Справа № 152/722/18
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

04 липня 2018 року м. Шаргород

Справа №152/722/18

Провадження №2/152/344/18

Шаргородський районний суд

Вінницької області

в складі:

головуючого судді Славінської Н.Л.,

розглянувши в порядку письмового провадження у спрощеному позовному провадженні в залі суду за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів на утримання дитини,

встановив:

ОСОБА_3 виклад позицій позивача та відповідача

1. Виклад позиції позивача.

21.05.2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом до ОСОБА_2, у якому просить про зміну способу стягнення аліментів, що стягуються із ОСОБА_2 на її користь на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій сумі в розмірі 350 грн., визначивши їх у розмірі однієї шостої його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду і до повноліття дитини, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку; стягнути з відповідача витрати за надання професійної правничої допомоги в сумі 600 грн.

Позовні вимоги ОСОБА_1Л мотивовані тим, що з 08.04.2009 року по 23.09.2011 року вона перебувала у шлюбі з ОСОБА_2

За період проживання у шлюбі у неї та відповідача народився син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

З відповідача на її користь на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області від 01.12.2011 року у справі №2-695 стягнуто аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі по 350 грн. щомісячно, починаючи з 20.10.2011 року, і до досягнення сином повноліття.

З дня присудження аліментів минуло більше шести років, змінилися сімейне законодавство та рівень життя, підвищилися ціни та соціальні гарантії.

Син ОСОБА_5 знаходиться повністю на її утриманні, оскільки аліменти, які сплачуються відповідачем не забезпечують його гармонійного розвитку і є меншими мінімального розміру аліментів, встановленого СК України.

На теперішній час, згідно із ст.7 ЗУ «Про державний бюджет на 2018 рік», мінімальний розмір аліментів на дитину віком від шести до вісімнадцяти років становить 1860 грн., що значно більше присуджених 350 грн., тоді як її матеріальний стан погіршився, вона працює продавцем-консультантом, проте отримує мінімальну заробітну плату, яка є єдиним джерелом її доходів, а відповідач в добровільному порядку відмовляється сплачувати аліменти в мінімальному розмірі, встановленому ч.2 ст.182 СК України.

Відповідач є фізично здоровим, працездатним, працює та отримує значні кошти, тому має можливість та повинен сплачувати аліменти на дитину у розмірі 1/6 заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів доходів громадян.

Як стягувач аліментів вона, відповідно до ч.3 ст.181 СК України, має право на звернення до суду з позовом про зміну способу стягнення аліментів.

Зміна способу стягнення з відповідача аліментів у частці від його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину щомісячно, гарантуватиме отримання дитиною аліментів постійно та, щонайменше, у мінімальному розмірі, встановленому законодавством при підвищенні прожиткового мінімуму, що не вимагатиме звернення її до суду з позовами про збільшення розміру аліментів при підвищенні соціальних стандартів.

Визначення способу стягнення аліментів у частці від заробітку (доходу) відповідача щомісячно забезпечить інтереси дитини, її гармонійний фізичний, розумовий, духовний розвиток.

Також, їй відомо, що на утриманні відповідача є ще одна неповнолітня дитина.

До того ж, просить стягнути з відповідача понесені нею витрати на надання правничої допомоги.

Крім того, позивач ОСОБА_1 13.06.2018 року подала до суду заяву по суті відповідь на відзив, у якій зазначила, що відповідач стверджує, що є батьком трьох неповнолітніх дітей, на утримання яких сплачує аліменти із своєї заробітної плати, яка становить 3750 грн. та не заперечує щодо зміни способу стягнення аліментів на утримання сина ОСОБА_5, проте погоджується сплачувати аліменти лише у розмірі 1/6 частини від заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви і до досягнення сином ОСОБА_5 повноліття, в задоволенні ж інших позовних вимог просить відмовити.

Таким чином, відповідач бажає сплачувати аліменти в розмірі, меншому, ніж визначений ч.2 ст.182 СК України, оскільки мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, тому з вказаними доводами відповідача вона не погоджується.

