САДГІРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ЧЕРНІВЦІ
Справа № 726/2129/16-ц
Провадження №2/726/14/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.05.2018 м. Чернівці

Садгірський районний суд м. Чернівців у складі: головуючого судді Асташев С. А., при секретарі Голик В.І. розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Чернівці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про захист прав споживача, визнання недійсним кредитного договору

ВСТАНОВИВ :

Позивач звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про визнання кредитного договору недійсним.

Вказує, 08 липня 2008р. Приватбанк в особі Чернівецької філії уклав з нею кредитний договір № CVRSGA00000031 (надалі Кредитний договір) згідно якого позивач отримала 72992,43 дол.США споживчий кредит, зі сплатою 1,25 % на місяць (15% річних), повернення згідно Графіку - щомісячною 1379,07 дол.США, дата погашення - 08.07.2018р.

Відповідно до п.7.4 Кредитного договору детальний опис загальної вартості кредиту вказаний у Додатку № 1 до договору згідно якого термін кредиту 5 років, щомісячний платіж 1907,35 дол.США, реальна процентна ставка відповідно до загальної вартості кредиту - 19,96% річних, сума процентів та винагород складає 41 448,57 дол.США, загальна сума до повернення - 114 441 дол.США (41448,57 + 72 992,43)

Згідно п.8.1 договору та Додатку № 2 (Графік погашення кредиту) Кредитний договір укладений на 10 років, щомісячний платіж 1379,07 дол.США, реальна процентна ставка - інформація відсутня, винагорода за резервування та проценти - 91 430,60 дол.США, загальна сума до повернення 164 423,03 дол.США (91 430,60 + 72 992,43) .

Розрахунок сукупної вартості кредиту оформленого на 10 років та реальна процентна ставка, що є обовязковими умовами при наданні споживчих кредитів, не надавались.

Згідно Висновку № 4769 від 21.12.2017р. судово-економічної експертизи (надалі Висновок № 4769), загальна вартість кредиту (сукупна вартість кредиту) не вказана в Кредитному договорі та Додатку №1, тому дати відповідь на питання чи відповідає вказана банком загальна вартість кредиту базовим умовам кредитування, викладених банком в Кредитному договорі та Додатку №1 експерту не представляється за можливе.

Експертом визначено, що реальна процентна ставка згідно з умовами Кредитного договору - 24,29% річних, абсолютне значення подорожчання кредиту -102 125,02 дол.США.

Позивач визнає, що 08.07.2008р. вона підписала оспорюваний Кредитний договір. Однак, вона ніколи б не уклала цей договір, якщо б банк її попередив про те що:

- реальна процентна ставка по кредиту становить 24,29% та є вищою на 5,21% від процентної ставки зазначеної в умовах Кредитного договору

- абсолютне значення подорожчання кредиту складає 102 125,02 дол.США, що в підсумку разом з сумою виданого кредиту становить до сплати 175 117,45 дол.США (72992,43-тіло кредиту та 102125,02-абсолютне значення подорожчання)

- фактична сума переплати за кредитом на 10 694,42 дол.США більше ніж вказано у Додатку № 2 Графік (175 117,45 164423,03 вказані у Додатку №2 Графік).

Позивач зазначає, що при підписанні Кредитного договору банк не вказав ні в Кредитному договорі, ні в Додатках №1 та № 2 значення показників суттєвих умов договору, а тому формування волі позичальника щодо укладення спірного правочину відбувалось під впливом суперечливої інформації, яка не відповідала дійсності, чим фактично ввів позивача в оману щодо реальної відсоткової ставки та кінцевої загальної суми кредиту, яку сплатив би позивач, як позичальник банку, погашаючи кредит у порядку, визначеному Графіком. Позивач такі дії банку вважає нечесною підприємницькою практикою.

Також, позивач вважає, що несправедливими та такими, що зумовлюють недійсність, являються умови:

- п.8.1. Кредитного договору щодо сплати винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 3,00% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, що складає 2100 дол.США; щомісячної сплати винагороди за резервування ресурсів у розмірі 4,08% річних від суми зарезервованих ресурсів.

- п.8.4. Кредитного договору щодо встановлення пені у розмірі 0,15% за кожен день прострочення виконання зобовязання за споживчим кредитом, що становить 54,75 % річних (0,15 х 365 днів) від суми неповерненого кредиту та/або несплачених процентів за рік, оскільки це суперечить принципам розумності та добросовісності та є наслідком дисбалансу договірних прав та обовязків на шкоду позичальника, як споживача послуг банку

Крім того, вказує на нікчемність п.5.3 Кредитного договору в частині зобов'язання позичальника сплатити банку штраф в розмірі 250 грн.+5% від суми позову при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань за Кредитним договором більш ніж на 30 днів, оскільки це суперечить положенням ст.549 ЦК України.

