Постанова

Іменем України

06 червня 2018 року

м. Київ

справа № 308/6606/15-ц

провадження № 61-9382св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Хопти С. Ф., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС»,

відповідач - ОСОБА_4,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» на рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 27 жовтня 2016 року у складі колегії суддів: Панька В. Ф., Бисага Т. Ю., Куцина М. М.,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2015 року приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС» (далі - ПрАТ «СГ «ТАС») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4 про відшкодування витрат в порядку регресу.

Позов мотивовано тим, що 28 вересня 2012 року ПрАТ «СГ «ТАС» та ОСОБА_5 уклали договір страхування наземного транспорту - автомобіля «BMW 520 D», номерний знак НОМЕР_1.

17 грудня 2012 року з вини ОСОБА_4 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів «ВАЗ 2107» під керуванням останнього та «BMW 520 D» під керуванням ОСОБА_6, в результаті якої був пошкоджений застрахований автомобіль.

Вина відповідача у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди підтверджується постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 11 лютого 2013 року.

Цивільно-правова відповідальність відповідача на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди була застрахована у товаристві з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Київ РЕ» (далі - ТДВ «СК «Київ РЕ») на суму 49 490 грн.

На підставі договору страхування ПрАТ СГ «ТАС» відшкодовано ОСОБА_5 шкоду, пов'язану із пошкодженням застрахованого транспортного засобу у розмірі 119 500 грн.

Претензія позивача про сплату фактично понесених витрат у порядку регресу на суму різниці між виплаченим страховим відшкодуванням та страховою сумою за полісом відповідача у розмірі 70 010 залишилась без задоволення. Станом на день подання позову відшкодування заподіяної шкоди відповідачем на користь позивача не здійснене.

Оскільки до позивача перейшло право вимоги, яку ОСОБА_5 має до відповідача як особи, відповідальної за завдані збитки, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_7 на його користь суму 70 010 грн та витрати по сплаті судового збору в сумі 700,01 грн.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10 серпня 2016 року у складі судді Світлик О. М. позов ПрАТ «СГ «ТАС» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПрАТ «СГ «ТАС» 70 010 грн та 700 грн судового збору.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що у зв'язку з виплатою страхового відшкодування страхувальнику позивач набув право регресу до винної у дорожньо-транспортній пригоді особи - відповідача.

Рішенням Апеляційного суду Закарпатської області від 27 жовтня 2016 року задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_4, скасовано рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10 серпня 2016 року та ухвалено нове про відмову у задоволенні позову ПрАТ «СГ «ТАС».

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що визначення вартості залишків транспортного засобу, а отже і суми страхового відшкодування, проведено з порушенням вимог закону та договору страхування. Договір страхування не міг бути укладеним 28 вересня 2012 року через відсутність предмета страхування, оскільки державну реєстрацію автомобіля, належного ОСОБА_5, проведено 04 жовтня 2012 року, тобто після укладення договору страхування.

У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПрАТ «СГ «ТАС» просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що довідкою експертної компанії підтверджено вартість пошкодженого транспортного засобу, одержану в системі «AUTOonline», отже необґрунтованим є висновок апеляційного суду про визначення вартості залишків транспортного засобу у порушення вимог закону і договору страхування.

На момент дорожньо-транспортної пригоди договір страхування був чинним, оскільки вступив у дію з 29 вересня 2012 року з урахуванням внесення страхувальником першого платежу відповідно до умов договору та вимог закону, тому є безпідставним висновок суду апеляційної інстанції про не укладення договору страхування.

Відзив на касаційну скаргу відповідач не подав.

Касаційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до пунктів розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

19 лютого 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам судове рішення апеляційного суду не відповідає.