Так, відповідач не позбавлений права на звернення в органи соціального захисту населення для отримання допомоги, як малозабезпечена сімя у разі, якщо його доходи після відрахування аліментів будуть значно меншими, ніж прожитковий мінімум, встановлений ЗУ «Про державний бюджет на 2018 рік».

Відповідач також зазначив, що працює директором КП «Жмеринський комунгосп», чим підтвердив свою працездатність, тому якщо розмір доходів є для нього не достатнім, то вважає, що він може змінити місце роботи або ж влаштуватися на додаткову роботу, щоб мати змогу виконувати обовязок по утриманню дитини.

Відповідачем до відзиву додано копії позовних заяв ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про стягнення з нього аліментів, з яких вбачається, що з останнього може бути стягнуто аліменти ще на двох дітей, проте у свідоцтві про народження ОСОБА_8 батьком дитини значиться ОСОБА_9, а не відповідач ОСОБА_2, тоді як позовної вимоги про визнання відповідача батьком ОСОБА_8 не заявлено.

Крім того, вказані позовні заяви ОСОБА_6 та ОСОБА_7 подані до суду після отримання відповідачем ухвали Шаргородського районного суду про відкриття провадження у справі, що вона вважає спробою відповідача показати скрутне матеріальне становище, а тому просить задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі.

2. Виклад заперечень відповідача.

У поданій 12.06.2018 року заяві по суті відзиві на позовну заяву (а.с.27-30) відповідач ОСОБА_2 просив стягнути з нього на користь позивача ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/6 частки усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви і до досягнення сином повноліття, а в задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Вважає, що інші позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню, оскільки на його утриманні, крім ОСОБА_4, перебуває ще двоє дітей: ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2, який народився у ОСОБА_6, та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3, що народилася у ОСОБА_7 Батьківство над сином та дочкою ним повністю визнається та не оспорюється. Усі обовязки щодо їх утримання та виховання повністю несуть їх матері ОСОБА_6 та ОСОБА_7, яким раніше він допомагав в утриманні дітей, зокрема надавав матеріальну допомогу в розмірі по 500 грн. щомісячно. Проте з лютого 2018 року він через скрутне матеріальне становище не допомагав останнім у матеріальному утриманні дітей, тому 07.06.2018 року ОСОБА_6, а 08.06.2018 року ОСОБА_7 подано до Жмеринського міськрайонного суду позовні заяви про стягнення з нього аліментів на утримання сина ОСОБА_11 та дочки ОСОБА_12.

Він працює директором КП «Жмеринський комунгосп», його заробітна плата складає 3750 грн. на місяць та є єдиним джерелом його доходу. Відповідно до вимог законодавства, на утримання трьох дітей він повинен сплачувати аліменти у розмірі 1/2 частини заробітку (доходу), тобто по 1/6 частині заробітку на кожну дитину, що складає 625 грн. на кожну дитину від його заробітної плати.

Проте, він відмовляється сплачувати аліменти у розмірі не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що становить 930 грн., оскільки буде недостатньо коштів і для його існування, саме тому ЗУ №2037-VIII від 17.05.2017 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» встановлено межу стягнення аліментів на утримання трьох і більше дітей у розмірі половини заробітку (доходу) платника аліментів.

Крім того, відповідачем ОСОБА_2 20.06.2018 року подано до суду заперечення на відповідь на відзив ОСОБА_1, у яких останній зазначає, що не може звернутися в органи соціального захисту для отримання допомоги, як малозабезпечена сімя, оскільки разом з дітьми ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_3, не проживає, хоча матеріально їх утримує. Щодо пропозицій позивача змінити місце роботи чи влаштуватися на додаткову роботу, то вважає, що цим позивач принижує його честь та гідність, тоді як він знаходиться у пошуках роботи, а на теперішній час займає посаду директора КП «Жмеринський комунгосп», яке через великі борги робітникам виплачує мінімальну заробітну плату.

Задовольнивши вимогу позивача та стягнувши з нього аліменти на утримання дитини в розмірі більше половини заробітку його (доходу), буде порушено його конституційні права, тому він відмовляється платити аліменти на утримання сина ОСОБА_5 у розмірі не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Не відповідає дійсності також ствердження позивача, що ОСОБА_8 не є його донькою, так як 08.06.2018 року ним визнано батьківство над останньою та присвоєно їй прізвище «Халмурадова».

