пр. № 6/759/92/18
ун. № 759/3846/14-ц
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2018 року Святошинський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Миколаєць І.Ю.

за участю секретаря судових засідань Шелудько В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві подання головного державного виконавця Святошинського районного відділу державної виконавчої служби м.Києва Головного територіального управляння юстиції у м.Києві Федоренка А.М. про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами,

ВСТАНОВИВ:

Головний державний виконавиць Святошинського районного відділу державної виконавчої служби м.Києва Головного територіального управляння юстиції у м.Києві Федоренко А.М. звернувся до святошинського районного суду м.Києва з поданням про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами.

Своє подання мотивує тим, що на виконанні у Святошинському районному відділі державної виконавчої служби м.Києва Головного територіального управляння юстиції у м.Києві перебуває зведене виконавче провадження по стягненню заборгованості з ОСОБА_3 на користь стягувачів, а саме: виконавчий лист №2/759/2624/14 від 08.04.2016 року Святошинським районним судом м.Києва на користь ОСОБА_4 1 410 106,00 грн.; виконавчий лист № 2/759/2624/14 від 10.04.2015 року Святошинським районним судом м.Києва на користь ОСОБА_5 1 410 106,00 грн.; виконавчий лист № 2/2608/1058/12 від 06.09.2013 року Святошинським районним судом м.Києва на користь ОСОБА_6 1 802 120,00 грн.

В ході виконання зведеного виконавчого провадження державним виконавцем було встановлено, що за боржником зареєстрований транспортний засіб марки NISSAN MAXIMA 3.0 V6, № кузова: НОМЕР_2, 1995 р.в., ДНЗ НОМЕР_3. 19.10.2015 року державним виконавцем ВДВС Новоград-Волинського МРУЮ було складено акт опису і арешту даного транспортного засобу.

27.04.2016 року ухвалою Святошинського районного суду м.Києва по справі № 759/19010/15-ц задоволено скаргу ОСОБА_3 та забов'язано державного виконавця ВДВС Святошинського РУЮ у м.Києві Святецького Д.В. в межах зведеного виконавчого провадження № 47474247 звернутись з поданням до Святошинського районного суду м.Києва про виділ частки ОСОБА_3 з спільного сумісного майна подружжя, а саме: транспортний засіб марки NISSAN MAXIMA 3.0 V6, № кузова: НОМЕР_2, 1995 р.в., ДНЗ НОМЕР_3 для звернення стягнення на цю частку.

З огляду на наведене та на підставі ч.6 ст. 48 ЗУ «Про виконавче провадження», ст. 443 ЦПК України просить визначити частку боржника ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1, з спільного сумісного майна подружжя, а саме: транспортний засіб марки NISSAN MAXIMA 3.0 V6, № кузова: НОМЕР_2, 1995 р.в., ДНЗ НОМЕР_3 для звернення стягнення на цю частку.

Відповідно до ст. 443 ЦПК України питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, вирішується судом за поданням державного чи приватного виконавця. Суд у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з повідомленням сторін та заінтересованих осіб. Неявка сторін та інших осіб не є перешкодою для вирішення питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами.

Згідно з ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи та справи, що виникають з трудових відносин.

Відповідно до ч. 2 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

ОСОБА_3 в судове засідання не зявився, 30.03.2018 року подав до суду заяву про розгляд справи без його участі (а.с.35).

Будучи належним чином повідомленими, заінтересовані особи в судове засідання не зявились, що відповідно до вимог ст. 443 ЦПК України не є перешкодою для вирішення питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами.

Розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст.247 ЦПК України.

Дослідивши та оцінивши представлені в справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що подання підлягає до задоволення з наступних підстав.

Як наголошує ч.1, ст.129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов'язковим до виконання.

