Справа №515/1967/17
Провадження №2/515/80/18
Татарбунарський районний суд Одеської області
20 червня 2018 р. Татарбунарський районний суд Одеської області у складі:
головуючого - судді Семенюк Л.А.
за участю секретаря Унгурян Т.В.
позивача ОСОБА_1
представника позивача-адвоката ОСОБА_2
відповідачки ОСОБА_3,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Татарбунари цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у здійсненні права власності житловим будинком,

В С Т А Н О В И В:
07 грудня 2017 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, в якому просить усунути йому перешкоди у праві власності житловим будинком №8, який розташований по вул. Гагаріна в с. Борисівка Татарбунарського району Одеської області, шляхом позбавлення права користування житлом, посилаючись на слідуючі обставини.
Позивач є власником житлового будинку №8, розташованого по вул. Гагаріна в с. Борисівка Татарбунарського району Одеської області, що підтверджується рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області від 28 липня 2006 року та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 04 вересня 2006 року.
У вказаному будинку зареєстрована колишня дружина позивача відповідачка ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, з якою він розірвав шлюб 23 березня 2017 року на підставі рішення Татарбунарського районного суду. Вже більше року (з 11 жовтня 2016 року) відповідачка не мешкає в зазначеному будинку, однак знятися з реєстрації добровільно вона не бажає без усяких поважних причин, мотивуючи своєю зайнятістю.
Реєстрація відповідачки ОСОБА_3 у будинку позивача порушує його право розпорядження власністю, тому останній звернувся з вказаним позовом до суду, посилаючись на ряд нормативних актів щодо захисту свого майнового права та інтересу.
Представник позивача адвокат ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, але надав заяву з проханням справу розглянути у його відсутність, позовні вимоги підтримав та просив у разі відсутності відповідачки ухвалити рішення при заочному розгляді справи (а.с. 21).
Оскільки не має відомостей про причину неявки відповідачки, на підставі ч.4 ст.223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у її відсутність та ухвалити по справі заочне рішення згідно наявних доказів, на що позивач згоден, про що постановлено ухвалу суду.
Згідно з частиною 3 статті 211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. У такому разі фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності з вимогами частини 2 статті 247 ЦПК України, не здійснюється.
За загальним правилом (частина 1 статті 13 ЦПК України), суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких, відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Дослідивши матеріали справи, суд вбачає правові підстави для задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.
Як вбачається з рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 28.07.2006 року (а.с.5) за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, визнано право власності на будинок по вул. Гагаріна, 8 в с. Борисівка Татарбунарського району Одеської області, який залишився після смерті його батька ОСОБА_4.
Як слідує з копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 04.09.2006 року (а.с.6), ОСОБА_1 є власником житлового будинку №8, який розташований по вул. Гагаріна в с. Борисівка Татарбунарського району Одеської області. Вказане домоволодіння зареєстроване за позивачем на праві приватної власності (а.с.6).
Із довідки за №598, виданої Борисівською сільською радою Татарбунарського району Одеської області від 04.12.2017 року (а.с.7) вбачається, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, яка зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_6 з 11.10.2016 року та по теперішній час не проживає за місцем реєстрації.
Заочним рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області від 23 березня 2017 року (а.с.8-9) підтверджується, що шлюб між ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 був розірваний.
Згідно ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Конституція України у ст.47 проголошує, що кожен має право на житло.
Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.
Статтею 29 ЦК України встановлено, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.
Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб.
Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
За змістом ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» №1382-ІV від 11.12.2003 року зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення прав власності та житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою), свідоцтва про смерть тощо.
Відповідно до п.1 ст.6 Європейської Конвенції про захист прав та основних свобод людини, ратифікованої Україною 11 вересня 1997 року, яка, відповідно до ст.9 Конституції України, є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обовязків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.
Згідно п.1 ст.8 вказаної Конвенції, кожній особі, окрім інших прав, гарантовано право на повагу до її житла. Воно охоплює, насамперед, право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла.
Пункт 2 ст.8 цієї Конвенції чітко визначає підстави, за яких втручання держави у використання особою прав, зазначених в п.1 цієї статті, є виправданим.
Таке втручання має бути передбачене законом і необхідне в демократичному суспільстві, а також здійснюватися в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, для охорони порядку і запобігання злочинності, охорони здоровя чи моралі, захисту прав і свобод інших осіб.
Цей перелік підстав для втручання є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. Водночас державі надаються широкі межі розсуду, які не є однаковими і в кожному конкретному випадку залежать від цілей, зазначених у п.2 ст.8 Конвенції..
Судом з достовірністю встановлено, що позивач є власником житлового будинку №8 по вул. Гагаріна в с. Борисівка Татарбунарського району Одеської області, згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно(а.с.6). З 2016 року відповідачка проживає за іншою адресою, добровільно знятись з реєстрації не бажає, чим створює йому перешкоди у праві користування своєю власністю, незважаючи на те, що втратила право користування вказаним житлом.
Вказані обставини та аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави зробити висновок, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та разпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом позбавлення відповідачки (яка відсутня за місцем реєстрації одного року) права користування житлом та зняття її з реєстрації місця проживання.
За встановлених обставин, які підтверджуються дослідженими судом належними та допустимими доказами, суд вважає, що право власника має бути захищено судом. Судом враховується, що не проживання відповідачки за місцем реєстрації без поважних причин понад один рік, дає підстави для задоволення вимог позивача про усунення йому перешкод у праві користування житлом шляхом позбавлення відповідача права користування житлом, що надасть можливість позивачу ОСОБА_1 розпоряджатися та користуватися своїм будинком на власний розсуд. Рішення суду про визнання особи втратившою право користування житлом, відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», є підставою для зняття цієї особи з реєстраційного обліку.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст.16, 319, 391, ч.2 ст.405 ЦК України, ст.ст. 13, 77-81, 133, 141, 263, 265, 280-282 ЦПК України, ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» №1382-ІV від 11.12.2003 року, суд -

В И Р І Ш И В:
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про позбавлення права користування житловим будинком - задовольнити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.
У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя Семенюк