Постанова

Іменем України

23 травня 2018 року

м. Київ

справа № 753/16636/14-ц

провадження № 61-881св17

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Хопти С. Ф.,

суддів: Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Синельникова Є. В., Черняк Ю. В.,

позивач - публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра»,

відповідачі: ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» на рішення Апеляційного суду міста Києва від 16 листопада 2017 року у складі колегії суддів: Прокопчук Н. О., Саліхова В. В., Семенюк Т. А.,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2014 року публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» (далі - ПАТ «КБ «Надра») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов мотивовано тим, що 06 березня 2007 року між відкритим акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра» (далі - ВАТ «КБ «Надра») та ОСОБА_4 укладено кредитний договір, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 77 000 євро для придбання нерухомості під 11,49 % річних строком до 05 березня 2015 року. Оскільки ОСОБА_4 та ОСОБА_5, як його поручитель, кредит своєчасно не погашають, виникла заборгованість у розмірі 77 319,84 євро та 126 827,81 грн, яку позивач просив стягнути з відповідачів солідарно.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 18 травня 2017 року у складі судді Коренюк А. М. позов ПАТ «КБ «Надра» задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь ПАТ «КБ «Надра», 77 319,84 євро та 126 827,81 грн заборгованості за кредитним договором, 3 654 грн судового збору, а всього - 77 319,84 євро та 130 481,81 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що у зв'язку з невиконанням відповідачем умов кредитного договору виникла заборгованість, яку необхідно стягнути у солідарному порядку з боржника та поручителя на користь банку.

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 16 листопада 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено, скасовано рішення суду першої інстанції та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову ПАТ «КБ «Надра».

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що позивач не надав належних та допустимих доказів укладення між сторонами кредитного договору, а надані банком копії кредитного договору, заяви про видачу готівки та меморіального ордеру такими доказами не є.

У касаційній скарзі, поданій у грудні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що позивач надав суду належні та допустимі докази укладення вказаного кредитного договору. Оригінал кредитного договору втрачений з об'єктивних причин, що не залежали від позивача. Разом із тим, в матеріалах справи міститься договір іпотеки, укладений на забезпечення виконання ОСОБА_4 зобов'язань за спірним кредитним договором, який свідчить про існування між сторонами кредитних правовідносин. Вказані договори, кредитний та поруки, є чинними, не оскаржувались відповідачами у судовому порядку.

У березні 2018 року ОСОБА_4 подав відзив на касаційну скаргу, який мотивований тим, що рішення суду першої інстанції ухвалено на підставі припущень щодо наявності заборгованості за кредитним договором. Кредитні кошти за вказаним договором відповідач не отримував, підпис на договорі йому не належить. Судово-почеркознавча експертиза у справі не була проведена у зв'язку з ненаданням банком експерту оригіналів кредитних документів. Розрахунок заборгованості, наданий банком, не відповідає дійсності, оскільки містить подвійну відповідальність за невиконання умов кредитного договору - штраф і пеню.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до пункт 4 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

23 лютого 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам судове рішення апеляційного суду не відповідає.

Установлено, що підставою звернення ПАТ «КБ «Надра» до суду з позовом є укладення між позивачем та ОСОБА_4 06 березня 2007 року кредитного договору № 24/П/36/2007-978 щодо надання кредитних коштів в сумі 77 000 євро та додаткових угод до нього, а з ОСОБА_5 - договору поруки, за умовами якого вона поручилася за виконання ОСОБА_4 його зобов'язань за кредитним договором, та невиконання відповідачами взятих на себе зобов'язань за цими договорами.

На підтвердження вказаного позивач надав копії вказаного кредитного договору, договору поруки, заяви про видачу готівки та меморіального ордеру, посвідчивши їх своєю відміткою про відповідність оригіналу та розрахунок заборгованості за кредитним договором.

За положеннями статей 626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За приписами частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 629 ЦК України установлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою, порукою, заставою. За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку (частина перша статті 553 ЦК України). У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною.

Згідно положень статті 57 ЦПК України 2004 року доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що позивач не надав належних та допустимих доказів укладення між сторонами кредитного договору, а надані банком копії кредитного договору, заяви про видачу готівки та меморіального ордеру такими доказами не є.

Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у статтях 57-60, 131-132, 137, 177, 179, 185, 212-215 ЦПК України, які діяли на час розгляду справи, визначено обов'язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову (дослідження обґрунтованості, наявності доказів, що їх підтверджують).

Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення у справі неможливо.

Разом із тим, в порушення вимог закону апеляційний суд не врахував та не дослідив як доказ заяви про переказ готівки (а.с. 184-189 т. 1), які свідчать про часткове погашення ОСОБА_4 кредиту за договором № 24/П/36/2007-978 від 06 березня 2007 року та підтверджують існування заборгованості.

Крім того, суд не дав належної оцінки оригіналу договору іпотеки від 06 березня 2007 року (а.с. 205-209 т.1), який міститься в матеріалах справи та укладений між ВАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_4 з метою забезпечення виконання останнім зобов'язань за кредитним договором № 24/П/36/2007-978 від 06 березня 2007 року, а також заяві ОСОБА_5, якою вона надала згоду своєму чоловіку на передачу вказаного майна в іпотеку в забезпечення зобов'язань по кредитному договору.

Укладення договору іпотеки, що підписаний ОСОБА_4, не ставилось ним під сумнів та свідчить про наявність кредитних правовідносин між сторонами, виконання яких забезпечено іпотекою. При цьому він містить відмітку про огляд та повернення нотаріусом іпотекодавцю ОСОБА_4 оригіналу кредитного договору № 24/П/36/2007-978 від 06 березня 2007 року, однак останній не надав оригінал договору для проведення судової почеркознавчої експертизи.

Дійшовши висновку про ухилення банку від надання оригіналів кредитних документів для проведення у справі судової почеркознавчої експертизи, суд не врахував причин неподання банком цих документів, викладених у результатах проведення банком службової перевірки за фактом втрати цих документів. Разом з тим, враховуючи наявність оригіналу кредитного договору № 24/П/36/2007-978 від 06 березня 2007 року у ОСОБА_4, суд не надав оцінку факту його неподання експерту для проведення почеркознавчої експертизи, що передбачено частиною першою статті 146 ЦПК України 2004 року.

Суд апеляційної інстанції у порушення статей 12, 89, 263 ЦПК України на зазначені положення закону уваги не звернув; не з'ясував належним чином фактичних обставин справи щодо заявлених вимог, які правовідносини сторін випливають з установлених обставин; не перевірив доводів позивача й не надав належної правової оцінки поданим ним доказам, дійшовши передчасного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відповідно пункту 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, належним чином дослідити поданий стороною доказ (в даному випадку - заяви про переказ готівки та договір іпотеки), перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв'язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування - це процесуальний обов'язок суду.

Проте, відмовляючи у задоволенні позову ПАТ «КБ «Надра» за недоведеністю, суд апеляційної інстанції не врахував наведені вище обставини та вимоги процесуального законодавства.

Зазначене вище перешкоджає суду касаційної інстанції без встановлення вказаних фактичних обставин ухвалити правильне рішення по суті спору.

Крім того, відмовляючи у задоволенні позовних вимог до поручителя ОСОБА_5, яка поручилась за виконання своїм чоловіком ОСОБА_4 зобов'язань за кредитним договором на підставі договору поруки від 18 травня 2007 року і правомірність якого презюмується в силу положень статті 204 ЦК України, суд взагалі не мотивував свої висновки у порушення вимог статей 213, 214 ЦПК України 2004 року.

Прохання касаційної скарги про залишення в силі рішення суду першої інстанції - безпідставне, оскільки апеляційний суд по суті на предмет законності й обґрунтованості таке рішення не перевіряв, а обмежився формальними й неправильними процесуальними підставами для його скасування.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

За таких обставин рішення апеляційного суду не відповідає вимогам статті 263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості та підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» задовольнити частково.

Рішення Апеляційного суду міста Києва від 16 листопада 2017 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий С. Ф. Хопта

Судді: О. В. Білоконь

Б.І. Гулько

Є. В. Синельников

Ю. В. Черняк