Крім того, син ОСОБА_10 потребує складного та довготривалого лікування, донька ОСОБА_13 теж має вроджене захворювання і потребує хірургічної корекції носа, а лікування дітей буде фінансуватися виключно ним.

До того ж, його матір ОСОБА_14 також хворіє, постійно лікується в медичних закладах та перебуває на його матеріальному утриманні.

Просить при прийнятті рішення взяти до уваги викладені ним обставини та стягнути з нього аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 в розмірі 1/6 частки усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, у задоволенні інших позовних вимог відмовити.

ІІ. Заяви, клопотання позивача, відповідача

1. Позивач ОСОБА_1 заяв та клопотань, повязаних із розглядом цивільної справи, не подавала.

2. Відповідач ОСОБА_2 подав до суду заяву, у якій зазначив, що він та його представник ОСОБА_15 не заперечують щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, просять про розгляд справи у їх відсутності (а.с.61), а також заяву про приєднання до матеріалів справи документів (а.с.64-65).

ІІІ. Процесуальні дії у справі

1. Відповідно до ухвали судді від 21.05.2018 року прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судовий розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи у порядку спрощеного позовного провадження на 15.06.2018 року (а.с.20-21).

2. Ухвалою суду від 15.06.2018 року судовий розгляд справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів на утримання дитини в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи відкладено на 04.07.2018 року (а.с.75).

3. Частиною 1 статті 279 ЦПК України встановлено, що розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше (ч.5 ст.279 ЦПК України).

Вказана вимога ЦПК України розяснена судом учасникам справи в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Сторони у справі не подавали клопотань про розгляд означеної справи з повідомленням сторін, а суд не вбачав підстав для розгляду справи з повідомленням сторін з власної ініціативи.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що розгляд справи у спрощеному позовному провадженні без повідомлення сторін слід здійснювати у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без проведення судового засідання, в силу вимог ч.13 ст.7, ч.2 ст.191 ЦПК України.

4. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, … в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Враховуючи, що розгляд означеної справи здійснюється у порядку письмового провадження у спрощеному позовному провадженні без повідомлення сторін, тобто за їх відсутності, то суд не вбачає підстав для здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України.

ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, докази

Вирішуючи спір, суд встановив, що між сторонами виникли сімейні правовідносини щодо способу виконання батьками обовязку утримувати дітей, зокрема, щодо зміни способу стягнення аліментів, визначеного за рішенням суду.

Судом встановлено наступні фактичні обставини, що підтверджуються доказами.

Судом встановлено, що позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі з 08.04.2009 року, який розірвано за рішенням Шаргородського районного суду 23.09.2011 року (а.с.7-8).

Від шлюбу позивач та відповідач мають спільну неповнолітню дитину: сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-АМ №151512, відповідно до якого батьком дитини зазначений відповідач, а матірю позивач (а.с.6).

Неповнолітній син сторін ОСОБА_4 проживає з позивачем, перебуває на утриманні ОСОБА_1, що вбачається із довідок виконавчого комітету Шаргородської міської ради від 10.05.2018 року за №№1064,1065 (а.с.11-12).

З довідки про доходи ОСОБА_1 вбачається, що остання працює на посаді продавця-консультанта у ФОП ОСОБА_16, загальна сума її доходу за період з 01.05.2017 року по 01.05.2018 року складає 41100,88 грн. (а.с.13).

На користь позивача з відповідача ОСОБА_2 за рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області від 01.12.2011 року у справі №2-695/11 на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, стягнуто аліменти у твердій грошовій сумі по 350 грн., щомісячно, починаючи з 20.10.2011 року і до досягнення дитиною повноліття, про що видано виконавчий лист.

Вказана обставина підтверджується копією рішення Шаргородського районного суду від 01.12.2011 року, яке набрало законної сили, та копією виконавчого листа №2-695/11, що виданий Шаргородським районним судом, постановою про відкриття виконавчого провадження (а.с.7-8, 9, 10).

