АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
____________________________________________________________________
Справа № 681/486/17
Провадження № 22-ц/792/600/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2018 року м. Хмельницький

Апеляційний суд Хмельницької області у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Янчук Т.О. (суддя-доповідач),

Купельського А.В., Спірідонової Т.В.,

секретаря: Гриньової А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Полонського підприємства водопровідно-каналізаційного господарства на заочне рішення Полонського районного суду Хмельницької області від 13 жовтня 2017 року (суддя - Горщар А.Г.) за позовом ОСОБА_5 до Полонського підприємства водопровідно-каналізаційного господарства про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

в с т а н о в и в:

У квітні 2017 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом у якому просив стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за затримку розрахунку при звільнені в розмірі 10 153 грн.65 коп.

В обґрунтування позову вказував, що працював на Полонському підприємстві водопровідно-каналізаційного господарства на посаді електрика по ремонту та обслуговуванню електрообладнання 5 розряду. Згідно наказу №35 від 03.08.2016 року був звільнений з посади на підставі п.2 ст.40 КЗпП України. Посилаючись на порушення ст.116 КЗпП України вказував, що підприємство провело з ним розрахунок лише 10.02.2017 року, а тому вважає, що з 03.08.2016 року по 10.02.2017 року мала місце затримка розрахунку при звільненні, у зв'язку з чим на підставі ст.117 КЗпП України на його користь має бути стягнуто середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку в розмірі 10153 грн. 65 коп.

Заочним рішенням Полонського районного суду від 13 жовтня 2017 року позов ОСОБА_5 задоволено. Стягнуто з Полонського підприємства водопровідно-каналізаційного господарства на користь ОСОБА_5 10 153 грн. 65 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Вирішено питання судового збору.

В апеляційній скарзі Полонське підприємство водопровідно-каналізаційного господарства, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення, яким закрити провадження у справі, з огляду на те, що справа підлягала розгляду у порядку господарського судочинства, а не цивільного судочинства.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом не взято до уваги, що постановою господарського суду Хмельницької області від 18.08.2016 року Полонське підприємство ________________________________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції: Горщар А.Г. Категорія: 53

Доповідач: Янчук Т.О.

водопровідно-каналізаційного господарства визнано банкрутом, розпочато процедуру ліквідації підприємства, що саме стало підставою виникнення заборгованості по виплаті заробітної плати позивачу та підтверджує відсутність вини відповідача у несвоєчасній виплаті позивачу заробітної плати. Ухвалою господарського суду Хмельницької області від 17.12.2015 року було затверджено реєстр вимог кредиторів Полонського підприємства водопровідно-каналізаційного господарства, зокрема по кредиторах першої черги з вимогами по заробітній платі, в тому числі перед працівником даного підприємства ОСОБА_5 в розмірі 9355,78 грн., яка на дату звільнення ОСОБА_5 виплачена не була.

Учасники справи в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення судових повісток.

Відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 працював на Полонському підприємстві водопровідно-каналізаційного господарства електриком 5 розряду по ремонту та обслуговуванню електрообладнання.

Наказом №35 ВК від 03.08.2016 року його звільнено з роботи на підставі п.2 ст.40 КЗпП України у зв'язку з виявленою невідповідністю займаній посаді за станом здоров'я з виплатою вихідної допомоги у розмірі середньомісячного заробітку.

В день звільнення відповідачем не були виплачені належні позивачу кошти та лише 10.02.2017 року з ним проведено повний розрахунок.

Ухвалою Господарського суду Хмельницької області від 17.12.2015 року затверджено реєстр вимог кредиторів Полонського підприємства водопровідно-каналізаційного господарства на загальну суму 3 387 482 грн. 51 коп., зокрема, по кредиторах перша черга вимоги по заробітній платі в сумі 338600,00 грн. ( а.с.86-87).

