Справа № 569/5435/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2018 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:

головуючого судді Першко О.О.,

секретар судового засідання Прокопчук Л.М.,

за участі представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_5 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_5 (далі - відповідачі), в якому просив визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою № 266 в будинку № 44 на вулиці Дубенській в місті Рівному.

Свої позовні вимоги мотивував тим, що він проживає та зареєстрований в квартирі № 266 в будинку № 44 на вулиці Дубенській в місті Рівному. Окрім нього в даній квартирі зареєстровані батько ОСОБА_6, матір ОСОБА_2, брат ОСОБА_5 З травня 2013 року відповідачі в квартирі не проживають, участі в її утриманні не приймають, не оплачують комунальні послуги, їх особистих речей в квартирі не має. В зв'язку з тривалою відсутністю відповідачів за місцем своєї реєстрації, позивач змушений сплачувати підвищений розмір комунальних послуг, а тому виникла необхідність звернутися з даним позовом до суду.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав та просив визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Пояснив, що позивач з народження проживав та був зареєстрований в квартирі № 266 в будинку № 44 на вулиці Дубенській в місті Рівному. Окрім нього в даній квартирі зареєстровані матір позивача ОСОБА_2 та брат ОСОБА_5, які з 2013 року в квартирі не проживають, їх особистих речей в житлі не має, участі в утриманні квартири вони не приймають, всі витрати по оплаті комунальних послуг на час свого проживання ніс позивач, а тому виникла необхідність зняти відповідачів з реєстрації шляхом визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

Окрім того, вказав, що відповідач ОСОБА_2 не була працевлаштована закордоном, а просто проживала там з новою сімєю за кошти отримані від продажу земельної ділянки. В цей час позивач навчався на державній формі навчання та отримував стипендію, і для того, щоб вистачало коштів для життя, оплати комунальних платежів, він був змушений працювати та здавати кімнату в квартирі квартирантам. Відтак, оскільки відповідачі з травня 2013 року в житловому приміщенні не проживають без поважних причин, особистих речей в квартирі не мають, перешкод в користуванні житловим приміщенням їм ніхто не чинив, та останні мали вільний доступ до житлового приміщення, вважає за необхідне визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, в зв'язку з тривалою відсутністю без важних причин.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні проти задоволення позову в частині визнання її такою, що втратила право користування жилим приміщенням заперечила, просила в його задоволенні відмовити, так як була відсутня за місцем реєстрації з поважних причин, в зв'язку з працевлаштуванням за межами України.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні просив в задоволенні позову в частині визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування жилим приміщенням відмовити, оскільки квартиру АДРЕСА_1, отримав згідно черги ОСОБА_6 від основного місця своєї роботи на Рівненському заводі залізобетонних виробів та конструкцій. ОСОБА_6 є батьком позивача ОСОБА_4 та колишнім чоловіком ОСОБА_2 У вказаній квартирі вони проживали фактично однією сім'єю з моменту її отримання в 1989 році в складі сім'ї з трьох чоловік: ОСОБА_6; ОСОБА_2; сина ОСОБА_5, а з 1995 року, з народженням позивача, сім'єю з 4 чоловік.

Втративши роботу, не маючи можливості працевлаштуватися в Україні, наявності необхідності у додаткових витрат на навчання позивача, зростання заборгованості за комунальні послуги, відповідачем ОСОБА_2 було прийняте рішення поїздки закордон з метою працевлаштування там. Орієнтовно відповідач поїхала працювати за кордон в Російську Федерацію в травні 2014 року. В Російській Федерації ОСОБА_2 пропрацювала майже три роки і 06 лютого 2017 року повернулася в Україну. У весь час в період перебування в Російській Федерації для формальності перетинала державний кордон України для поновлення міграційної карти, тобто законного перебування на території Російської Федерації.

Перебуваючи весь час за кордоном як і відповідач ОСОБА_2, так і ОСОБА_6 періодично по мірі можливості пересилали для позивача кошти зароблені ними за кордоном. Відтак, відповідач ОСОБА_2 була відсутня понад шість місяців за місцем реєстрації з поважної причини і за нею збереглося право користування квартирою № 266 в будинку № 44 по вул. Дубенській в м. Рівне.

Відповідач ОСОБА_5 у судове засідання не з'явився, хоча про час, дату та місце судового розгляду, враховуючи, що його місце проживання невідоме, був повідомлений належним чином, шляхом опублікування оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України.

