Постанова

Іменем України

21 травня 2018 року

м. Київ

справа № 359/2561/16-ц

провадження № 61-14407св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Хопти С. Ф. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Синельникова Є. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

представник позивача - ОСОБА_5,

відповідач - ОСОБА_6,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційнускаргу ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Київської області від 31 травня 2017 року у складі колегії суддів: Кулішенка Ю. М., Ігнатченко Н. В., Фінагєєва В. О.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У березні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до

ОСОБА_6 про визнання майна особистою приватною власністю.

Позовна заява мотивована тим, що з 2000 року по 2015 рік вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6 12 вересня 2007 року за особисті кошти, отримані від продажу належної їй на праві приватної власності квартири АДРЕСА_1, придбала земельну ділянку, площею 0,0390 га, для ведення садівництва, що знаходиться у садовому товаристві «Факел» Процівської сільської ради Бориспільського району Київської області.

Ураховуючи викладене, просила суд визнати за нею право особистої приватної власності на вказану земельну ділянку.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області

від 28 листопада 2016 року у складі судді Муранової-Лесів І. В. позов ОСОБА_4 задоволено.Визнано за ОСОБА_4 право особистої приватної власності на земельну ділянку, площею 0,0390 га, для ведення садівництва, що знаходиться у садовому товаристві «Факел» Процівської сільської ради Бориспільського району Київської області. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення районного суду мотивовано тим, що земельна ділянка, площею

0,0390 га, для ведення садівництва, що знаходиться у садовому товаристві «Факел» Процівської сільської ради Бориспільського району Київської області, була придбана ОСОБА_4за кошти, отримані нею від продажу набутої до шлюбу з ОСОБА_6 квартири. Доказів того, що позивач витратила кошти в сумі 590 850 грн на інші потреби, відповідачем не надано. Право власності на спірну земельну ділянкузареєстровано за позивачем після розірвання шлюбу. Вказане свідчить про те, що спірна земельна ділянка є особистою приватною власністю останньої.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 31 травня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_6 задоволено. Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської областівід 28 листопада 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що ОСОБА_4 не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували те, що всі одержані від продажу належної їй на праві приватної власності квартири були витрачені нею на придбання земельної ділянки, площею 0,0390 га, для ведення садівництва, що знаходиться у садовому товаристві «Факел» Процівської сільської ради Бориспільського району Київської області. Разом з тим зі згоди, наданої

ОСОБА_6 при укладені договору купівлі-продажу земельної ділянки, сторони за їх спільною згодою набули спірну земельну ділянку в інтересах сім'ї і вона є об'єктом права спільної сумісної власності.

У касаційній скарзі, поданій у червні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що рішення суду апеляційної інстанції є незаконним, необґрунтованим й таким, що прийнято з порушенням норм чинного законодавства. Посилалася на те, що обставини та факти, які б вказували на те, що джерелом набуття спірної земельної ділянки є спільні кошти або спільна праця подружжя у рішенні апеляційного суду не наведено. Зазначала, що ОСОБА_6 з 1993 року на постійній роботі не працює, тому має мінливий дохід, у зв'язку із чим вона витратила кошти, які належали їй особисто, для придбання земельної ділянки.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У березні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судового рішення лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповіднодо вимог статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно з пунктом 3 частиною першою статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня

2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»роз'яснено, що, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання.

Відповідно до статті 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

Судом апеляційної інстанції установлено, що відповідно до тексту заяви

від 12 вересня 2007 року ОСОБА_6 надав згоду на купівлю його дружиною - ОСОБА_4, земельної ділянки, площею 0,0390 га,що знаходиться у садовому товаристві «Факел» на території Процівської сільської ради Бориспільського району Київської області, надану для ведення садівництва. При цьому ним підтверджено, що гроші, які витрачались на придбання земельної ділянки, є їхньою спільною сумісною власністю. Вказана земельна ділянка також буде об'єктом права сумісної власності як така, що набувається ними за час шлюбу. Також у тексті заяви зазначено, що договір купівлі-продажу укладено в інтересах сім'ї на умовах, які попередньо обговорені і є вигідними для них, та укладання договору купівлі-продажу відповідає спільному волевиявленню.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у позові ОСОБА_4, апеляційний судна підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, дійшов вірного висновку про те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували те, що всі одержані від продажу належної їй на праві приватної власності квартири АДРЕСА_1 кошти були витрачені на придбання земельної ділянки, що знаходиться у садовому товаристві «Факел» Процівської сільської ради Бориспільського району Київської області, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому ОСОБА_6 була надана згоди при укладені договору купівлі-продажу спірної земельної ділянки, що вона набута в інтересах сім'ї та є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Посилання касаційної скарги на те, що ОСОБА_6 не має постійної роботи, тому вказана земельна ділянка була придбана за особисті кошти ОСОБА_4, є безпідставними, оскільки відповідно тексту заяви від 12 вересня 2007 року ОСОБА_6 підтвердив, а позивач не заперечувала, що гроші, які витрачались на придбання земельної ділянки, є їхньою спільною сумісною власністю.

Доводи касаційної скарги висновків апеляційного суду не спростовують, на законність судового рішення не впливають, а зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення суду апеляційної інстанції - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Київської області від 31 травня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: С. Ф. Хопта

О. В. Білоконь

Є.В. Синельников