Суди установили, що ОСОБА_5 набула у власність автомобіль «BMW 520», кузов № НОМЕР_2, 26 вересня 2012 року, що підтверджено довідкою-рахунком № 700010 серії ДПІ від 26 вересня 2012 року (а.с. 137 т. 1), а 04 жовтня 2012 року отримала свідоцтво про реєстрацію цього авто та номерний знак НОМЕР_1 (а.с. 25 т. 1)

28 вересня 2012 року між ПрАТ «Страхова компанія «ТАС» та ОСОБА_5 укладено договір добровільного страхування наземного транспорту КП/21, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать закону, пов'язані з володінням, користуванням і розпорядженням застрахованим транспортним засобом BMW 520 D, номер шасі (VIN-код) НОМЕР_2, 2008 року випуску.

13 грудня 2012 року ОСОБА_5 видано універсальний номерний знак серії НОМЕР_6 та пластикове свідоцтво серії НОМЕР_5, а повернуто номерний знак серії НОМЕР_7 (а.с. 133 т.1).

17 грудня 2012 року ОСОБА_4, керуючи транспортним засобом «ВАЗ-2107», номерний знак НОМЕР_3, порушивши пункт 11.3 Правил дорожнього руху України, виїхав на смугу зустрічного руху та допустив зіткнення із автомобілем марки «BMW 520», номерний знак НОМЕР_4, який рухався в зустрічному напрямку.

Вина ОСОБА_4 у вчиненні правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, підтверджується постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 11 лютого 2013 року у справі № 308/1234/13-п.

Таким чином в результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди з вини ОСОБА_4 був пошкоджений автомобіль «BMW 520», належний ОСОБА_5 та застрахований у ПрАТ «СГ «ТАС».

У зв'язку з настанням страхового випадку, на підставі заяви страхувальника і страхового акта, звіту про оцінку автомобіля, страховик прийняв рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) в розмірі 119 500 грн, які 26 лютого 2013 року отримала ОСОБА_5

Цивільна відповідальність водія транспортного засобу «ВАЗ 2107», державний номер НОМЕР_3 була застрахована в ТДВ «СК «Київ РЕ» на суму 49 490 грн.

Згідно із статтею 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до частини другої статті 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом (частина перша статті 1191 ЦК України).

Відповідно до пунктів 9.1 та 9.2 статті 9 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів» (далі - Закон), страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов'язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 000 гривень на одного потерпілого.

Пунктом 22.1 статті 22 Закону передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

В статті 29 Закону зазначено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Відповідно до статті 27 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

До страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки (стаття 993 ЦК України).

Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування, завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до пункту 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» з винної особи за регресною вимогою стягується сума майнових витрат, понесених на виконання зобов'язання по відшкодуванню шкоди.

Відповідно до частини першої статті 10, частини першої статті 11, статті 60 ЦПК України 2004 року цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно положень статті 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, після проведення ПрАТ «СГ «ТАС» виплати страхового відшкодування внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 119 500 грн страхувальнику ОСОБА_5 у зв'язку з пошкодженням належного їй автомобіля, позивачу залишилася невідшкодованою сума в розмірі 70 010 грн, яку слід стягнути з винної у дорожньо-транспортній пригоді особи - ОСОБА_4

Судом першої інстанції правильно встановлено, що при визначенні розміру і виплаті вказаного страхового відшкодування ПрАТ «СГ «ТАС» діяла у чіткій відповідності до умов договору укладеного сторонами, а позиція відповідача фактично полягає у незгоді з умовами договору страхування, стороною яких він не є.

Отже, задовольняючи позов, суд першої інстанції на підставі доказів, поданих сторонами, що належним чином оцінені, дійшов правильного висновку про те, що у зв'язку з виплатою страхового відшкодування страхувальнику позивач набув право регресу до винної у дорожньо-транспортній пригоді особи.

Вирішуючи спір, апеляційний суд входив з того, що договір страхування не міг бути укладеним 28 вересня 2012 року через відсутність предмета страхування, оскільки державну реєстрацію автомобіля, належного ОСОБА_6, проведено 04 жовтня 2012 року, тобто після укладення договору страхування.

Такий висновок суду є безпідставним та таким, що не ґрунтується на матеріалах та обставинах справи.

Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Iстотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно зі статтею 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Договір страхування повинен містити: назву документа; назву та адресу страховика; прізвище, ім'я, по батькові або назву страхувальника та застрахованої особи, їх адреси та дати народження; прізвище, ім'я, по батькові, дату народження або назву вигодонабувача та його адресу; зазначення предмета договору страхування; розмір страхової суми за договором страхування іншим, ніж договір страхування життя; розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат за договором страхування життя; перелік страхових випадків; розміри страхових внесків (платежів, премій) і строки їх сплати; страховий тариф (страховий тариф не визначається для страхових випадків, для яких не встановлюється страхова сума); трок дії договору; порядок зміни і припинення дії договору; умови здійснення страхової виплати; причини відмови у страховій виплаті; права та обов'язки сторін і відповідальність за невиконання або неналежне виконання умов договору; інші умови за згодою сторін; підписи сторін.

Відповідно до пункту 6.1. договору страхування він вступає в дію з 00-00 годин 29 вересня 2012 року, але не раніше дня, наступного за днем сплати страхової премії (першої її частини) на поточний рахунок страховика.

З урахуванням внесення страхувальником першого платежу 28 вересня 2012 року (а.с. 171) на виконання вимог пункту 5 даного договору в силу положень пункту 6 договір вступив у дію з 00-00 годин 29 вересня 2012 року.

Сторони договору дійшли згоди щодо усіх істотних умов, підписавши його, жодна зі сторін не заперечувала факт його укладення.

Отже, доводи відповідача про неукладення вказаного договору страхування у зв'язку з відсутністю державної реєстрації застрахованого автомобіля є безпідставними.

Відповідно до пункту 1.2 договору страхування його предметом є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать закону, пов'язані з володінням, користуванням і розпорядженням застрахованим транспортним засобом.

Станом на момент настання страхового випадку застрахований автомобіль мав державну реєстрацію.

Суд апеляційної інстанції ухвалив рішення на взаємовиключних висновках про те, що договір страхування між позивачем та ОСОБА_5 не укладено, однак узяв до уваги умови договору щодо порядку визначення вартості залишків пошкодженого транспортного засобу.

Помилковим є також висновок апеляційного суду про те, що визначення вартості залишків транспортного засобу, а отже і суми страхового відшкодування, проведено страховиком з порушенням вимог закону та договору страхування.

Відповідно до положень пункту 12.8.1.1. розмір страхового відшкодування розраховується страховиком, виходячи з суми завданого внаслідок настання страхового випадку розміру матеріального збитку, розмір якого визначається зокрема на підставі калькуляції вартості відновлювального ремонту, що складена страховиком із застосуванням відповідним чином сертифікованого в Україні програмного забезпечення.

Таким чином позивач обрав такий спосіб визначення вартості пошкодженого транспортного засобу (залишків) як визначення ціни реалізації цих залишків через онлайн-аукціон.

Згідно наданої зобов'язуючої пропозиції, при проведенні моніторингу вартості залишків транспортного засобу через онлайн-аукціон «AUTOonline» було визначено покупця, який виявив бажання придбати пошкоджений автомобіль за 130 500 грн (а.с. 116).

Крім того, вартість пошкодженого транспортного засобу підтверджена довідкою № 44 від 29 січня 2013 року приватного підприємства «Експертна компанія «Укавтоекспертиза».

При цьому, матеріали справи не містять іншого розрахунку вартості пошкодженого транспортного засобу, отже заперечення щодо неправильного розрахунку не підтверджені належними доказами.

Оскільки під час дослідження доказів та встановлення фактів у справі, судом першої інстанції не були порушені норми процесуального права, правильно застосовані норми матеріального закону, рішення суду є законним і обґрунтованим, а тому з огляду на положення статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову апеляційного суду і залишає в силі рішення суду першої інстанції.

Керуючись статтями 409, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» задовольнити.

Рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 27 жовтня 2016 року скасувати, рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10 серпня 2016 року залишити в силі.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Є. В.Синельников

С. Ф. Хопта

Ю. В. Черняк