Провадження № 2/369/989/18
РІШЕННЯ

Іменем України

23.05.2018 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючого - судді - Волчко А.Я.

за участю секретаря - Раситюк М.П.,

представника позивача -ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про про поділ майна подружжя, та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання квартири особистою власністю одного з подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2017 р. позивач ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_4 про поділ майна подружжя.

У грудні 2017 року позивач ОСОБА_4 звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_3 про визнання квартири особистою власністю одного з подружжя.

В обґрунтування заявлених вимог позивач вказував на те, що 6 березня 2009 року вона зареєструвала шлюб з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у Відділі реєстрації в цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві, про що було складено актовий запис № 178, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 06.03.2009. Наразі Позивач та Відповідач перебувають у офіційно зареєстрованому шлюбі.

За час спільного проживання у шлюбі Позивачем та Відповідачем було набуто нерухоме майно, що є відповідно об'єктом спільної сумісної власності подружжя, а саме: квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 49,4 кв.м.

Зазначена квартира була придбана на ім'я відповідача за спільні кошти подружжя згідно Договору купівлі - продажу квартири від 12.03.2010 року, посвідченого Хоменко Т.О. приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області, зареєстрованого у реєстрі за №303.

Згідно Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №26441572 від 17.06. 2010 року, виданого КП «Бюро технічної інвентаризації Києво-Святошинської районної ради Київської області» право власності на Квартиру зареєстроване за Відповідачем.

Так, вищевказана квартира була набута ними в період перебування у шлюбі та за спільні кошти, а відтак вона є спільною сумісною власністю подружжя.

Враховуючи зазначене, частки Позивача та Відповідача у праві спільної сумісної власності на Квартиру є рівними.

Відтак Позивачу та Відповідачу належить по 1/2 частині квартири АДРЕСА_1

Відповідно до Висновку про вартість об'єкта незалежної оцінки, що міститься у Звіті про оцінку 1-к. житлової квартири АДРЕСА_1, наданого ТОВ Меркурій Партнерс» та оцінювачем К.М.Гуменюк за результатами проведеної оцінки 05.10.2017 року ринкова вартість квартири становить 100 000 (сто тисяч) грн. 00 коп.

Тому на підставі вищевказаного просила суд в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1

В порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3, право приватної власності на 1/2 частину ртири АДРЕСА_1

Позивач за зустрічним позовом свої позовні вимоги обгрунтував тим, що він уклав шлюб з ОСОБА_10 (після укладення шлюбу прізвище було змінено на ОСОБА_10 Від даного шлюбу у них народилося двоє дітей: ОСОБА_11 та ОСОБА_12. За час їхнього спільного життя ними було придбано спільне майно, яке складалось з квартири АДРЕСА_1, яка на праві власності належала йому.15 травня 2008 року шлюб між ним та ОСОБА_13 було розірвано. 06 березня 2009 року він зареєстрував шлюб з ОСОБА_13. (після укладання шлюбу прізвище змінено на ОСОБА_13) Під час спільного проживання вони проживали в квартирі відповідача. 06.03. 2010 року року між ОСОБА_4, ОСОБА_13, ОСОБА_12 та ОСОБА_14 був укладений договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, Кияшко А.В., та зареєстровано в реєстрі за № 431. Ціна даного договору купівлі-продажу квартири складала 622736 двадцять дві тисячі сімсот тридцять шість) гривень 40 копійок, що еквіваленто сумі 78000 (сімдесят вісім тисяч) доларів США 00 центів, на день укладання Договору, за офіційний курсом НБУ (1 долар 7.9838). 10.06. 2010 року між ОСОБА_4, ОСОБА_13., ОСОБА_23 та ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18 був договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2, посвідчений приватним нотаріусом Київського нотаріального округу, Боднар Н.В., та зареєстровано в реєстрі за № 1811. Ціна даного договору купівлі-продажу квартири складала 100000 (сто гривень 00 копійок, що було еквівалентом сумі 12643 (дванадцять тисяч шістсот сорок три) долари США 00 центів, станом на день укладання договору за офіційний курсом НБУ (1 долар США=7,9181). 12.03. 2010 року між ним, ОСОБА_4, та ТОВ «Будівельник Київщини» був укладений договір купівлі-продажу АДРЕСА_1 посвідченого приватним м Києво-Святошинського районного нотаріального округи Київської Хоменко Т.Л., та зареєстровано в реєстрі за № 303. Продаж квартири вчинено за 444600 (чотириста сорок чотири тисячі шістсот гривень 00 копійок, що було еквівалентом сумі 55715 (п'ятдесят п'ять тисяч сімсот п'ятнадцять) доларів США 00 центів, станом на день укладання договору, за офіційний курсом НБУ (1 долар США=7,9804). напередодні, а саме, 28.02.2010 року ОСОБА_13. ОСОБА_12 домовились сплатити йому за продаж двох квартир кошти в розмірі 60000 тисяч доларів США 00 центів,як за збільшену його частку у даних квартир та з обов'язком сплатити витрати, пов'язані з купівлею на ім'я його доньки, ОСОБА_12 Тобто, відразу ж, після укладання договору купівлі-продажу від 06.03. 2010 року квартири АДРЕСА_1 продаж вчинено за 78000 (сімдесят вісім тисяч) доларів США 00 центів), в 60.000 (шістдесят тисяч) доларів США 00 центів, які використав на спірної квартири. І звісно ж, після продажу квартири № АДРЕСА_5 коштів не отримував та не мав з цього приводу. Таким чином, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. На момент купівлі спірної квартири спільних дітей у нас з відповідачем не було (тобто, відповідач не витрачала ні коштів, ні часу, ні фізичної сили для догляду за ними), значних власних заощаджень не мала, мала незначний дохід та не була членом ТОВ «ПБО «Будівельник Київщини», не укладала договір з даним підприємством, (хоча, не була позбавлена даного право самостійно стати членом даного ТОВ або будь-якого іншого) та не надала жодного доказу на підтвердження того, що дана спірна квартира придбана за спільні кошти подружжя (хоча, з моменту укладання шлюбу минув, лише 1 рік) та саме, який внесок був нею вкладений в придбання зазначеної квартири. На підставі вищевказаного просив суд визнати квартиру за АДРЕСА_1 його особистою приватною власністю.