Заслухавши представника позивача, відповідача та її представника, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, суд приходить до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи квартира № 266 в будинку № 44 на вулиці Дубенській в місті Рівному була надана у користування ОСОБА_6, який являється основним квартиронаймачем. Окрім нього у вказаній квартирі зареєстровані сторони по справі.

Факт реєстрації ОСОБА_2 та ОСОБА_5 за вказаною адресою також підтверджується довідками, виданими підрозділом ГУДМС УМВС України у Рівненській області від 16 травня 2016 року, де зазначено, що вони зареєстровані за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 з 22 листопада 1988 року ОСОБА_2, з 21 березня 1997 року ОСОБА_5 (а.с.11-12), копією будинкової книги (а.с.6), актом від 20 квітня 2016 року (а.с.7).

Відповідно до акта від 20 квітня 2016 року, затвердженого начальником ЖКП «Західне» ОСОБА_7, 21 квітня 2016 року, відповідачі в квартирі АДРЕСА_2 не проживають з травня 2013 року. На момент перевірки також були відсутні (а.с.7).

Відповідач ОСОБА_2, яка допитана в судовому засіданні в якості свідка, суду показала, що квартиру АДРЕСА_1, отримав її чоловік ОСОБА_6 від основного місця своєї роботи за сумлінну працю. У вказаній квартирі вони проживали фактично однією сім'єю з моменту її отримання в 1989 році в складі сім'ї з трьох чоловік: її; чоловіка ОСОБА_6; сина ОСОБА_5, а з 1995 року, з народженням позивача, сім'єю з 4 чоловік. В зв'язку з тим, що її чоловік ОСОБА_6 поїхав за кордон на роботу, а їй також необхідно було працевлаштуватися, нею було прийняте рішення поїхати в м. Москву Російської Федерації з метою працевлаштування. Перебуваючи тривалий час в Російській Федерації, в зв'язку з роботою, вона постійно пересилала позивачу кошти, речі і час від часу приїжджала в м. Рівне. Останній раз вона приїжджала в травні 2014 року, а вже 06 лютого 2017 року повернулася на постійне місце проживання. Вона постійно оплачувала комунальні послуги, які надавалися у вказану квартиру, так як пересилала з цією метою кошти позивачу. Щодо відповідача ОСОБА_5 показала, що він дійсно не проживає у даній квартирі понад 10 років.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні показав, що є сусідом сторін, проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2. Позивач звернувся до нього за допомогою у приватизації квартири АДРЕСА_3, а саме позивач попросив, щоб він дав покази в суді, що ОСОБА_2 та ОСОБА_6 не проживають у даній квартирі. Йому достовірно відомо, що ОСОБА_2 та ОСОБА_6 не проживають у квартирі десь до року, більш точніше він не може вказати, оскільки також виїжджав за кордон. Де саме перебували відповідачі у період їх відсутності за місцем реєстрації і чим займалися йому не відомо. В період відсутності ОСОБА_2 позивач навчався, а чи працював йому також не відомо.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні показав, що є сусідом позивача, проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3. Позивач звернувся до нього за допомогою у знятті з реєстрації його матері ОСОБА_2, пообіцявши, що як тільки вона зявиться за місцем реєстрації, він пропише її назад. Він точно не памятає з якого часу відповідач ОСОБА_2 не проживала у ІНФОРМАЦІЯ_4, але не менш як з 2014 року і по серпень 2016 року її не було. Орієнтовно ОСОБА_2 приїхала через півроку з минулого судового засідання, тобто з серпня 2016 року. Йому відомо, що ОСОБА_2 перебувала за кордоном на заробітках, а поки її не було позивач навчався. Чи працював позивач у період відсутності ОСОБА_2 йому не відомо, так само не відомо чи проживали у спірній квартирі квартиранти.

Свідок ОСОБА_10, яка є сусідкою сторін, в судовому засіданні показала, що ОСОБА_2 поїхала за кордон на заробітки близько 10 років тому. Час від часу ОСОБА_2 приїжджала в м. Рівне, в своє помешкання, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_4. Зі слів інших їй відомо, що ОСОБА_2 передавала кошти на утримання позивача. Поки її не було позивач проживав разом з братом ОСОБА_5 та навчався. Також їй відомо, що в квартирі деякий час проживали квартиранти, бо як пояснив їй позивач, йому потрібні були кошти на проживання. Чи працював позивач у період відсутності ОСОБА_2 їй не відомо.

