Справа №:755/368/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" червня 2018 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючої судді Арапіної Н.Є.

з секретарем Рудь Н.В.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду міста Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

в с т а н о в и в:

позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідача ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Свої вимоги мотивував тим, що 18 червня 2016 року відповідач ОСОБА_2, керуючи транспортним засобом «ВАЗ 21104», д/н НОМЕР_1 по вул. Богатирській, 1 в м. Києві, не дотримався безпечної дистанції та здійснив зіткнення з автомобілем НОМЕР_2, що призвело до пошкодження транспортних засобів. Постановою Оболонського районного суду м. Києва від 18 жовтня 2016 року відповідача визнано винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно до звіту №650 від 09 серпня 2016 року вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля НОМЕР_2 становить 152 593,33 грн. Також позивачем понесено витрати на виготовлення звіту з визначення вартості матеріального збитку у розмірі 1600,00 грн. Просив стягнути з відповідача на користь позивача у відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 104 193,33 грн., у тому числі витрати на проведення звіту з визначення вартості матеріального збитку у розмірі 1600,00 грн. та судовий збір.

Під час розгляду справи позивачем подано заяву про збільшення позовних вимог, відповідно до якої просить стягнути з відповідача на користь позивача майнову шкоду у розмірі 102 593,33 грн., витрати на проведення звіту з визначення вартості матеріального збитку у розмірі 1600,00 грн., моральну шкоду в розмірі 50 000,00 грн. та судовий збір.

24 квітня 2017 року ухвалою суду призначено судову автотоварознавчу експертизу, проведення якої доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз та зупинено провадження по справі.

31 травня 2017 року до суду надійшов лист Київського науково-дослідного інституту судових експертиз про оплату вартості дослідження, а також про забезпечення натурного огляду та надання додаткових матеріалів для проведення судової автотоварознавчої експертизи.

27 липня 2017 року Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз повернуто цивільну справу без виконання через невиконання клопотання експерта.

28 липня 2017 року поновлено провадження по справі.

17 листопада 2017 року ухвалою суду призначено судову автотоварознавчу експертизу, проведення якої доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз та зупинено провадження по справі.

16 березня 2018 року поновлено провадження по справі.

Позивач у судове засідання не з'явилась, хоча повідомлена належним чином про час та місце розгляду справи. Представництво інтересів здійснював ОСОБА_3

Представник позивача у судове засідання не з'явився, хоча повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи. До суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Представництво інтересів здійснював ОСОБА_4

Представник відповідача у судове засідання не з'явилася, хоча повідомлена належним чином про час та місце розгляду справи. До суду надійшла заяви про розгляд справи за її відсутності, а також письмові заперечення, в яких зазначено, що в обґрунтування розміру матеріальної шкоди, позивач посилається на звіт та висновок автотоварознавчої експертизи дорожнього транспортного засобу автомобіля НОМЕР_2, складеного оцінювачем ФОП ОСОБА_5 про матеріальний збиток, завданий позивачу становить у розмірі 152 593 грн. 33 коп. Цей висновок оцінювачем зроблено внаслідок проведення ряду досліджень зроблені ринкової вартісті транспортного засобу «Renault Logan», д/н НОМЕР_3 на дату оцінки, що складає 152 593 грн. 33 коп. Крім того, калькуляцією вартості відновлювального ремонту автомобіля, яка є додатком до звіту автотоварозначної експертизи транспортного засобу, передбачено, що вартість відновлювального ремонту автомобіля з врахуванням зносу становить у розмірі 230 027,90 грн. Також вважає, що зазначений розмір моральної шкоди є значно завищеним та недостатньо обґрунтованим.

На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України справа розглянута за відсутності сторін без фіксування судового засідання технічними засобами.

Дослідивши матеріали справи, судом фактично встановлено наступні обставини справи.

Позивач є власником автомобіля НОМЕР_2 (а.с. 45).

Постановою Оболонського районного суду м. Києва від 18 жовтня 2016 року відповідач визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КпАП України (а.с. 4).

Відповідно до вимог п.п. 8,9 ч.2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування майнової та моральної шкоди.

Згідно ст.1166 ЦК України відшкодування матеріальної шкоди можливо при наявності складу правопорушення: протиправних дій особи, заподіяння шкоди, причинний зв'язок між протиправною поведінкою і наслідками, вини особи, що причинили збиток.

Згідно ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до роз'яснень, викладених в п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 " Про практику розгляду судами цивільних справ по позовах про відшкодування шкоди" під власником джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична чи особа громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки на підставі права власності, оперативного чи керування на інших підставах (договір оренди, довіреності і т.п.). Не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки з зв'язку з трудовими відносинами з володільцем цього джерела (шофер, машиніст, оператор тощо).

Позивачем заявлені вимоги про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 102 593,33 грн.

Підставою для задоволення позовних вимог позивачем зазначено, що для повного відшкодування завданої шкоди відповідач зобов'язаний сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) у розмірі 102 593,33 грн. (152 593,33 грн. - 50 000,00 грн.).

