Справа № 130/1686/16-ц Провадження № 22-ц/772/1403/2018Головуючий в суді першої інстанції Сенько Л. Ю.
Категорія 52Доповідач Стадник І. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

27 червня 2018 рокум. Вінниця

Суддя апеляційного суду Вінницької області Стадник І.М., вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на ухвалу Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 22 травня 2018 року у справі за заявою ОСОБА_2 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області, ухваленого 14 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3, в інтересах якої діє ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя особа без самостійних вимог - орган опіки та піклування Жмеринської районної державної адміністрації Вінницької області про позбавлення батьківських прав,-

встановив:

Ухвалою Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 22 травня 2018 року заяву ОСОБА_2 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області у вказаній справі визнано неподаною та повернено заявнику.

Не погодившись із вказаною ухвалою заявник ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, яка ухвалою від 05 червня 2018 року залишена без руху з підстав невідповідності її вимогам статті 136 та 356 ЦПК України.

На виконання вимог зазначеної ухвали ОСОБА_2 надав підписане ним клопотання про звільнення його від сплати судового збору.

Ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 14 червня 2018 року клопотання ОСОБА_2 задоволено частково. Апеляційною інстанцією зменшено розмір судового збору, при цьому зазначена апеляційна скарга залишена без руху та надано строк для усунення недоліків шляхом сплати судового збору у визначеному судом розмірі 176,20 грн.

Із рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, яке міститься в матеріалах цієї справи вбачається, що копія вказаної ухвали суду отримана ОСОБА_2 18 червня 2018 року.

На виконання вимог ухвали від 14 червня 2018 року щодо сплати судового збору у зменшеному розмірі ОСОБА_2 19 червня 2018 року подано заяву у якій останній зазначає, що має мінімальний розмір пенсії, із якої сплачує аліменти на утриманні дитини, а тому знову ж таки просить звільнити його від сплати судового збору. При цьому заявник надає раніше подані докази на підтвердження матеріального стану.

Така заява не може бути визнана судом як виконання вимог ухвали про залишення апеляційної скарги без руху від 14 червня 2018 року з огляду на наступне.

Вирішуючи питання про зменшення судового збору, апеляційний суд виходив з то, що однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом, і приймаючи до уваги те, що сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, вважав за справедливе зменшити заявнику розмір судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу суду вдвічі, тобто до 176,20 грн. На думку суду зазначена сума не є надмірно обтяжливою для апелянта, вона не перевищує 5% розміру річного доходу ОСОБА_2, який згідно з ним же поданими документами складає 12349,18 грн. і менше 50% щомісячно отримуваної ним пенсії.

Посилання заявника у заяві на те, що із мінімального розміру пенсії, яка є його доходом він сплачує аліменти, не є підставою для звільнення його від сплати судового збору у розмірі 176,20 грн., так як навіть після сплати аліментів встановленого судом розміру, заявник спроможний сплатити зменшений розмір судового збору.

Статтею 136 ЦПК України визначено підстави та порядок відстрочення та розстрочення судових витрат, зменшення їх розміру або звільнення від їх оплати.

Особа, яка заявляє відповідне клопотання повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 8 Закону враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі, зокрема, якщо розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік.

За правилами частини другої статті 8 Закону суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Європейський суд з прав людини вказав, що інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовувати накладення фінансових обмежень на доступ особи до суду. Положення пункту 1 статті 6 Конвенції про виконання зобов'язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави; не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах (KREUZ v. POLAND, № 28249/95, § 59, ЄСПЛ, від 19 червня 2001 року).

Вимога про сплату державного мита є стримуючою мірою для потенційних позивачів від пред'явлення безрозсудних і необґрунтованих позовів. Для того, щоб гарантувати справедливий баланс між підтримкою нормального функціонування судової системи і захистом інтересів заявника при поданні позову до суду, внутрішньодержавні суди звільняють від сплати державного мита заявників, які можуть підтвердити свій поганий фінансовий стан (SHISHKOV v. RUSSIA, № 26746/05, § 111, ЄСПЛ, від 20 лютого 2014 року).

У той же час, гарантією реалізації права на судовий захист в аспекті доступу до правосуддя є встановлення законом помірного судового збору для осіб, які звертаються до суду.

Вирішення питання про відстрочення, розстрочення або звільнення від сплати судового збору майновий стан сторони (належні стороні майнові права та обов'язки) має визначатися судом у світлі конкретних обставин певної справи, включаючи спроможність заявника сплатити судовий збір. Якщо залежно від рівня майнового стану сторона позбавлена можливості сплатити судовий збір, то такі обставини є підставою на відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення сторони від сплати судового збору.

Частиною ч. 2 ст. 357 ЦПК України передбачено, що до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 356 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу.

Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві (ч.3 ст. 185 ЦПК).

Таким чином, вимоги ухвали апеляційного суду від 14 червня 2018 року про залишення без руху апеляційної скарги для сплати судового збору у встановлені строки не виконано, тому апеляційну скаргу подану ОСОБА_2 відповідно до наведених норм процесуального права слід вважати неподаною та повернути.

На підставі викладеного та керуючись ст. 185, 357 ЦПК України,

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 22 травня 2018 року- визнати неподаною та повернути.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Згідно з оригіналом:

Суддя апеляційного суду Стадник І.М.