АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№22-ц/796/3138/18 Головуючий у 1 інстанції - Ладиченко С.В.
Унікальний №752/3095/17 Доповідач - Панченко М.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 червня 2018 року м. Київ

Апеляційний суд м.Києва у складі:

судді-доповідача - Панченка М.М.

суддів - Волошиної В.М., Слюсар Т.А.

при секретарі - Кемському В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 30 жовтня 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Фінростбанк» до ОСОБА_2 про застосування наслідків нікчемності правочину у процедурі ліквідації банку,-

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2017 року позивач Публічне акціонерне товариство «Фінростбанк» (далі - ПАТ «Фінростбанк») звернувся з позовом до відповідача ОСОБА_2 і просив винести рішення, яким застосувати наслідки нікчемності правочину у процедурі ліквідації банку, стягнувши з відповідача 110.000 грн. для зарахування цих коштів на вкладний рахунок відповідача? відкритий у ПАТ «Фінростбанк».

Зазначав, що 24.06.2014 року він, позивач, помилково, безпідставно повернув відповідачу депозитні вклади на суму 2.606.301,32 грн., а також проценти у розмірі 90.301,32 грн., які, за домовленістю з відповідачем, перебували в кредитній заставі позичальника ТОВ «Житлоінбуд-1» у кредитора ПАТ «Фінростбанк».

Отже, керуючись ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», яка встановлює нікчемність договорів, що передбачають платіж чи операцію з майном з метою надання пільг окремим кредиторам банку, позивач звернувся цим позовом до суду.

Звертаючись до суду з позовом лише в сумі 110.000 грн. позивач послався на відсутність коштів для сплати судового збору від повної суми помилково сплачених відповідачу депозитних коштів у сумі 2.606.301,32 грн.

Заочним рішенням Голосіївського районного суду м.Києва від 30 жовтня 2017 року позов задоволено /а.с.71-76/.

Судовим рішенням стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Фінростбанк» 110.000 грн. для їх перерахування на рахунки, відкриті в АТ «Фінростбанк» на підставі договорів банківського вкладу №646-Д від 21.11.2012 року, №937-Д та №938-Д від 18.02.2013 року, №1510-Д від 16.07.2013 року.

Вирішене питання розподілу судових витрат.

Ухвалою Голосіївського районного суду м.Києва від 23.01.2018 року відмовлено ОСОБА_2 у задоволенні заяви про перегляд заочного рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 30 жовтня 2017 року /а.с.163-164/.

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив скасувати заочне рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 30 жовтня 2017 року, та постановити нове рішення про відмову у позові /а.с.177-182/.

Скаржник в апеляційній скарзі послався на те, що справа судом першої інстанції розглянута без належного повідомлення відповідача про розгляд справи, у зв»язку з чим він не мав можливості навести свої доводи і заперечення.

Крім того, зазначив, що судом не враховано факт того, що на цей час в порядку господарського судочинства розглядається спір за позовом ПАТ «Фінростбанк» до позичальника ТОВ «Житлоіндбуд», на забезпечення кредитних зобов»язань якого, він, скаржник ОСОБА_2, заставив Банку свої депозитні вклади на суму 2.606.301,32 грн. Отже, на думку скаржника, суд не з»ясував питання чи погашений кредитний борг ТОВ «Житлоіндбуд» перед ПАТ «Фінростбанк», а тому, відповідно, не перевірив, чи не відпали підстави для продовження відносин застави спірних коштів.

Також, скаржник у апеляційній скарзі указав на те, що суд безпідставно у своїх доводах послався на постанову Правління НБУ №350/БТ від 12.06.2014 року, якою ПАТ«Фінростбанк» віднесено до категорії проблемних та встановлено обмеження у діяльності банку, оскільки позивачу зі спірного рішення вперше стало відомо про цю постанову, яка, до того ж, не була зареєстрована у Міністерстві юстиції України, як нормативно-правовий документ.

Заслухавши доповідь по справі, пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення без змін рішення суду першої інстанції з таких підстав.

В порядку п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Отже, справа підлягає розгляду Апеляційним судом міста Києва.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з»сованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Між тим, рішення суду першої інстаніії не відповідає нормам матеріального права, якими врегульовані спірні правовідносини, і ухвалене без повно і всебічного з»ясування обставин, у зв»язку з чим, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у позові.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.3 ЦПК України).

Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст.13 ЦПК України).

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтереси особи, яка звернулася до суду, суд, відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст.5 ЦПК України)

Відповідно до ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що, на забезпечення виконання кредитних зобов»язань за кредитними договорами позичальника ТОВ «Житлоіндбуд-1» перед ПАТ «Фінростбанк», відповідач ОСОБА_2 заставив банку депозитні вклади: за депозитним договором №646-Д від 21.11.2012 року на суму 819.000грн., на термін до 20.11.2014 року під 28% річних; за депозитним договором № 938-Д від 18.02.2013 року на суму 311.000 грн. на строк до 18.02.2014 року під 28% річних; за депозитним договором №937-Д від 18.02.2013 року на суму 500.000 грн. на строк до 18.02.2015 року; за депозитним договором №1510-Д від 17.07.2013 року на суму 886.000 грн. на строк до 16.07.2014 року під 22% річних, а всього, ОСОБА_2 внесено на депозитні вклади кошти у сумі 2.516.000грн.