На підтвердження вимог позивачем надано звіт № 650 з визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу від 09 серпня 2016 року, відповідно до якого розмір матеріального збитку завданого власнику автомобіля НОМЕР_2 становить у розмірі 152 593,33 грн. (а.с. 6-8).

Представник відповідача заперечувала проти розміру матеріальних збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та просила призначити по справі судову автотоварознавчу експертизу, проведення якої доручити Київському науково-дослідному інституту судових експертиз.

17 листопада 2017 року ухвалою суду задоволено клопотання представника відповідача та призначено судову автотоварознавчу експертизу.

Відповідно до ч.1 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Разом із тим правила регулювання деліктних зобов'язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов'язок.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування). До відносин, що випливають із обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов'язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов'язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов'язанні ним є страховик.

Разом із тим, зазначені зобов'язання не виключають одне одного. Деліктне зобов'язання - первісне, основне зобов'язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов'язково припиняє деліктне зобов'язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов'язаною. При цьому, потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов'язаний виконати обов'язок зі здійснення страхового відшкодування.

Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї (частина друга статті 14 ЦК України).

Відповідно до статті 511 ЦК України зобов'язання не створює обов'язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов'язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

Згідно з частинами першою та четвертою статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору.

З огляду на вищенаведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов'язанні.

Таким чином потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.

Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов'язання, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов'язками страховика як сторони договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості пред'явити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд України у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2808цс15.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують розмір вартості матеріальної шкоди.

Згідно звіту № 650 з визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу від 09 серпня 2016 року розмір матеріального збитку, завданого власнику автомобіля НОМЕР_2 ,становить у розмірі 152 593,33 грн., що дорівнює ринковій вартості автомобіля.

Матеріали справи також містять висновок експертів за результатами комісійної судової автотоварознавчої експертизи № 23650/23651/17-54 від 26 лютого 2018 року про розмір матеріального збитку, завданого власнику автомобіля НОМЕР_2, внаслідок вчинення 18 липня 2016 року дорожньо-транспортної пригоди у сумі 97 477,00 грн. (а.с.108-142).

Хоча відповідно до ст. 110 ЦПК України висновок експерта не є обов'язковим для суду та не має переваги перед іншими доказами і оцінюється в їх сукупності, однак судом прийнято як належний доказ висновок експертизи, яким встановлено розмір матеріальної шкоди та критично сприйнято автотоварознавче дослідження, виходячи з такого.

Основна розбіжність в цих доказах заключається в тому, що в автотоварознавчому дослідженні обраховано фактичний розмір матеріального збитку, що дорівнює ринкової вартості транспортного засобу, а у висновку судової експертизі при розрахунку матеріальної шкоди застосовано п.п. 7.39 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, оскільки складові частини кузова дослідженого транспортного засобу відновлювалися ремонтом.

Оскільки вартість матеріального збитку відповідно до Методики визначають, виходячи з ринкової вартості колісного транспортного засобу, яку встановлюють застосуванням порівняльного підходу й подальшого корегування її за загальною формулою, тому визначення матеріальних збитків у автотоварознавчому дослідженні у розмірі ринкової вартості не відображає реального розміру матеріальних збитків.

Висновок експертів також містить докладний опис процесу проведених досліджень та їх результатів, зазначення застосованих методів(методик) дослідження, посилання на ілюстрації. На поставлене судом питання надано відповідь по суті, яка є повною, зрозумілою, вичерпною та науково обгрунтованою.

Цей висновок узгоджується з іншими доказами у справа, а саме, з постановою про притягнення відповідача до адміністративної відповідальності, в якій викладено обставини дорожньо-транспортної пригоди, що вказують на наявність причинного зв'язку між протиправною поведінкою водія і наслідками - пошкодженням транспортного засобу позивача.

При цьому судом враховано приписи ст. 78 ЦПК України щодо допустимості доказів.

Встановлені обставини свідчать про наявність підстав щодо відшкодування відповідачем матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі у розмірі 47 477 грн. 00 коп.

Також позивачем заявлені вимоги про відшкодування моральної шкоди, яку він оцінює у 50 000 грн. 00 коп.

При з'ясуванні фактів, з якими закон пов'язує відшкодування моральної шкоди, суд виходить з вимог ст.1167 ЦК України, яка визначає підстави покладання обов'язку по відшкодуванню такої шкоди та обставини, які мають враховуватися при визначенні розміру відшкодування.

Стаття 23 ЦК України передбачає підстави моральної шкоди. Моральна шкода, зокрема, полягає у фізичному болі і стражданнях, що особа зазнала в зв'язку з каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, що фізична особа зазнала в зв'язку з протиправною поведінкою у відношенні його; у душевних стражданнях, що фізична особа зазнала в зв'язку з ушкодженням чи знищенням майна; у приниженні честі, достоїнства, а також ділової репутації. Моральна шкода стягується незалежно від стягнення майнової шкоди.