Постановою Господарського суду Хмельницької області від 18 серпня 2016 року Полонське підприємство водопровідно-каналізаційного господарства визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру строком до 18.08.2017 року.

Ухвалою Господарського суду Хмельницької області від 30.11.2017 року строк ліквідаційної процедури банкрута Полонського підприємства водопровідно-каналізаційного господарства м. Полонне Хмельницької області та повноваження ліквідатора ОСОБА_7 продовжено до 15.02.2018 року.

Зазначені обставини підтверджуються письмовими доказами, які містяться в матеріалах справи.

Задовольняючи позов про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем в порушення ст. 116 КЗпП України не виплачено належних працівникові при звільненні сум, що відповідно до статті 117 КЗпП України є підставою для стягнення з відповідача середнього заробітку за весь час затримки при звільненні, який визначений за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100.

Однак, такий висновок зроблено судом першої інстанції без урахування всіх обставин справи, що мають значення для правильного вирішення, судом неповно з'ясовано обставини справи, неправильно застосовано норми процесуального права.

Судом першої інстанції не враховано постанову Господарського суду Хмельницької області від 18 серпня 2016 року, обставини, встановлені якою, є преюдиційними в силу вимог ч.3 ст.60 ЦПК України (в редакції чинній на момент ухвалення рішення).

Із вказаної постанови вбачається, що Полонське підприємство водопровідно-каналізаційного господарства визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру строком до 18.08.2017 року.

Ухвалою Господарського суду Хмельницької області від 30.11.2017 року строк ліквідаційної процедури банкрута Полонського підприємства водопровідно-каналізаційного господарства м. Полонне Хмельницької області та повноваження ліквідатора ОСОБА_7 продовжено до 15.02.2018 року.

Крім того, ухвалою Господарського суду Хмельницької області від 17.12.2015 року затверджено реєстр вимог кредиторів Полонського підприємства водопровідно-каналізаційного господарства на загальну суму 3 387 482 грн. 51 коп., зокрема, по кредиторах перша черга вимоги по заробітній платі в сумі 338600,00 грн.

Умови та порядок відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом та застосування ліквідаційної процедури з метою повного та часткового задоволення вимог кредиторів передбачені Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Згідно з п.7 Прикінцевих та перехідних положень вказаного Закону статтю 12 ГПК України доповнено пунктом 7, відповідно до якого до підвідомчості господарських судів віднесено справи у спорах, зокрема про стягнення заробітної плати з боржника, стосовно якого порушено справу про банкрутство (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно з п.8 ч.1 ст.20 ГПК України (в редакції від 15.12.2017 року) справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених Податковим кодексом України.

Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо виконання господарських зобов'язань» розділ Х «Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» доповнено пунктом 1-1, яким визначено, що положення цього Закону застосовуються господарськими судами під час розгляду справи про банкрутство, провадження в яких порушено після набрання чинності цим Законом, тобто після 19 січня 2013 року.

Відповідно до ч.4 ст.10 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, вирішує усі майнові спори з вимогами до боржника, у тому числі спори про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов'язаних із визначенням та стягненням грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України.

Суд першої інстанції вказані вимоги закону не врахував та залишив поза увагою, що суд не наділений повноваженнями розглядати вимоги ОСОБА_5 в порядку цивільного провадження, оскільки всі майнові питання в таких випадках розглядаються одним господарським судом.

Згідно з п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ч.1 ст.377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

За таких обставин рішення суду першої інстанції підлягає скасування з закриттям провадження у справі.

Керуючись ст.ст. 374, 377, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Полонського підприємства водопровідно-каналізаційного господарства задовольнити.

Заочне рішення Полонського районного суду Хмельницької області від 13 жовтня 2017 року скасувати, провадження у справі за позовом ОСОБА_5 до Полонського підприємства водопровідно-каналізаційного господарства про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнення закрити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 25 червня 2018 року.

Судді /підписи/

Згідно з оригіналом: суддя апеляційного суду Т.О. Янчук