Умовами зазначених договорів застави передбачено, що, у разі передання вкладу під заставу (обтяження) вкладник передає вклад в управління Банку без права його дострокового вилучення на весь строк дії кредитного договору, який забезпечений цією заставою.

Отже, як встановлено судом, між сторонами існували відносини депозитного вкладу та відносини застави, які врегульовані, відповідно, ст.1058 та ст.572 ЦК України.

Встановлено, що, відповідно до постанови Правління НБУ від 16.10.2014 року №660 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Фінростбанк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 16.10.2014 року №113 «Про початок процедури ліквідації АТ «Фінростбанк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію Банку», відповідно до якого розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Фінростбанк» з 16.10.2014 року по 16.10.2015 року, яка в подальшому була продовжена ще на два роки, до 16.10.2017 року.

На виконання ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» уповноваженою особою Фонду проведена перевірка правочинів (у тому числі договорів), укладених Банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації Банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

В результаті проведеної перевірки виявлена видача 24.06.2014 року вкладнику Банка відповідачу ОСОБА_2 вище зазначених депозитних вкладів у сумі 516.000 грн. та відсотків у сумі 90.301 грн.32 коп.

Вважаючи, що вчинена банківська операція щодо видачі указаних депозитних коштів вкладнику ОСОБА_2 є, в силу ч.3 ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», нікчемним правочином, між тим, позивач ПАТ «Фінростбанк» звертаючись до суду з цим позовом, просить стягнути з відповідача безпідставно виданий депозитний вклад лише у розмірі 110.000 грн. для внесення цих коштів на депозитні рахунки відповідача, оскільки для пред»явлення позову про стягнення всієї суми безпідставно виданого депозитного вкладу, у позивача відсутні кошти для оплати судового збору.

Так, відповідно до ч.2 ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що Протягом дії тимчасової адміністрації Фонд зобов'язаний забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції керувався наступними нормами .

Згідно до п.7 ч.3 ст.38 цього Закону, правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з підстав, якщо банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку.

В той же час, в силу ч.2 ст.215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Отже, спеціальним законом, в даному випадку, який встановлює нікчемність правочину, вчиненого сторонами щодо видачі Банком відповідачу ОСОБА_2 депозитних вкладів, є норми, передбачені ч.2, п.7 ч.3 ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Крім того, суд керувався ст.216 ЦК України, згідно якої недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов»язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов»язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Дійшовши висновку про скасування рішення суду першої інстанції, колегія суддів виходить з того, що предметом спору у даній справі, відповідно до позовної заяви, є правовідносини з настання наслідків вчинення нікчемного правочину, тобто, застосування наслідків передбачених ст.216 ЦК України. При цьому, як на нікчемний правочин, позивач указує на конкретну дію (повернення Банком депозитних коштів вкладнику ОСОБА_2.), настання якої обумовлене депозитними договірними відносинами, чинність яких позивачем не оскаржується.

Таким чином, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що, в силу вище зазначених правових норм ЦК та Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» нікчемним може бути визнаний лише правочин (договір), а не окрема дія (подія) якою у спірних правовідносинах є банківська операція з повернення депозитних вкладів, яка була вчинена у відповідності з договірними відносинами, але без укладення окремого договору сторонами, а тому ця окрема банківська операція не може бути визнана нікчемною у відповідності з вимогами закону, і, відповідно, будь-яких наслідків з застосування неіснуючого нікчемного правочину, в силу ст.216 ЦК України, застосовано бути не може.

На підставі викладеного рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з підстав п.п.3,4 ч.1 ст.376 ЦПК України у зв»язку з невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції обставинам справи та неправильністю застосування норм матеріального права.

Враховуючи встановлені судом обставини і відповідні їм правовідносини, колегія суддів дійшла висновку, про скасування рішення суду першої інстанції, як постановлене з порушенням вимог матеріального права, та постановлення нового рішення про відмову у позові.

Керуючись ст.ст.374, 376, 381-384,390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Скасувати заочне рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 30 жовтня 2017 року та постановити нове рішення, яким відмовити у позові Публічного акціонерного товариства «Фінростбанк» до ОСОБА_2 про застосування наслідків нікчемності правочину у процедурі ліквідації банку.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Фінростбанк» на користь ОСОБА_2 сплачений судовий збір у сумі 2.643 (дві тис. шістсот сорок три) грн.

Постанова набирає чинності з дня її прийняття, і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 07 червня 2018 року.

Суддя-доповідач

Судді