Постанова

Іменем України

13 червня 2018 року

м. Київ

справа № 761/11527/16-ц

провадження № 61-6422св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Журавель В. І., Коротуна В. М., Крата В. І., Курило В. П. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - державний вищий навчальний заклад «Київський національний університет імені Вадима Гетьмана»,

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу державного вищого навчального закладу «Київський національний економічний університет імені Вадима Гетьмана» на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 20 липня 2016 року у складі судді Сіромашенко Н. В. та рішення Апеляційного суду міста Києва від 12 жовтня 2016 року у складі колегії суддів: Оніщук М. І., Українець Л. Д., Шебуєвої В. А.,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до державного вищого навчального закладу «Київський національний економічний університет імені Вадима Гетьмана» (далі - ДВНЗ «Київський національний економічний університет імені Вадима Гетьмана») про стягнення заборгованості зі сплати стипендії.

Позовна заява мотивована тим, що він є студентом ДВНЗ «Київський національний економічний університет імені Вадима Гетьмана» з 01 вересня 2012 року за державним замовленням. Його батько ОСОБА_3 мав стаж роботи під землею більше 19 років станом на час його вступу до вищого навчального закладу. У зв'язку з цим він має право на отримання стипендії у розмірі прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, відповідно до Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці». Проте з 01 вересня 2012 року по 01 січня 2014 року позивач отримував щомісячну державну стипендію на загальних підставах, а з 01 лютого 2014 року по 30 червня 2016 року стипендію не отримував взагалі.

За таких обставин, враховуючи вимоги Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці»та Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», позивач просив стягнути з відповідача заборгованість із сплати стипендії у розмірі 44 181,00 грн та індексацію у розмірі 6 074,08 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 20 липня 2016 року позов задоволено частково. Стягнуто з ДВНЗ «Київський національний економічний університет імені Вадима Гетьмана» на користь ОСОБА_1 заборгованість зі сплати стипендії з урахуванням індексації в розмірі 31 371,50 грн, судовий збір у розмірі 551 грн, а всього - 31 922,70 грн. В іншій частині позову відмовлено.

Рішення районного суду мотивовано тим, що ОСОБА_1, як сину шахтаря зі стажем роботи під землею понад 15 років з початку навчання повинна була бути призначена стипендія в розмірі встановленого прожиткового мінімуму для працездатних осіб, проте виплачувалась стипендія на загальних підставах, тобто нижче прожиткового мінімуму.

Відмовляючи у задоволенні позову про перерахунок стипендії ОСОБА_1 за період з березня 2012 року по лютий 2013 року, суд першої інстанції вказав про те, що до цих вимог сплив строк позовної давності, оскільки позивач звернувся до суду у березні 2016 року.

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 12 жовтня 2016 року рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 20 липня 2016 року скасовано, ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_1 до ДВНЗ «Київський національний економічний університет імені Вадима Гетьмана» про стягнення заборгованості по виплаті стипендії задоволено.

Стягнуто з ДВНЗ «Київський національний економічний університет імені Вадима Гетьмана» на користь ОСОБА_1 заборгованість із виплати стипендії за період з 01 вересня 2012 року по 30 червня 2016 року у розмірі 44 181,00 грн та індексацію у розмірі 6 074,08 грн, а всього 50 255,08 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що суд першої інстанції безпідставно застосував до спірних правовідносин строк позовної давності, не звернув увагу на положення частини четвертої статті 257 ЦК України. Відрахування від суми заборгованості внесків на профспілкову організацію є незаконними, а надані позивачем розрахунки узгоджуються з фактичними обставинами справи та вимогами закону.

У жовтні 2016 року ДВНЗ «Київський національний економічний університет імені Вадима Гетьмана» звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

У касаційній скарзі ДВНЗ «Київський національний економічний університет імені Вадима Гетьмана» посилається на те, що суди не взяли до уваги положення пункту 11 частини першої статті 51 Закону України «Про освіту», статті 3, пункту 24 частини першої статті 13, частини другої статті 62 Закону України «Про вищу освіту», пункту 7.19.4 розділу 7 Статуту Університету, постанову Кабінету Міністрів України від 12 липня 2004 року № 882 «Питання стипендіального забезпечення». Так, постановою КМУ від 12 липня 2004 року № 882 «Питання стипендіального забезпечення», затверджено Порядок призначення і виплати стипендій, яким не передбачена норма, яка б регулювала стипендіальне забезпечення відповідно до вимог Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» за рахунок коштів державного бюджету.

У грудні 2016 року ОСОБА_4 - представник ОСОБА_1 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заперечення на касаційну скаргу, в якому зазначив, що рішення суду апеляційної інстанції відповідає встановленим у справі обставинам, підстави для його скасування відсутні.

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

06 лютого 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Пунктом 1 статті 409 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про те, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справи у касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що ОСОБА_1 з 01 вересня 2012 року був зарахований студентом першого курсу ДВНЗ «Київський національний економічний університет імені Вадима Гетьмана» на юридичний факультет за спеціальністю «Правознавство» денної форми навчання. Термін закінчення навчання - 30 червня 2016 року.

