Справа № 569/5556/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.06.2018 м. Рівне

Рiвненський мiський суд Рівненської області в особi суддi ОСОБА_1,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження справу № 569/5556/18 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернулася до Рівненського міського суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів, в якому просить суд стягнути з ОСОБА_3 на її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 3000 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття, а також аліменти на її утримання у розмірі 1000 гривень щомісячно до досягнення сином ОСОБА_5 трирічного віку.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 30 червня 2013 року уклала шлюб з відповідачем, від якого вони мають сина ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1. На теперішній час вони не проживають однією сімєю, не ведуть спільного господарства, мають окремі бюджети, оскільки вона з сином протягом періоду часу з травня 2017 року проживає окремо. Розмір матеріальної допомоги, яку відповідач надає, є нерегулярним та недостатнім. Оскільки відповідач офіційно не працює і його доходи є нестабільними, вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти у твердій грошовій сумі. Вважає, що для належного матеріального та соціального забезпечення сина з відповідача необхідно стягнути аліменти у розмірі 3000 гривень щомісячно. Також вказує на те, що в даний час вона не працює, доглядає за малолітнім сином, який проживає з нею, а тому вважає, що відповідач повинен надавати матеріальну допомогу на її особисте утримання та сплачувати аліменти у розмірі 1000 гривень.

Відповідач ОСОБА_3 подав відзив на позовну заяву, в якому позов визнав частково.

Не заперечуючи необхідності сплати аліментів на утримання дитини, посилається на те, що позивачем не надано суду жодних доказів, які б свідчили про його можливість сплачувати аліменти у розмірі 3000 гривень щомісячно. Вказує на те, що спроможний сплачувати аліменти у мінімальному розмірі, встановленому чинним законодавством, а саме у розмірі 750 гривень. Позовні вимоги в частині стягнення аліментів на утримання позивача не визнав та просить суд у цій частині позову відмовити.

Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, оскільки відсутні клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають задоволенню частково.

Судом встановлено, що сторони з 30 червня 2013 року перебувають у шлюбі, від якого вони мають сина ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1.

На теперішній час сторони разом не проживають, спільного господарства не ведуть.

Судом також встановлено, що на теперішній час відповідач належної матеріальної допомоги позивачу на утримання сина, який проживає разом з нею, в добровільному порядку не надає, а тому суд вважає необхідним, з метою забезпечення прав дитини на матеріальне утримання, стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання сина. При цьому суд враховує, що між сторонами не досягнуто домовленості про участь відповідача в утриманні дітей.

Згідно статті 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до вимог частини першої статті 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

При цьому, відповідно до частини другої статті 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Як зазначено у частині третій статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до частини першої статті 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Згідно статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» встановлено прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: : з 1 січня 2018 року - 1492 гривні, з 1 липня - 1550 гривень, з 1 грудня - 1626 гривень.

Як визначено у статті 1 Закону України «Про прожитковий мінімум», прожитковий мінімум це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Згідно з принципами Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року (Резолюція 1386 (XIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року) дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які дозволили б їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно і в соціальному відношенні здоровим і нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. При виданні з цією метою законів головним міркуванням має бути найкраще забезпечення інтересів дитини. (Принцип 2).

Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. (Принцип 4)

Дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. (Принцин 6).

Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року), яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Згідно статті 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. При цьому, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Оцінюючи положення статті 180 СК України щодо обовязку батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття в контексті згаданого законодавства, суд визнає, що забезпечення дитини на рівні не менше встановленого прожиткового мінімуму є спільним обовязком батьків, тобто матері та батька.

Відповідно до вимог частини першої статті 82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно статті 77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтями 78,79,80,81 ЦПК України встановлені вимоги щодо належності, допустимості, достовірності та достатності доказів.

Разом з тим, позивач та відповідач не надали суду жодних доказів на підтвердження тих обставин, які згідно вимог частини першої статті 182 Сімейного кодексу України могли би бути враховані при визначенні розміру аліментів.

За наведених обставин, враховуючи загальні засади регулювання сімейних відносин, визначених у статті 7 СК України, а саме, рівність прав і обовязків жінки та чоловіка у сімейних відносинах, шлюбі та сімї, суд прийшов до висновку, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягають аліменти у розмірі 750 гривень, що становить близько половини встановленого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Що ж стосується позовних вимог в частині стягнення аліментів на утримання позивача до досягнення дитиною трирічного віку, то ці вимоги суд вважає недоведеними та безпідставними, а тому вони задоволенню не підлягають.

Частиною другою статті 84 СК України встановлено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років.

Разом з тим, відповідно до вимог частини четвертої статті 84 СК України, право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Таким чином, на відміну від обовязку утримувати дитину до досягнення нею повноліття, який є безумовним, право дружини, з якою проживає дитина, на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років обумовлюється можливістю чоловіка надавати матеріальну допомогу.

Враховуючи відсутність жодних доказів щодо матеріального становища відповідача та його спроможності надавати матеріальну допомогу на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку, позовні вимоги у цій частині суд визнає недоведеними, а тому вони задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст.10,11,60,61,209,212,214,215,218,223,292,294 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 750 (сімсот пятдесят) гривень 00 копійок щомісячно, починаючи з 28 березня 2018 року і до повноліття дитини.

В позові ОСОБА_2 про стягнення алiментiв на її утримання до досягнення дитиною трирічного віку відмовити за недоведеністю та безпідставністю позовних вимог.

Рiшення в частинi стягнення алiментiв у межах суми платежу за один місяць пiдлягає негайному виконанню.

Стягнути з ОСОБА_3 в дохід держави 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок судових витрат по справі, що складаються з судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення до апеляцiйного суду Рівненської області через Рiвненський мiський суд.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач ОСОБА_2, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_1.

Відповідач ОСОБА_3, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП НОМЕР_2.

Суддя: Ю.П.Куцоконь