Також позивач зазначає, що уже сплатила банку 109 829,03 дол.США, в тому числі: тіло кредиту 34 803,05 дол.США; проценти 56 745,60 дол.США; комісія за резервування ресурсів 16 073,89 дол.США; пеня -2 206,49 дол.США.

Якщо б банк не застосував по відношенню до позивачки нечесну підприємницьку діяльність, не ввів в оману, не включив до Кредитного договору несправедливі умови у вигляді винагород, то уже первинно тіло кредиту було б меншим на 18 173,89 дол.США, частина коштів, спрямованих банком на погашення процентів, також зарахувалась би в погашення тіла кредиту, процентне навантаження на залишок заборгованості було б значно меншим. З урахуванням сплачених коштів кредит міг бути погашеним повністю.

Представник позивача у судовому засіданні повністю підтримала позовні вимоги.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, хоча був повідомлений належним чином. До суду надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника.

У відзиві від 15.02.2018р., відповідач посилається на те, що спірний кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі, що позивача поставлено до відома ще перед підписанням кредитного договору про всі витрати і відповідно вони були йому достеменно відомі, що позивачем пропущений строк позовної давності, а тому в позові слід відмовити. Вважає, що експертний Висновок № 4769 спростував твердження позивача.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, прийшов до висновку, що заявлені позивачем вимоги обґрунтовані, знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду та підлягають задоволенню в повному обсязі виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 08.07.2008р. між позивачем - ОСОБА_2 (в звязку із зміною прізвища та імені з 06.05.2015р. ОСОБА_1 та відповідачем ПАТ КБ «Приватбанк» укладено кредитний договір № CVRSGA00000031 згідно якого позивач отримала споживчий кредит в сумі 72992,43 дол.США, під 1,25 % на місяць (15% річних), повернення згідно Графіку - по 1379,07 дол.США щомісячно (кредит, проценти та винагорода ), дата погашення - 08.07.2018р.

Згідно п.7.4 Кредитного договору Детальний опис загальної вартості кредиту вказаний у Додатку № 1, згідно якого сума кредиту 72992,43 дол.США, термін кредиту 5 років, щомісячний платіж 1907,35 дол.США, реальна процентна ставка відповідно до загальної вартості кредиту - 19,96% річних, сума процентів та винагород - 41 448,57 дол.США. Таким чином, загальна сума до повернення - 114 441 дол.США (41448,57 + тіло кредиту 72 992,43)

Згідно п.8.1 та Додатку № 2-Графік, Кредитний договір укладений на 10 років, щомісячний платіж 1379,07 дол.США, реальна процентна ставка відповідно до загальної вартості кредиту - інформація відсутня, винагорода за резервування та проценти - 91 430,60 дол.США, загальна сума до повернення 164 423,03 дол.США (91 430,60 + 72 992,43) .

Судом встановлено, що Додатки №1 - Детальний опис загальної вартості кредиту та № 2 - Графік погашення кредиту є невідємними додатками до Кредитного договору, однак, є різними за змістом документами в частині вихідних параметрів кредитування.

У Висновку судово-економічної експертизи №18 від 25.04.2016р., який став підставою для подачі даного позову, реальна процентна ставка визначена експертом у розмірі 22,59%, абсолютне значення подорожчання кредиту - 101 850,30 дол.США. Отже, загальна сума до повернення 174 842,73 дол.США (101 850,30 +72 992,43). ПАТ КБ «Приватбанк» не погодився з результатами цієї експертизи.

В даному судовому провадженні на клопотання банку Львівським НДІ судових експертиз (судовий експерт ОСОБА_3Я.) здійснено нову судово-економічну експертизу - Висновок № 4769 від 21.12.2017р.

Експертом визначено, що реальна процентна ставка згідно з умовами Кредитного договору складає 24,29% річних, абсолютне значення подорожчання кредиту - 102 125,02 дол.США, стор. 8 Висновку №4769. Отже, загальна сума до повернення 175 117,45 дол.США (72992,43-тіло кредиту та 102125,02-абсолютне значення подорожчання).

Отже, Згідно п. 8.1 Кредитного договору річна процентна ставка 15%, щомісячна винагорода за резервування ресурсів 4,08% річних, що сумарно складає 19,08% річних; згідно експертного висновку реальна процентна ставка 24,29%, тобто є вищою на 5,21%, від зазначеної в умовах Кредитного договору.

Згідно Додатку № 2 (Графік) до Кредитного договору загальна сума до повернення 164 423,03 дол.США (винагорода, проценти 91 430,60 та тіло кредиту 72 992,43). Згідно експертного висновку абсолютне значення подорожчання кредиту - 102 125,02 дол.США, отже, загальна сума до повернення 175 117,45 (тіло кредиту 72 992,43 та 102 125,02). Фактично, позичальник мав би сплатити на 10 694,42 дол.США більше (175 117,45 164423,03), погашаючи кредит у порядку, визначеному Графіком погашення заборгованості.