За змістом ч.1-2, ст.18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Судом встановлено, що на виконанні у Святошинському районному відділі державної виконавчої служби м.Києва Головного територіального управляння юстиції у м.Києві перебувають зведені виконавчі провадження по стягненню заборгованості з ОСОБА_3 на користь стягувачів, а саме: виконавчий лист №2/759/2624/14 від 08.04.2016 року Святошинським районним судом м.Києва на користь ОСОБА_4 1 410 106,00 грн.; виконавчий лист № 2/759/2624/14 від 10.04.2015 року Святошинським районним судом м.Києва на користь ОСОБА_5 1 410 106,00 грн.; виконавчий лист № 2/2608/1058/12 від 06.09.2013 року Святошинським районним судом м.Києва на користь ОСОБА_6 1 802 120,00 грн.(а.с.15-24, том 2).

Як передбачено ч.1 ст.1 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначеніКонституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

У відповідності до ч.1 ст.18 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ст.32 ЗУ «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; інші заходи, передбачені рішенням.

Згідно ч.6 ст.48 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

Згідно ч.1, ст.443 ЦПК України питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, вирішується судом за поданням державного чи приватного виконавця.

У відповідності до роз'яснень, викладених у п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 грудня 2003 року № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження», частка боржника у спільній власності з іншими особами визначається за поданням державного виконавця відповідно до положень законодавства, що регулює право власності. Такі подання мають розглядатися з додержанням вимог процесуального закону щодо допустимості засобів доказування.

В ході виконання зведеного виконавчого провадження державним виконавцем було встановлено, що за ОСОБА_3 зареєстрований транспортний засіб марки NISSAN MAXIMA 3.0 V6, № кузова: НОМЕР_2, 1995 р.в., ДНЗ НОМЕР_3 згідно повідомлення від 02.10.2014 року начальником відділу МВС України Головного управління в м.Києві управління державної автомобільної інспекції (01030, м.Київ, вул.Б.хмельницького,54) (а.с. 14, том.2).

19.10.2015 року державним виконавцем ВДВС Новоград-Волинського МРУЮ було складено акт опису і арешту даного транспортного засобу (а.с.11-13, том 2).

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно ч. 2 ст. 370 ЦК України в разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

При вирішенні питання суд враховує, що виділ частки боржника із спільної сумісної власності у межах виконавчого провадження регулюється нормами цивільно-процесуального законодавства.

При розгляді подання державного виконавця в порядку ст. 443 ЦПК України вирішується питання не про виділ частки, що призводить до виділу її в натурі, припинення права спільної часткової власності на майно, а вирішується питання про визначення частки, що не є його поділом чи виділенням частки та не тягне за собою припинення права спільної часткової власності, а такий захід спрямований лише на забезпечення виконання рішення суду.

Системне тлумачення положень вказаних норм дає підстави дійти висновку, що за результатами розгляду подання державного виконавця про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, суд постановляє ухвалу, в якій зазначається конкретне майно, що підлягає саме виділу. Власники, які вважають, що у зв'язку зі зверненням стягнення на майно боржника у випадках, коли боржник володіє майном спільно з іншими особами, порушені їх майнові права у виконавчому провадженні, у зв'язку з накладенням арешту на майно, мають право звернутись до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення його з-під арешту.

А тому, за таких умов суд приходить до переконання, що державним виконавцем надані належні і достатні докази, які свідчать про належність спірного майна на праві спільної сумісної власності боржнику, та як вбачається з матеріалів справи, у боржника відсутнє інше майно, на яке можна звернути стягнення, що також знайшло підтвердження в судовому засіданні, а тому подання підлягає задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст.443 ЦПК України,ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження», суд,

УХВАЛИВ:

Подання головного державного виконавця Святошинського районного відділу державної виконавчої служби м.Києва Головного територіального управляння юстиції у м.Києві Федоренка А.М. про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами - задовольнити.

Визначити, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1, на праві власності належить транспортний засіб марки NISSAN MAXIMA 3.0 V6, № кузова: НОМЕР_2, 1995 р.в., ДНЗ НОМЕР_3.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги протягом п»ятнадцяти днів з дня її проголошення до або через суд першої інстанції. Порядок подання апеляційної скарги діє до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня врушення йому повного рішення суду; на ухвалу суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п»ятнадцяти днів з дня врушення йому ухвали суду.

Суддя: І.Ю. Миколаєць