Таким чином, позивач ОСОБА_1 як одержувач аліментів, відповідно до вимог ч.3 ст.181 СК України, має право на звернення до суду з означеним позовом про зміну способу стягнення аліментів на утримання дитини.

Також, судом встановлено, що аліменти на утримання дитини стягуються у твердій грошовій сумі по 350 грн. щомісячно та не можуть в повній мірі забезпечити гармонійного розвитку дитини, тому суд вважає, що права сина сторін на належне утримання з боку батька порушені та підлягають судовому захисту шляхом зміни способу стягнення аліментів та визначення їх у частці від доходу відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, що гарантуватиме отримання дитиною надійного стабільного утримання з боку батька в межах мінімальної соціальної гарантії, встановленої державою в ч.2 ст.182 СК України, а також позбавить позивача та відповідача від необхідності в майбутньому звертатися з позовом до суду про зміну розміру аліментів при підвищенні соціальних гарантій чи при зменшенні доходів платника аліментів.

При цьому, суд виходить із захисту інтересів дитини сторін, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, збереження того рівня життя, який дитина має тоді, коли утримується обома батьками та отримує надійне стабільне матеріальне утримання як з боку матері, так і з боку батька.

Статтями 18, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, встановлено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Нормами ч.2 ст.182 СК України передбачено, що аліменти, які сплачуються на дитину, мають бути визначені в розмірі, що є необхідним і достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину, визначений у ч.2 ст.182 СК України як такий, що не може бути меншим 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Тобто саме такий розмір аліментів, як соціальна гарантія, встановлена державою, покликаний забезпечити гармонійний розвиток дитини рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини, чим зобовязані опікуватися обоє батьків.

Таким чином, зміна способу стягнення аліментів і визначення їх у частці від доходу відповідача, але без вказівки на мінімальний розмір аліментів, визначений у ч.2 ст.182 СК України, порушуватиме право дитини сторін на гармонійний розвиток та рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку.

При цьому, суд встановив, що відповідач працює на посаді директора КП «Жмеринський комунгосп» та отримує заробітну плату, яка за період з червня 2017 року по травень 2018 року без урахування аліментів становить 41500 грн., що підтверджується довідкою про доходи від 04.06.2018 року (а.с.33).

Докази про відрахування із заробітної плати відповідача аліментів на утримання його дітей, в тому числі сина ОСОБА_5, відсутні.

Також, судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 є батьком неповнолітніх ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджується свідоцтвами про народження серії 1-АМ №010540 та І-АМ №393610 (а.с.31, 64).

Разом з тим, судом встановлено, що аліментів за рішенням суду на утримання ОСОБА_10 та ОСОБА_13 відповідач не сплачує, оскільки доказів на підтвердження сплати аліментів за рішенням суду відповідачем не надано.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України).

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом (ч.1 ст.78 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст.79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч.1 ст.81 ЦПК України).

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч.5, 6 ст.81 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності (ч.ч.1, 2 ст.89 ЦПК України).

Виходячи з аналізу вказаних норм ЦПК України, розписки про отримання від відповідача аліментів на утримання ОСОБА_10 та ОСОБА_13 (а.с.68-72) не є належними, допустимими та достатніми доказами того, що відповідач на теперішній час сплачує аліменти на утримання дітей, оскільки судових рішень за позовами ОСОБА_6 та ОСОБА_7 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на неповнолітніх дітей (а.с.34-36, 44-47), виконавчих листів за рішеннями суду, які набрали законної сили та відкритих виконавчих проваджень про стягнення з відповідача на аліментів на утримання ОСОБА_10 та ОСОБА_13 до суду не надано.

Тому, з наведених підстав суд вважає безпідставним ствердження відповідача у відзиві на позов та у запереченнях на відповідь на відзив про те, що зміна способу стягнення аліментів на утримання сина ОСОБА_5 і їх визначення у 1/6 частині від його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, буде становити більше половини заробітку відповідача.

