Справа №443/372/18
Провадження №2/443/630/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

/заочне/

19 червня 2018 року Жидачівський районний суд Львівської області

в складі: головуючої-судді Ціпивко І.І.,

з участю секретаря судового засідання Рибакової І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Жидачів цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Комісія з питань захисту прав дитини при Жидачівській районній державній адміністрації про позбавлення батьківських прав, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_2, звернувся в суд з позовною заявою та просить ухвалити рішення, яким позбавити ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, батьківських прав відносно доньки - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, його колишня дружина, шлюб з якою розірвано 26 листопада 2014 року. Від спільного проживання у них народилась донька - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. Дитина постійно проживає з ним та перебуває на його повному матеріальному утриманні. Відповідачка не цікавиться фізичним, інтелектуальним, моральним, культурним, духовним і соціальним розвитком доньки, коштів на утримання дитини не надає, хоча в силу закону зобов'язана це робити. Відтак, остання ухиляється від виконання батьківських обов'язків, визначених чинним законодавством. А тому, враховуючи наведене, він звернулась до суду із даним позовом.

Представник позивача - адвокат ОСОБА_5 подав до суду заяву про розгляд справи за його з позивачем відсутності, просить позов задовольнити, покликаючись на викладені в ньому мотиви. Проти ухвалення заочного рішення не заперечують.

Представник третьої особи - Комісії з питань захисту прав дитини при Жидачівській районні державній адміністрації в особі Органу опіки і піклування Жидачівської РДА, ОСОБА_6 подала заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують та не заперечують проти їх задоволення.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилася, про причини неявки суд не повідомила, хоча була завчасно, належним чином повідомлена про слухання справи, шляхом розміщення оголошення на сайті Жидачівського районного суду Львівської області. Заяви про розгляд справи без її участі на адресу суду не подала.

При таких обставинах суд постановив провести, на підставі вимог ст.281 ЦПК України, заочний розгляд справи.

Небажання відповідача надавати докази в обґрунтування своїх заперечень проти позову, зокрема з причини ухилення від участі в судових засіданнях, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає положенням ч.1 ст. 280 ЦПК України.

Оскільки учасники справи в судове засідання не з'явились, а відтак, відповідно до вимог ч. 2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши наявні у справі докази, всебічно, повно та об'єктивно оцінивши кожний доказ окремо та в цілому, з'ясувавши всі фактичні обставини, які мають значення для вирішення справи, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав.

Згідно із ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Так, дослідженими в судовому засіданні матеріалами справи встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, шлюб між якими розірвано, що підтверджується рішенням Жидачівського районного суду Львівської області від 26 листопада 2014 року.

Судом встановлено та підтверджуються долученою до матеріалів справи копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 18 травня 2007 року, що за час спільного проживання у сторін народилась дочка - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. Також встановлено, що після розірвання між сторонами шлюбу, дитина залишилась проживати разом з батьком(позивачем по справі). Вказаний факт додатково підтверджується долученою до матеріалів справи довідкою №3938 виданою Жидачівським МВУКГ від 23 листопада 2017 року /а.с. 6-7/.

Відповідно до ст.ст. 3, 6 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини; держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів; держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини.

Стаття 18 Конвенції визначає, що держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до чч. 1, 2 ст. 27 Конвенції, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати честь та гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла 18 років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 Сімейного кодексу України.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Позбавлення батьківських прав є крайньою мірою сімейно-правового характеру, вона застосовується до батьків, що не забезпечують належне виховання своїх дітей. По змісту Закону ухилення повинно бути навмисним, коли особа повністю розуміє наслідки своєї винної поведінки.

Обов'язок батьків по утриманню дітей до досягнення ними повноліття закріплена в ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 Сімейного кодексу України.

За змістом роз'яснень, викладених у п.п.15, 16 постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усунення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов'язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з'ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання.

Відповідно до ч.1 ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»).

В судовому засіданні встановлено та підтверджується інформаційною довідкою №33, виданою ДНЗ «Калинонька» м. Жидачів, що ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, з 2009 року по 2013 року відвідувала ДНЗ «Калинонька». Що час навчання дитини мати, ОСОБА_3, жодного разу не цікавилася її досягненнями, не провідувала її, не спілкувалась з педагогами /а.с. 9/.

Також встановлено та підтверджується інформаційною довідкою №141, виданою Жидачіською загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів №2, що ОСОБА_3, мати учениці 5-А класу, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, за весь період її навчання, жодного разу не цікавилася її навчанням та досягненнями, не провідувала її у школі та не відвідувала батьківські збори /а.с. 10/.

Вказані обставини підтвердили суду, наданими письмовими поясненнями, свідки ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 з яких вбачається, що ОСОБА_3 участі у вихованні ОСОБА_4 не бере, її досягненнями не цікавиться, батьківських зборів не відвідує /а.с. 11-13/.

У суду не має підстав ставити під сумнів істинність фактів, повідомлених свідками. Даних про яку-небудь зацікавленість свідків в результаті розгляду справи немає, їх покази відповідають і не суперечать обставинам, відомості про які містяться в інших зібраних по справі доказах.

Відтак, дослідженими в судовому засіданні обставинами встановлено, що малолітня ОСОБА_4 проживає з батьком та перебуває на його повному матеріальному утриманні. Відповідачка не цікавиться фізичним, інтелектуальним, моральним, культурним, духовним і соціальним розвитком дочки, коштів на утримання дитини не надає, хоча в силу закону зобов'язана це робити.

Згідно висновку органу опіки та піклування Жидачівської районної державної адміністрації №02-17/475 від 15 лютого 2018 року, встановлено свідоме ухилення ОСОБА_3 від виконання батьківський обов'язків відносно доньки ОСОБА_4, а тому орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_3 відносно малолітньої дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Таким чином, оцінюючи наведені докази в їх сукупності, які сумнівів у своїй належності та допустимості не викликають, суд вважає доведеним той факт, що відповідачка без поважних причин ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, тому позов про позбавлення його батьківських прав є підставний і підлягає до задоволення, шляхом ухвалення заочного рішення.

Крім того, відповідно до п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує як розподілити між сторонами судові витрати.

Так, згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідачки ОСОБА_3 в користь позивача ОСОБА_2 слід стягнути сплачений останнім судовий збір в сумі 704,80 гривень.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 223, 229, 247, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд

Керуючи ст.ст.12, 13, 81, 141, 258-259, 263-265, 282 ЦПК України

У Х В А Л И В:

позов задовольнити повністю.

Позбавити ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, батьківських прав відносно доньки - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, сплачений ним судовий збір в сумі 704 /сімсот чотири/ гривні 00 копійок.

Рішення суду, після набрання ним законної сили, надіслати до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини.

Рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив на підставі заяви відповідача, яка відповідає вимогам, визначеним в ст.285 ЦПК України, поданої протягом 30 днів з моменту його проголошення чи в разі поновлення пропущеного з поважних причин процесуального строку.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Львівської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня моменту проголошення, а в разі проголошення лише вступної та резолютивної частин або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СУДДЯ І.І. Ціпивко