На думку суду, без експертного висновку, з положень Кредитного договору не вбачається можливим зрозуміти такі умови кредитування, така угода не відповідає чинному законодавству.

А також, в додатку №2 Графік відсутня інформація щодо розміру нарахованих процентів за користування кредитом винагороду за резервування та проценти означено однією підсумковою сумою без розшифровки.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

В силу ст.629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Згідно ст. 638 ЦКУкраїни договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ст. 55, 66 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України, які є обов'язковими для органів державної влади і органів місцевого самоврядування, банків, підприємств, організацій та установ незалежно від форм власності, а також для фізичних осіб за угодами (договорами) між клієнтом та банком.

З метою виконання фінансовими установами вимог Закону «Про захист прав споживачів» Національним банком було затверджено 10.05.2007р. «Правила надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» № 168 .

Згідно з п.3.3. Правил № 168: Банки зобов'язані в кредитному договорі зазначати сукупну вартість кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг та інших фінансових зобов'язань споживача, які пов'язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту, а також зазначити її в процентному значенні та в грошовому виразі у валюті платежу за кредитним договором, у вигляді:

а) реальної процентної ставки (у процентах річних), яка точно дисконтує всі майбутні грошові платежі споживача за кредитом до чистої суми виданого кредиту. Розрахунок значення реальної процентної ставки здійснюється з використанням встановленої формули.

б) абсолютного значення подорожчання кредиту (у грошовому виразі), розрахунок якого здійснюється шляхом підсумовування всіх платежів (проценти за користування кредитом, усі платежі за супутні послуги, пов'язані з наданням кредиту, його обслуговуванням і погашенням), здійснених споживачем як на користь банку, так і на користь третіх осіб під час отримання, обслуговування та погашення кредиту.

Таких розрахунків банк позичальнику не надав. Таким чином, зі змісту кредитного договору від 08.07.2008 р. № CVRSGA00000031 вбачається, що в ньому відсутні встановлені законодавством обов'язкові умови, які необхідні для його укладення.

Висновки експерта підтверджують, що реальні значення вартісних показників наданої фінансової послуги істотно відрізняються, являються значно більшими від задекларованих банком. За таких умов, виконання спірного правочину направлене на отримання кредитором прихованого прибутку та, водночас, на виникнення непередбачених втрат у боржника. Невідповідності є істотними та не в користь споживача, як слабшої сторони правочину і сталися у результаті свідомого порушення банком вимог законодавства. Вказані обставини свідчать про наявність ознак обману з боку банку, під впливом якого позивач підписав Кредитний договір, що тягне за собою визнання такого правочину недійсним на підставі ст.ст. 215, 230 ЦК України.

Внаслідок документального недотримання «Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» № 168, банк приховав від позичальника повну та об'єктивну інформацію по кредиту, та не вказав в Кредитному договорі, Додатку №1 (Детальний опис загальної вартості кредиту) та Додатку №2 (Графік погашення) значення показників суттєвих умов договору, чим фактично ввів позичальника в оману щодо реальної відсоткової ставки та кінцевої загальної суми кредиту, яку сплатив би позичальник банку, погашаючи кредит у порядку, визначеному Графіком погашення заборгованості.

Відповідна позиція викладена в Ухвалах Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ: від 23.09.2015р. у справі № 0308/16552/12, якою залишено в силі рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16.12.2014 р. та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 18.02. 2015 р. про визнання кредитного договору недійсним; від 23.01.2017р. у справі № 569/19957/14-ц, якою залишено в силі Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 30.09.2015 р., та ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 24.05.2016 р. про визнання кредитного договору недійсним

Згідно ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (абзац 3 підп. 3.2 п. 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011р. № 15-рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг)

У Рішенні Конституційного суду від 10.11.2011 р. зазначено, що у справі про захист прав споживачів кредитних послуг держава забезпечує особливий захист більш слабкого суб'єкта економічних відносин, а також фактичну, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах, шляхом визначення особливостей договірних правовідносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору. Це здійснюється через встановлення особливого порядку укладення цивільних договорів споживчого кредиту, їх оспорювання, контролю за змістом та розподілу відповідальності між сторонами договору.

Також, з рішення Конституційного суду від 10.11.2011р. вбачається, що положення п.п. 22, 23 ст.1, ст.11 Закону «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозвязку з положеннями ч.4 ст.42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Частиною 1 ст.230 ЦК України передбачено, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч.1 ст. 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування, що має місце у даному конкретному випадку.