Разом з тим, суд зауважує, що позивачем ОСОБА_1 заявлено вимогу про зміну способу стягнення аліментів, які стягуються із відповідача на її користь на утримання сина ОСОБА_5, і визначення їх у частці від його доходу у розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) відповідача, що не є більшим розміром, ніж встановлено СК України, тобто із врахуванням інтересів інших двох дітей ОСОБА_2

V. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування

Встановлені судом сімейні правовідносини щодо способу виконання батьками обовязку утримувати дітей, зокрема, щодо зміни способу стягнення аліментів, визначеного за рішенням суду, регулюються Конституцією України, Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» та Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 року, що ратифікована Постановою ВР України №789-ХІІ від 27.02.1991 року, і є частиною національного законодавства України.

Згідно із ст.51 Конституції України, батьки зобовязані утримувати дітей до їх повноліття… Сімя, дитинство, материнство і батьківство охороняється державою.

Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обовязками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.

Статтями 18, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, встановлено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст.150 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя.

Відповідно до ч.1 ст.179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини.

Той із батьків або інших законних представників дитини, на імя якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини (ч.2 ст. 179 СК України).

За змістом ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Способи виконання батьками обовязку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними (ч.1 ст.181 СК України).

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч.3 ст.181 СК України).

Відповідно до ч.1 ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує, в тому числі, стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; … інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч.2 ст.182 СК України).

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (абз.2 ч.3 ст.181 СК України).

Відповідно до положень ст.183 СК України, розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини.

Встановлений Законом України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» прожитковий мінімум для дитини вікoм з 6 до 18 років з 01 липня 2018 року становить 1944 грн. на одну особу в розрахунку на місяць, який визначає вартісну величину достатнього для забезпечення нормального функціонування організму дитини, збереження її здоров'я, забезпечення набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

VІ. Норми права, на які посилалися сторони, які суд не застосував, та мотиви їх незастосування

У позовній заяві позивач ОСОБА_1 в обґрунтування своїх позовних вимог зсилається, крім вимог ст.ст.180-183 СК України, на норми ст.192 СК України.

Суд вважає, що означена норма права при вирішенні вказаних спірних правовідносин, що виникли між сторонами, застосуванню не підлягає.

Судом встановлено, що між сторонами виникли сімейні правовідносини щодо способу виконання батьками обовязку утримувати дітей, зокрема, щодо зміни способу стягнення аліментів, визначеного за рішенням суду.

За рішенням суду аліменти на утримання дітей присуджуються двома способами у частці від доходу її матері, батька, або у твердій грошовій сумі, за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, що передбачено в абзаці 1 частини 3 ст.181 СК України.

Порядок вирішення питання щодо зміни способу стягнення аліментів та особи, які мають право звернутися з таким позовом до суду, визначені в абзаці 2 ч.3 ст.181 СК України, тоді як ст.192 СК України регулює зміну розміру аліментів, тобто збільшення або зменшення визначеного судом розміру аліментів.

VІІ. Висновки суду

Враховуючи, що позивачем наведено обставини щодо наявності підстав для зміни способу стягнення аліментів, то суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 щодо зміни способу стягнення аліментів і визначення їх у частці від заробітку (доходу) відповідача на утримання дитини, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, підлягає задоволенню, так як обставини, на які зсилається позивач, підтверджуються належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, проаналізованими судом.

Враховуючи, що усі обставини, які становлять предмет доказування, мають бути підтверджені визначеними у ч.2 ст.76 ЦПК України засобами доказування, суд вважає достовірно встановленими ті факти та обставини, які підтверджуються письмовими доказами, наданими сторонами. Зокрема, що сторони мають спільну дитину неповнолітнього сина ОСОБА_5, спосіб утримання якого є предметом даного спору і на утримання якого з відповідача ОСОБА_2 стягнуто аліменти згідно з рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області від 01.12.2011 року в твердій грошовій сумі в розмірі по 350 грн. щомісяця.

Судом встановлено, що сплачувані відповідачем аліменти не достатньо та у неповній мірі забезпечують матеріальне становище дитини для її гармонійного розвитку, що суперечить вимогам ч.2 ст.182 СК України.

Відтак, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до переконання, що позов ОСОБА_1 щодо зміни способу стягнення аліментів підлягає задоволенню.