Свідок ОСОБА_11, яка є сусідкою сторін, в судовому засіданні показала, що знає сторін по справі з моменту їх поселення в квартиру, за адресою: АДРЕСА_4. Відповідач ОСОБА_2 певний період часу перебувала за кордоном на заробітках, хоча періодично приїжджала в м. Рівне. З моменту як вона поїхала в спірній квартирі залишився жити позивач, разом з братом ОСОБА_5 та батьком ОСОБА_6, а згодом проживав лише позивач. Весь час своєї відсутності ОСОБА_2 передавала позивачу кошти, це їй відомо зі слів самого позивача. Чи працював позивач у вказаний період їй не відомо, як і не відомо чи проживали у вказаному житловому приміщенні квартиранти.

Свідок ОСОБА_12 яка є сусідкою сторін, в судовому засіданні показала, що приблизно 3-4 роки назад ОСОБА_2 поїхала на заробітки в м. Москву Російської Федерації, так як мала скрутне матеріальне становище і необхідно було забезпечувати позивача, який на той час навчався. ОСОБА_2 будучи на заробітках за кордоном постійно передавала позивачу гроші та речі, передавала спочатку через сусідку, а потім позивач особисто ходив їх забирати на потяг. Зі слів сусідки, через яку ОСОБА_2 передавала кошти, їй відомо, що гроші остання передавала у великому розмірі, а зі слів позивача відомо, що ОСОБА_2 передавала речі. Чи працював позивач у період відсутності ОСОБА_2 їй не відомо, як і не відомо чи проживали у вказаному житловому приміщенні квартиранти.

З відповіді на адвокатський запит №б/н від 03 січня 2018 року Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України слідує, що ОСОБА_2 неодноразово перетинала кордон України, зокрема 27 травня, 27 серпня 2014 року, 08 червня, 16 червня, 08 липня, 31 жовтня 2017 року та 06 лютого 2017 року (а.с.66).

Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або його членами його сім'ї понад шість місяців, зокрема у випадку тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи або у звязку з навчанням (учні, студенти, стажисти, аспіранти тощо), у тому числі за кордоном протягом усього часу виконання цієї роботи або навчання.

Як розяснив Пленум Верховного Суду України в абзаці першому п. 10 постанови № 2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли у практиці застосування судами Житлового кодексу України» у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК України), необхідно з'ясувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

З приєднаної до матеріалів справи відповіді на адвокатський запит №б/н від 03 січня 2018 року Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України та показань свідків ОСОБА_2, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, встановлено, що відповідач ОСОБА_2 з 27 травня 2014 року по 06 лютого 2017 року тимчасово виїжджала з постійного місця проживання в Російську Федерацію, в звязку із працевлаштуванням у цій країні.

Наведені обставини дають підстави вважати, що відповідач ОСОБА_2 була відсутня по місцю реєстрації, за адресою: АДРЕСА_4 понад шість місяців з поважних причин - виїзду на роботу за межі України та не втратила інтерес до спірного житла, яке було її місцем проживання з 1988 року.

За таких обставин, відсутні передбачені житловим законодавством підстави для визнання відповідача ОСОБА_2 такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

Щодо відповідача ОСОБА_5 судом встановлено, що він з травня 2013 року в житловому приміщенні, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_4, не проживає без поважних причин, особистих речей в квартирі не має, перешкод в користуванні житловим приміщенням йому ніхто не чинить.

Таким чином, суд вважає за необхідне визнати відповідача ОСОБА_5 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, в зв'язку з тривалою відсутністю без поважних причин.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача ОСОБА_5 на користь позивача необхідно стягнути понесені ним судові витрати на сплату судового збору, у розмірі 275 грн. 60 коп.

Керуючись статтями 3, 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р I Ш И В:

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_5 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_5 таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою № 266 в будинку № 44 на вулиці Дубенській в місті Рівному.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 судові витрати у розмірі 275 (двісті сімдесят п'ять) гривень 60 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Рівненської області через Рівненський міський суд Рівненської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин.

Позивач - ОСОБА_4, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_5, РНОКПП НОМЕР_1.

Відповідач - ОСОБА_2, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_6, РНОКПП НОМЕР_2.

Відповідач - ОСОБА_5, останнє відоме місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_5.

Повне судове рішення складено 25 червня 2018 року.

Суддя О.О. Першко