Позивач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, направив до суду свого представника з належним чином оформленими повноваженнями, тому суд вважає можливим розглянути справу в його відсутності.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги та просив їх задовольнити посилаючись на обставини справи викладені в позовній заяві, проти зустрічного позову заперечував, просив відмовити у його задоволенні.

Представник відповідача у судове засідання з'явилась, зустрічний позов підтримала, просила задовольнити, у задоволенні первісного позову просила відмовити з підстав, визначених у відзиві на позовну заяву.

Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об'єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов висновку, що первісний позов підлягає задоволенню, а у зустрічному позові слід відмовити з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи 6 березня 2009 року сторони зареєстрували шлюб з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у Відділі реєстрації в цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві, про що було складено актовий запис № 178, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 06.03.2009. Наразі Позивач та Відповідач перебувають у офіційно зареєстрованому шлюбі.

За час спільного проживання у шлюбі Позивачем та Відповідачем було набуто нерухоме майно, що є відповідно об'єктом спільної сумісної власності подружжя, а саме: квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 49,4 кв.м.

Зазначена квартира була придбана на ім'я Відповідача за спільні кошти подружжя згідно Договору купівлі - продажу квартири від 12.03.2010 року, посвідченого Хоменко Т.О. приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області, зареєстрованого у реєстрі за №303.

Згідно Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №26441572 від 17.06. 2010 року, виданого КП «Бюро технічної інвентаризації Києво-Святошинської районної ради Київської області» право власності на Квартиру зареєстроване за Відповідачем.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Як роз'яснено у п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» (далі - Постанова) поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69 - 72 СК України та ст. 372 ЦК України.

У п.п. 23, 24 Постанови роз?яснено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60 , 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України) , відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Згідно зі ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до ЦК України.

Як встановлено в судовому засіданні сторони на даний час не досягли згоди щодо поділу майна подружжя, яке придбане за час перебування в шлюбі.

Таким чином, як встановлено в судовому засіданні квартира за АДРЕСА_1, придбана 12 березня 2010 р. на ім'я ОСОБА_4 придбана на час коли ОСОБА_4 та ОСОБА_21 перебували в шлюбі, а тому є спільним майном подружжя та належить по 1/2 частині кожному з подружжя.

Враховуючи наведене суд вважає вимоги позивача обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Свідок ОСОБА_22 у судовому засіданні повідомила, що у 2010 році позичила кошти ОСОБА_21 у сумі 190 000 гривень для придбання квартири у АДРЕСА_6

Норми СК України у статтях 57, 60 встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя з приводу належного їм майна, згідно з якими:

1) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної власності;

2) майно, набуте кожним із подружжя до шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з них.

З метою збереження балансу інтересів подружжя, дотримуючись принципів добросовісності, розумності і справедливості СК Українимістить винятки із загального правила.

Зокрема, відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею/ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй/йому особисто.

Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які є підставами виникнення права спільної власності на майно подружжя) визначені у статті 60 СК України.

За змістом цієї норми належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його за час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна.

Виходячи з наведеного для правильного застосування статті 60 СК України та визнання майна спільною сумісною власністю суд повинен установити не тільки факт набуття цього майна за час шлюбу, а й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Відповідно до п.23 Постанови пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.07 р. про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя (далі - Постанова пленуму ВСУ №11 від 21.12.07 р.), вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч.3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦКможуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

При поділі майна подружжя, яке належить їм на праві спільної сумісної власності вважається, що частки майна чоловіка та дружини є рівними, якщо інше не визначене шлюбним договором або домовленістю між ними. Крім того, суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За наявності підстав, суд своїм рішенням може збільшити частку дружини, чоловіка, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування (ст. 70 СК України).

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями:

1) час набуття майна;

2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

Судом встановлено, що квартира за АДРЕСА_1, хоча і була придбана відповідачем під час шлюбу з позивачем, за їхні спільні кошти, але являється спільною сумісною власністю подружжя, яка підлягає розподілу по ? частині кожному.

Щодо вимоги позивача про визнання особистою приватною власністю ОСОБА_4 квартири по АДРЕСА_1 суд дійшов висновку про відмову даної вимоги, оскільки стороною позивача не надано суду належних доказів того, що спірна квартира є особистою приватною власністю ОСОБА_4, так як дана квартира є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, та була придбана за час перебування позивача та відповідача у шлюбі, що і було встановлено в ході судового розгляду.

Згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Керуючись ст.ст. 358,364,368,372 ЦК України, ст.ст. 60,61,69,70,71СК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» та керуючись ст.ст. 7-13, 76-81, 137, 139, 141, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_4.

Визнати за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_4.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 1000 грн. 00 коп.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання квартири особистою власністю одного з подружжя - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, до Апеляційного суду Київської області через Києво-Святошинський районний суд Київської області.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя А.Я. Волчко