При цьому суд виходить із захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

VІІ. Розподіл судових витрат

Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних із розглядом справи.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.ч.1, 2 ст. 141 ЦПК).

Згідно з вимогами ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

При зверненні до суду з означеним позовом ОСОБА_1 не сплачено судовий збір, оскільки позивач звільнена від його сплати.

Так, відповідно до п.3. ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, в тому числі позивачі у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення.

Таким чином, підлягає стягненню з відповідача судовий збір в сумі 704,80 грн. відповідно до вимог ст.141 ЦПК України.

Крім того, до витрат, повязаних з розглядом справи, належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч.2 ст.133 ЦПК України).

Відповідно до ч.1 ст.137 ЦПК України, витрати, повязані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, повязану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. ( ч.ч.1, 2 ст.137 ЦПК України).

Частиною 3 ст.137 ЦПК України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Позивачем додано до позову договір про надання професійної правничої допомоги від 11.05.2018 року, укладений між нею та адвокатом ОСОБА_17 (а.с.14); копії свідоцтва адвоката ОСОБА_17 про право на заняття адвокатською діяльністю та посвідчення адвоката (а.с.15); розрахунок часу, витраченого адвокатом на виконання відповідних робіт по наданню правничої допомоги та обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а також розрахунок суми гонорару за надану правничу допомогу від 17.05.2018 року, що полягає у наданні адвокатом консультації щодо характеру спірних правовідносин протягом 15 хв., у вивченні та правовому аналізі протягом 15 хвилин матеріалів, наданих ОСОБА_1, у складанні позовної заяви про зміну способу стягнення аліментів на утримання дитини протягом 1 години, що становить, відповідно, 100 грн., 100 грн., 400 грн. (а.с.16); квитанцію до прибуткового касового ордера №62 від 17.05.2018 року про оплату послуг адвоката ОСОБА_17 в сумі 600 грн. ОСОБА_1 (а.с.17).

Таким чином, у відповідності до вимог статті 141 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача витрати на надання правничої допомоги в сумі 600 грн., оскільки розмір витрат встановлений згідно з умовами угоди про надання професійної правничої допомоги і є співмірним із складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами), з часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), з обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.

Крім того, витрати на надання професійної правничої допомоги фактично понесені позивачем і документально підтверджені.

Керуючись ст.ст.4, 5, 7, 8, 10, 11, 12, 81, 83, 89, 141, 258, 259, 263, 264, 265, ч.4 ст.268, ст.ст.273, 274, 275, 279 ЦПК, на підставі ст.ст.150, 179, 180, 181, 182, 183 СК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів на утримання дитини, задовольнити.

Змінити спосіб стягнення аліментів, що стягуються у твердій грошовій сумі з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_5 Туркменії, жителя ІНФОРМАЦІЯ_6, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_7, уродженки та жительки м. Шаргород Вінницької області, вул. Пархоменка, буд.41, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2, на утримання дитини: сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, визначивши їх у частці від доходу в розмірі однієї шостої (1/6) частини його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання цим рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_5 Туркменії, жителя ІНФОРМАЦІЯ_6, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_7, уродженки та жительки м. Шаргород Вінницької області, вул. Пархоменка, буд.41, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 600 (шістсот) гривень.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_5 Туркменії, жителя ІНФОРМАЦІЯ_6, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, судовий збір в сумі 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок в дохід держави (отримувач коштів: ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106; код за ; банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); код банку отримувача (МФО): 899998; рахунок отримувача: 6001; код класифікації доходів бюджету: 22030106).

Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку до Апеляційного суду Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Шаргородський районний суд. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення (ч.1 ст.354, ст.355 ЦПК України).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду (ч.ч.1, 2 ст.273 ЦПК України).

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення (п.1 ч.2 ст.354 ЦПК України).

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин (ч.3 ст.354 ЦПК України).

Якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом предявлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них (ч.4 ст.273 ЦПК України).

У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення (ч.4 ст.268 ЦПК України).

Повне рішення складено та підписано суддею 04.07.2018 року.

Суддя: