлі необхідних і достатніх підстав для розірвання договору оренди землі, ознакою чого є його суттєве порушення, тобто систематичне, два і більше рази, порушення умов договору оренди землі про сплату орендної плати, виходив Верховний Суд у постанові від 06.02.2018 по аналогічний справі № 587/118/15-ц, провадження № 61-1008св18, а також Верховний Суд України у чинних постановах від 28.09.2017 у справі № 6-977цс16, від 11.10.2017 у справі № 6-1449цс17.

При цьому колегія суддів відхиляє заперечення представника відповідача проти доводів скарги про суттєвий характер несплати орендної плати, в яких він посилається на той факт, що відповідач 13.01.2016 поштовим переказом сплачував заборгованість за 2013, 2014р.р. та орендну плату за 2015р. на загальну суму 17972,06 + 17972,06 + 22050,98 + 25510,46 = 58001,42 грн., однак цей платіж не був отриманий позивачем та був повернутий відповідачу. Відповідач всупереч передбаченого у ст. 81 ЦПК України процесуального обов'язку належним чином не довів, що позивач знала про цей платіж і свідомо його не отримала. Тому не можна вважати, що відповідач належним чином виконав свої обов'язки і сплатив орендну плату у січні 2016 року. Крім того, на той час допущені відповідачем порушення вже мали систематичний характер.

Таким чином слід визнати доведеними доводи скарги про те, що позивачу було завдано значної шкоди діями відповідача, що порушення умов договору оренди є суттєвим, внаслідок чого порушене право позивача підлягає захисту шляхом розірвання договорів оренди.

За таких обставин, оскільки суд першої інстанції ухвалив своє рішення при невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції щодо відсутності суттєвих порушень умов договорів оренди, обставинам справи; з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, то відповідно до п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України колегія суддів скасовує рішення суду першої інстанції повністю та ухвалює нове рішення про задоволення позову і розірвання спірних договорів оренди.

У зв'язку з цим та відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України здійснюється перерозподіл судових витрат, відшкодування понесених позивачем судових витрат покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. п. 2 ч.1 ст.374, ст.ст. 381-384, 388-392 ЦПК України, та пунктом 8 частини першої Розділу ХIII Перехідних положень ЦПК України, суд апеляційної інстанції

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити.

Рішення Красноградського районного суду Харківської області від 27 березня 2018 року - скасувати.

Позов ОСОБА_3 - задовольнити.

Розірвати достроково договори від 10 грудня 2009 року оренди земельних ділянок, площею 6,2136 га, кадастровий номер :10:000:0003 та 6,3063 га. кадастровий номер :10:000:0004, що розташовані на території Володимирівської сільської ради Красноградського району Харківської області, надані для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які належать ОСОБА_3, зареєстровані 23 червня 2010 року у Красноградському районному відділі Харківської регіональної філії Державного підприємства "Центр ДЗК при державному комітеті України по земельних ресурсах", за умовами якого ОСОБА_3 передала Товариству з обмеженою відповідальністю «Укрнафтогазресурс» земельні ділянки в оренду.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрнафтогазресурс» на користь ОСОБА_3 судові витрати, сплачений до суду першої та апеляційної інстанції судовий збір у сумі 3200 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і протягом тридцяти днів з дня проголошення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення виготовлений 02 липня 2018 року.

Головуючий: В.Б. Яцина.

Судді: О.А.Кружиліна.

О.М.Хорошевський.