У пункті 3 постанови № 4 Пленуми Верховного Суду України від 31 березня 1995 року "Про судову практику по справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" указується, зокрема, порушення нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні відносин з оточуючими людьми, настання інших негативних наслідків. Звідси, потерпілий вважається зазначившим моральну шкоду, якщо він перетерпів душевні страждання у виді негативних змін душевно-психологічного функціонування організму чи фізичні страждання у виді негативних змін біологічного функціонування організму.

Відповідно до роз'яснень, даних в п. 5 цієї постанови обов'язковому з'ясуванню при вирішенні справ про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою та протиправними діяннями її заподіювача та вина останнього в її заподіянні.

Відповідно до п.7 зазначеної постанови заподіяна моральна шкода відшкодовується тій фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб.

Враховуючи роз'яснення, що містяться у п.9 постанови № 4 Пленуми Верховного Суду України від 31 березня 1995 року "Про судову практику по справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", суд визначає розмір відшкодування моральної шкоди, виходячи з характеру й обсягу фізичних, душевних і психічних страждань, що випробував позивач у зв'язку з пошкодженням автомобіля та необхідністю проведення ремонту, тривалістю ремонту, тяжкості вимушених змін у життєвих і виробничих стосунках, часу та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, інших обставин, виходячи з принципів розумності, виваженості і справедливості.

Суд дійшов висновку, що діями відповідача ОСОБА_2 спричинені позивачу моральні страждання, які пов'язані з пошкодженням транспортного засобу.

При визначенні розміру відшкодування, керуючись встановленими законом принципами виваженості та розумності, суд визначає у відшкодування моральної шкоди суму у розмірі 5 000,00 грн. В іншій частині заявлених вимог слід відмовити.

Позивач просив про стягнення вартості витрат на проведення автотоварознавчого дослідження, яка складає у розмірі 1 600 грн. 00 коп., що підтверджується квитанцією № 0.0.597330254.1 від 10 серпня 2016 року (а.с. 5).

Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Згідно п. 2 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати , пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

Не підлягають стягненню з відповідача витрати на проведення автотоварознавчого дослідження виходячи з такого.

Підставою для задоволення вимоги про відшкодування витрат на автотоварознавче дослідження позивачем зазначено необхідність визначення розміру матеріального збитку пошкодженого в ДТП автомобіля.

Статтею ст.22 ЦК України визначено, що реальними збитками є витрати, яких особа зазнала у зв?язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Однак для визначення розміру шкоди судом за клопотанням представника відповідача призначена експертиза, витрати на проведення якої сплачено відповідачем.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

При поданні позовної заяви позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1041,95 грн. (а.с.1) та 1600,00 грн. (а.с.20-а), однак позивачу під час звернення до суду з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог необхідно було сплатити судовий збір за позовні вимоги майнового характеру у розмірі 1 025,93 грн., а також за позовні вимоги немайнового характеру у розмірі 640,00 грн.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв'язку з тим, що позовні вимоги майнового характеру задоволено частково, тому з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір майнового характеру виходячи з такого розрахунку.

Загальна сума задоволених вимог позивача складає в розмірі 47 477,00 грн. та з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивача в сумі 471,93 грн. (47 477,00 грн. х 100% : 102 593,33 грн. = 46 % х 1025,93 грн.).

У зв'язку з тим, що позовні вимоги про стягнення моральної шкоди задоволено частково, тому з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір немайнового характеру за подання позовної заяви про стягнення моральної шкоди, виходячи з такого розрахунку.

Загальна сума задоволених вимог позивача складає в розмірі 5 000, 00 грн., тому з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивача в сумі 64 грн. 00 коп.(5 000,00 грн. х100: 50 000,00 = 10% х 640,00 грн.).

Керуючись ст.ст. 16, 22, 23, ст.ст. 511, 636, 999, 1166, 1167, 1187, 1188, 1194, ЦК України, п. 4 постанови № 6 від 27 березня 1992 року Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ по позовах про відшкодування шкоди», п.п. 3, 5, 7, 9 постанови Пленуми Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику по справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", ст. ст.ст. 12, 13, 81, 89, 133, 141, 247, 259, 263, 264-265, 273ЦПК України, суд,

в и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_7, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2, у відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 47 477 (сорок сім тисяч чотириста сімдесят сім) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_7, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2, у відшкодування моральної шкоди у розмірі 5 000 (п'ять тисяч) грн. 00 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_7, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2, судовий збір за позовні вимоги майнового характеру у сумі 471 (чотириста сімдесят одна) грн. 93 коп., судовий збір за позовні вимоги немайнового характеру у сумі 64 (шістдесят чотири) грн. 00 коп.

Повний текст рішення складено 15 червня 2018 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

До утворення апеляційних судів в апеляційних округах, апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду м. Києва протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення через Дніпровський районний суд м. Києва.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Н.Є.Арапіна