Згідно зі свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 01 червня 1995 року ОСОБА_1 народився 05 травня 1995 року, батьком позивача зазначений ОСОБА_1

Згідно з довідкою ДП «Львіввугілля» від 07 червня 2012 року, вих. № 11.1-221 ОСОБА_3 працював на ДВАТ Шахта «Бендюзька ДП «Львіввугілля» підземним електрослюсарем 4-го розряду. Стаж його роботи на підземних роботах із повним робочим днем під землею станом на 06 червня 2012 року складає 19 років, що підтверджується копією трудової книжки.

Відповідно до довідки про доходи, виданої ДВНЗ «Київський національний економічний університет імені Вадима Гетьмана» 14 березня 2016 року № 198, студенту ОСОБА_1 було виплачено стипендію за період вересень 2012 року - січень 2014 року в розмірі 12 410,00 грн.

Судом встановлено та сторонами не заперечувалось, що ОСОБА_1 належить до кола осіб, на яких поширюється право на пільгову стипендію, передбачену Законом України «Про підвищення престижності шахтарської праці».

Статтею 3 Закону України «Про вищу освіту» визначено, що реалізація державної політики у галузі вищої освіти забезпечується шляхом надання особам, які навчаються у вищих навчальних закладах, пільг та соціальних гарантій у порядку, встановленому законодавством.

Згідно з частиною другою статті 54 Закону України від 17 січня 2002 року № 2984-ІІІ «Про вищу освіту» студенти вищих навчальних закладів мають право на отримання стипендій, призначених юридичними та фізичними особами, які направили їх на навчання, а також інших стипендій відповідно до законодавства.

Відповідно до частини першої статті 5 Закону України від 02 вересня 2008 року № 345-VІ «Про підвищення престижності шахтарської праці» шахтарі, які мають стаж підземної роботи не менш як три роки, а також протягом трьох років після здобуття загальної середньої освіти особи, батьки яких є шахтарями та які мають стаж підземної роботи не менш як 15 років або які загинули внаслідок нещасного випадку на виробництві чи стали інвалідами І або II групи, зараховуються поза конкурсом за особистим вибором спеціальності до державних і комунальних вищих та професійно-технічних навчальних закладів України для навчання за рахунок коштів державного і місцевих бюджетів з наданням місць у гуртожитках на час навчання та гарантованою виплатою за рахунок коштів державного бюджету стипендії в розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб.

Згідно з частиною третьою статті 10 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці»Закони України та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, до приведення їх у відповідність із цим Законом діють у частині, що не суперечить цьому Закону.

Чинним Порядком призначення і виплати стипендії «Питання стипендіального забезпечення», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 липня 2004 року № 882 (далі - Порядок), окремо не передбачена виплата соціальних чи академічних стипендій особам, батьки яких є шахтарями та мають стаж підземної роботи не менш як 15 років, у тому числі і у підвищеному розмірі. До цього нормативного акту неодноразово вносились зміни та доповнення, але відповідно до Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» він не приведений.

Апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що положення, визначені в Порядку, щодо розміру стипендій не можуть бути застосовані до правовідносин, що виникли між сторонами, оскільки пізніше прийнятим Законом, який має вищу юридичну силу щодо зазначеної постанови, встановлено вищий розмір стипендій для категорії студентів із числа дітей шахтарів.

ОСОБА_1 як сину шахтаря зі стажем роботи під землею понад 15 років, з початку навчання повинна бути призначена стипендія в розмірі встановленого прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно до частини першої статті 5 Закону України від 02 вересня 2008 року № 345-VІ «Про підвищення престижності шахтарської праці».

Встановивши обставини у справі, перевіривши розрахунок заборгованості, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність передбачених законом підстав для задоволення позову, стягнення із ДВНЗ «Київський національний економічний університет імені Вадима Гетьмана»заборгованості із виплати стипендії за період з 01 вересня 2012 року по 30 червня 2016 року у розмірі 44 181 грн та індексації у розмірі 6 074,08 грн, а всього - 50 255,08 грн.

При цьому, визначаючи період за який підлягає стягненню заборгованість із стипендії, апеляційний суд правильно зазначив про те, що позовна давність у цьому випадку відповідно до положень частини четвертої статті 261 ЦК України починається від дня досягнення повноліття ОСОБА_1, тобто з 05 травня 2013 року, а тому строк звернення до суду з позовом ним не пропущено.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Доводи касаційної скарги вже були предметом перегляду судом апеляційної інстанції та мотивовано ним відхилені, зводяться до переоцінки доказів у справі, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України виходить за межі повноважень Верховного Суду.

Статтею 410 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки апеляційним судом повно та всебічно з'ясовано дійсні обставини справи, надано належну оцінку зібраним у ній доказам, постановлено законне і обґрунтоване рішення, подану касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення апеляційного суду - без змін.

Керуючись статтями 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу державного вищого навчального закладу «Київський національний економічний університет імені Вадима Гетьмана» залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду міста Києва від 12 жовтня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді: В. І. Журавель
В. М. Коротун
В. І. Крат
В. П. Курило