Відповідно до ст.19 Закону «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Якщо підприємницька практика спонукає або може спонукати споживача дати згоду на здійснення правочину, на який в іншому випадку він не погодився б, така практика вводить в оману стосовно, зокрема, ціни або способу розрахунку ціни. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

Під час укладення кредитного договору позичальник повинен мати реальну можливість дати оцінку наслідкам його укладення. Відповідно до ч.6 ст.19 Закону «Про захист прав споживачів» правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.

З матеріалів справи також убачається, що п.8.1 Кредитного договору передбачено винагороду за надання фінансового інструменту у розмірі 3,00% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, що складає 2100 дол.США; щомісячну винагороду за резервування ресурсів у розмірі 4,08% річних від суми зарезервованих ресурсів.

Винагорода за надання фінансового інструменту, щомісячна сплати винагороди за резервування ресурсів - не є послугою у визначенні п.17 ст.1 Закону «Про захист прав споживачів», оскільки такі дії є діями банку на власну користь, і не є послугою для споживача.

Відповідно до п. 3.6 Правил № 168, які уже діяли на момент укладення спірного договору, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача, тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

В постанові від 06.09.2017р. у справі № 6-2071цс17 Верховний Суд України зробив висновок, що відповідно до Закону «Про захист прав споживачів» послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними.

У постанові Верховного суду від 07.02.2018р.у справі №175/1543/16-ц зазначено про те, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо сплати винагороди за резервування ресурсів, і це є підставою для визнання такого положення недійсним.

Нікчемним є п.5.3 Кредитного договору в частині зобов'язання позичальника сплатити банку штраф в розмірі 250грн.+5% від суми позову при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених кредитним договором більш ніж на 30 днів. Вказаний пункт договору суперечить положенням ст.549 ЦК України, згідно якої неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання, а не від суми позову. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Також, несправедливими, відповідно до п.5 ч.3 ст.18 Закону «Про захист прав споживачів» є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад пятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобовязань за договором.

Таким чином, п.8.4. Кредитного договору щодо встановлення пені у розмірі 0,15% за кожен день прострочення виконання зобовязання за споживчим кредитом, що становить 54,75 % річних (0,15 х 365 днів) від суми неповерненого кредиту та/або несплачених процентів за рік, є несправедливим та суперечить принципам розумності та добросовісності та є наслідком дисбалансу договірних прав та обовязків на шкоду позичальника, як споживача послуг банку, оскільки дана умова договору встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми компенсації (понад 50% вартості продукції) у разі невиконання нею зобовязань за спірним договором.

Викладене повністю підтверджується судовою практикою: Ухвали Вищого спеціалізованого суду України від 19.06.2013р., від 18.09.2013р., від 18.06.2014р., від 26.10.2016р. справа № 449/1318/13ц, від 22.03.2017р. справа № 381/1114/16;

Висновком № 4769 (стор.16,17) підтверджено, чого не заперечують сторони, що загальна сума уже сплачених позичальником коштів становить 109 829,03 дол.США, в тому числі: тіло кредиту 34 803,05 дол.США; проценти 56 745,60 дол.США; комісія за резервування ресурсів 16 073,89 дол.США; пеня -2 206,49 дол.США.

При цьому, експерт зазначає, що визначити, яка сума процентів нарахована та сплачена позичальником на суму винагороди за надання фінансового інструменту, тобто на суму 2 100 дол.США, не представляється за можливе, так як дана винагорода включена до тіла кредиту, нарахування процентів відбувається на загальну суму кредиту, сплата процентів здійснюється теж у загальній сумі, стор.17 Висновку № 4769

Ствердження відповідача про те, що кредитний договір підписаний особисто позивачем, то днем, коли він довідався або міг довідатись про порушення свого права є день підписання оспорюваного договору, а тому саме з цієї дати почав перебіг строк позовної давності є хибним і безпідставним.

Частинами 1 та 5 ст. 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. Отже, для визначення моменту виникнення права на позов важливим є як обєктивні (сам факт порушення права), так і субєктивні (особа дізналася або повинна була дізнатися про це порушення) моменти (такий правовий висновок викладений у Постанові Верховного суду України від 10.06.2015р. у справі № 6-267цс15 та інших.)

29.11.16р. разом із позовною заявою позивач подала клопотання про поновлення строку, де зазначила про те, що фактично дізналась про свої порушені права, після ознайомлення з результатами експертизи.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 5, 10, 12, 76-81, 259, 263-265, 352, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ :

Позовну заяву ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати недійсним кредитний договір № CVRSGA00000031 від 08 липня 2008 р., який укладений між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 (в звязку із зміною прізвища та імені з 06.05.2015р. ОСОБА_1) з моменту вчинення.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» судового збору 551,20 в дохід держави

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Чернівецької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Головуючий суддя ОСОБА_4