АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 2-699/11
№ апеляційного провадження:22-ц/796/5001/2018
Головуючий у суді першої інстанції: Миколаєць І.Ю.
Доповідач у суді апеляційної інстанції:Семенюк Т.А.

14 червня 2018 року Апеляційний суд міста Києва в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого - Семенюк Т.А.

Суддів - Саліхова В.В., Прокопчук Н.О.,

при секретарі - Сербін Т.І.,

розглянувши в судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 19 лютого 2018 року у справі за заявою ОСОБА_3 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2010 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості та просив суд стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № SAMDN5414 у розмірі 88 068, 49 грн. та заборгованість за кредитним договором № SAMDN006 у розмірі 32556,38 грн.

Заочним рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 14 травня 2012 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № SAMDN5414 у розмірі 88 068, 49 грн. та заборгованість за кредитним договором № SAMDN006 у розмірі 32556,38 грн.

Вирішено питання щодо стягнення судових витрат.

25 липня 2012 року Святошинським районним судом міста Києва видано виконавчий лист на примусове стягнення за вищезазначеним рішення суду.

У вересні 2017 року відповідач звернулась із заявою про визнання виконавчого запису таким, що не підлягає виконанню, посилаючись в обґрунтування заяви на те, що 25 липня 2012 року Святошинським районним судом міста Києва видано виконавчий лист № 2/2608/209/12 про стягнення заборгованості з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» за кредитними договорами.

Зазначила, що строк пред'явлення виконавчого листа до виконання становить 1 рік. Виконавчий лист повернуто стягувачу без виконання 20 квітня 2015 року про що, міститься відмітка на виконавчому листі.

Також зазначила, що 31 серпня 2017 року державним виконавцем Святошинського РВДВС міста Києва ухвалено постанову про відкриття виконавчого провадження на підставі заяви стягувача та виконавчого листа № 2/2608/209/12.

Вважає дану постанову неправомірною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки виконавчий лист № 2/2608/209/12 повернуто стягувачу 20 квітня 2015 року, наступний строк пред'явлення зазначеного виконавчого листа був продовжений до 20 квітня 2016 року.

Тобто, стягувачем пропущено термін пред'явлення виконавчого листа до виконання.

Крім того, стягувачем не поновлено строки на повторне пред'явлення виконавчого листа до виконання, а тому відкриття виконавчого провадження 31 серпня 2017 року відбулося з порушенням законодавчо встановлених строків.

5 жовтня 2016 року набув чинності ЗУ «Про виконавче провадження» (№ 1404-VІІІ). За положеннями ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавчі документи можуть бути пред'явлені до примусового виконання протягом трьох років. Пунктом 5 Прикінцевих та перехідних положень ЗУ «Про виконавче провадження» виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом пред'являються до виконання у строки, встановлені цим Законом. Разом з тим, згідно ст. 4 ЦК України основу цивільного законодавства України становить Конституція України. Заявник вважає, що положення ЗУ від 2 червня 2016 року «про виконавче провадження» в частині строків пред»явлення виконавчих документів до виконання, зазначених у ч. 1 ст. 12 цього Закону, в аспекті положень пункту 5 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» цього закону розповсюджуються виключно на виконавчі документи видані з дня прийняття цього Закону та до набрання ним чинності, оскільки застосування поняття «Набрання чинності законом» у спірних правовідносин не може зводитись лише до визначення певної календарної дати, а повинно невід'ємно пов'язуватись із моментом прийняття відповідного закону при неухильному дотримуванні принципу незворотності дії законів у часі. А тому п.5 Прикінцеві та перехідні положення ЗУ «Про виконавче провадження» не може застосовуватись до спірних правовідносин, оскільки такі припинились до набрання чинності до набрання даним законом.

У зв'язку із викладеним, просила суд визнати виконавчий лист, виданий Святошинського районним судом м. Києва 25 липня 2012 року таким, що не підлягає виконанню та скасувати постанову державного виконавця Святошинського ВДВС міста Київ ГТУЮ в місті Києві про відкриття виконавчого провадження № 54594832 від 31 серпня 2017року.

Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 19 лютого 2018 року у задоволенні заяви відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду відповідач подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати, заяву задовольнити, вважаючи, що судом порушено норми процесуального права.

Відповідно до п. 8 ч. 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, ч. 4 ст. 147 та п.3 Розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів», до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Як вбачається з матеріалів справи, заочним рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 14 травня 2012 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № SAMDN5414 у розмірі 88 068, 49 грн. та заборгованість за кредитним договором № SAMDN006 у розмірі 32556,38 грн.

Вирішено питання щодо стягнення судових витрат.

25 липня 2012 року Святошинським районним судом міста Києва видано виконавчий лист на примусове стягнення за вищезазначеним рішення суду.

20 квітня 2015 року виконавчий лист 2/2608/209/12 повернуто стягувачу на підставі п.2ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження» (що діяв на час винесення постанови).

Постановою старшого державного виконавця 31 серпня 2017 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2/2608/209/12 виданого 25 липня 2012 року.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 27 вересня 2017 року визнано виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар ІриноюМихайлівною 23 травня 2016 року, зареєстрований в реєстрі за №4245, яким запропоновано задовольнити вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» за договором про відкриття картрахунку № SAMDN0006 від 13 червня 2006 року у розмірі: 10 209, 27 доларів США, з яких 3 000 доларів СІНА залишок заборгованості за кредитом, 7 209,27 доларів США залишок заборгованості за відсотками, 1 700 грн.. витрати, пов`язані із вчиненням виконавчого напису, а всього у гривневому еквіваленті: 261 867 грн. 70 коп., таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 432 ЦПК України,суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Згідно ч. 2 ст. 432 ЦПК України, суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов'язок боржника відсутній повністю чи частково у зв'язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

За ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавчі документи можуть бути пред'явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред'явлені до примусового виконання протягом трьох місяців. Частиною п'ятою передбачено, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв'язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред'явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв'язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони.

Відповідно до п.5 Прикінцевих та перехідних положень ЗУ «Про виконавче провадження» (№ 1404-19), виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред'являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню унеможливлює виконання судового рішення про задоволення вимог кредитора.

За положенням ст. 1 Закону України &q? ;Про виконавче провадження&q?ня;, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Також судом першої інстанції зазначено, що скасування постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження стосується дій державного виконавця в ході вчинення виконавчих дій, а тому повинно розглядатися відповідно до вимог розділу VІІ ЦПК України.

Проте, повною мірою погодитись з такими висновками суду неможна.

Відповідно до ч. 3 ст. 432 ЦПК України, суд розглядає заяву в десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням стягувача та боржника і постановляє ухвалу. Неявка стягувача і боржника не є перешкодою для розгляду заяви. До розгляду заяви суд має право своєю ухвалою зупинити виконання за виконавчим документом або заборонити приймати виконавчий документ до виконання.

З матеріалів справи вбачається, що розгляд справи було призначено на 1 лютого 2018 року, проте справу знято з розгляду у зв'язку із перебуванням судді на лікарняному.

Ухвалу від 19 лютого 2018 року постановлено без повідомлення сторін по справі, без перевірки матеріалів виконавчого провадження, чим порушено порядок розгляду заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Крім того, заява містить вимоги про скасування постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження, судом зазначено, що ці вимоги стосуються дій державного виконавця в ході вчинення виконавчих дій, а тому повинні розглядатися відповідно до вимог розділу VІІ ЦПК України, проте будь-якого процесуального документа з цього питання судом не прийнято.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з передачею питання до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 379, 381-384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 19 лютого 2018 року скасувати, справу направити до районного суду для продовження розгляду.

Постанова набирає чинності з моменту її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 15 червня 2018 року.

Головуючий

Судді