Постанова

Іменем України

11 червня 2018 року

м. Київ

справа № 741/1269/16

провадження № 61-17087св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Хопти С. Ф. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Синельникова Є. В.,

учасники справи:

позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна»,

представник позивача - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

представник відповідача - ОСОБА_6,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Носівського районного суду Чернігівської області від 06 грудня 2016 року

у складі судді Дикого В. М. та ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області

від 24 квітня 2017 року у складі колегії суддів: Лакізи Г. П., Скрипки А. А.,

ОСОБА_7,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У вересні 2016 року товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (далі - ТОВ «ОТП Факторинг Україна») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_5 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 23 липня 2013 року між публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» (далі - ПАТ «ОТП Банк») та

ОСОБА_5 було укладено договір про надання споживчого кредиту, відповідно до умов якого відповідачка отримала грошові кошти в сумі

17 542 грн 72 коп. зі сплатою процентів у розмірі 0,01 % річних, на строк -

до 23 липня 2016 року.

Відповідно до договору факторингу від 21 липня 2014 року ПАТ «ОТП Банк» було відступлено право вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» за вказаним кредитним договором.

ПАТ «ОТП Банк» свої зобов'язання за кредитним договором виконало у повному обсязі, а саме: надало відповідачці кредит у розмірі 17 542 грн 72 коп. Однак, остання свої зобов'язання за вказаним договором не виконала. Станом

на 21 березня 2016 року ОСОБА_5 має заборгованість в сумі

21 637 грн 96 коп., що складається із: залишку заборгованості за кредитом в сумі 17 542 грн 72 коп., суми несплачених відсотків за користування кредитом -

1 грн 76 коп. та комісії - 4 093 грн 48 коп.

Ураховуючи викладене, ТОВ «ОТП Факторинг Україна» просило суд стягнути з відповідачки 21 637 грн 96 коп. заборгованості за кредитним договором.

Рішенням Носівського районного суду Чернігівської області від 06 грудня

2016 року позов ТОВ «ОТП Факторинг Україна» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту, укладеним 23 липня 2013 року між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_5, у розмірі 21 637 грн 96 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення районного суду мотивовано тим, що ПАТ «ОТП Банк» свої зобов'язання, передбачені кредитним договором, виконало, перерахувавши надану

ОСОБА_5 суму кредиту на користь продавців у рахунок оплати товару та послуг, як і передбачено пункті 1.2. кредитного договору. Однак, відповідачка свої зобов'язання щодо повернення кредитних коштів та сплати платежів, передбачених договором, належним чином не виконала, що призвело до виникнення заборгованості у розмірі 21 637 грн 96 коп. Правильність розрахунку позивача відповідачкою не оспорювалась та не спростовувалась.

Ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 24 квітня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилено. Рішення Носівського районного суду Чернігівської області від 06 грудня 2016 року залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону, обставини справи встановлені повно, зокрема ПАТ «ОТП Банк» свої зобов'язання, передбачені кредитним договором, виконало у повному обсязі, а відповідачка свої зобов'язання щодо повернення кредитних коштів та сплати платежів належним чином не виконала, у зв'язку із чим утворилась заборгованості у розмірі 21 637 грн 96 коп., яку й стягнуто на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна».

У касаційнійскарзі, поданій у травні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_5,посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просила скасувати вказані судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої або апеляційної інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржувані судові рішення є незаконними, необґрунтованими й такими, що ухвалено з порушенням норм чинного законодавства. ОСОБА_5 зазначала, що банк свої зобов'язання за кредитним договором не виконав, оскільки жодних коштів за кредитним договором вона не отримувала. Посилалася на те, що меморіальний ордер

від 25 липня 2013 року, відповідно до якого ПАТ «ОТП Банк» перераховано кошти фізичній особі-підприємцю ОСОБА_8, є підробленим, оскільки у вказаному ордері не зазначений номер споживчого кредиту.

Відзив на касаційну скаргу не подано.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У квітні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Судами встановлено, що 23 липня 2013 року між ОСОБА_5 та ПАТ «ОТП Банк» було укладено договір про надання споживчого кредиту, відповідно до умов якого відповідачка отримала від банку споживчий кредит в сумі 17 542 грн 72 коп. на придбання товарів та послуг у продавців: продавець 1 - фізична особа-підприємець ОСОБА_8, що реалізує товари в рамках програми споживчого кредитування, продавець 2 - публічне акціонерне товариство «Страхова компанія «СК УНІКА Життя», що реалізовує послуги страхування в рамках програми споживчого кредитування, продавець 3 - товариство з обмеженою відповідальністю «Майсейфеті», що реалізує пакет послуг в рамках споживчого кредитування.

Відповідно до пункту 1.1. договору строк кредиту становить 36 місяців, розмір процентної ставки - 0,01 % річних.

Згідно із пунктом 1.2.1. договору для придбання товару та послуг банк надає позичальнику споживчий кредит у відповідності до умов договору, а позичальник зобов'язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та інші платежі, визначені вказаним договором та додатком № 1 «Графік платежів», що є його невід'ємною частиною, а також виконувати інші умови договору (а.с. 7-9).

Відповідно до пункту 1.2.2. договору з метою контролю за цільовим використанням кредиту, банк перераховує визначені пунктом 1.1. цього договору суми кредиту на користь продавців в рахунок оплати товару та послуг.

Згідно із пунктом 1.2.3. підставою для перерахування банком коштів продавцям є оригінал цього договору (а.с. 7-9).

Також у пункті 1.4. вищевказаного договору визначено порядок погашення кредиту, сплати процентів за користування кредитом та комісії за обслуговування кредиту.

Згідно із договором факторингу від 21 липня 2014 року ПАТ «ОТП Банк» (первинний кредитор) передав, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» (новий кредитор) прийняв право грошової вимоги за вищевказаним кредитним договором

(а.с. 13-16).

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Задовольняючи позов ТОВ «ОТП Факторинг Україна», суди на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, дійшли обґрунтованого висновку про те, що ПАТ «ОТП Банк» свої зобов'язання, передбачені кредитним договором від 23 липня 2013 року, виконало, перерахувавши надану ОСОБА_5 суму кредиту на користь продавців у рахунок оплати товару та послуг. Однак, відповідачка свої зобов'язання щодо повернення кредитних коштів та сплати платежів, передбачених кредитним договором, належним чином не виконала, що призвело до виникнення заборгованості у розмірі 21 637 грн 96 коп. Правильність розрахунку ТОВ «ОТП Факторинг Україна» відповідачкою не оспорювалась та не спростовувалась.

Наведеним спростовується посилання касаційної скарги про те, що

ОСОБА_5 особисто кредитні кошти не отримувала. А її взаємовідносини з особою, яка мала б поставити і встановити пластикові вікна, знаходяться поза межами кредитних правовідносин.

Крім того, кредитний договір є чинним, а згідно зі статтею 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Інших доводів касаційна скарга не містить, а наведені доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність судових рішень не впливають, а зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судами попередніх інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Носівського районного суду Чернігівської області від 06 грудня

2016 року та ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 24 квітня

2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: С. Ф. Хопта

О. В.Білоконь

Є. В.Синельников