Справа №: 400/6/18
Провадження № 2/400/95/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2018 року

Петрівський районний суд Кіровоградської області

в складі: головуючого судді - Колесник С. І.

при секретарі - Проценко К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференцзв'язку в смт. Петрове цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача звернувся з позовом до суду, мотивуючи тим, що 05 вересня 2011 року між сторонами було укладено кредитний договір № б/н, згідно якого відповідачка отримала кредит в розмірі 7500 гривень 00 копійок у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач не виконує покладені на неї договором зобовязання щодо своєчасності погашення кредиту та сплати нарахованих відсотків за користування кредитом, внаслідок чого утворилася заборгованість по кредитному договору в сумі 18035 гривень 71 копійки, в звязку з чим представник позивача змушений звернутися до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором та сплаченого судового збору.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив посилаючись на те, що на підтвердження укладання кредитного договору позивачем надана копія анкети-заяви від 05.09.2011 року про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в Приватбанку, проте в цій заяві без номеру, без зазначення повної назви юридичної особи у відповідності до Статуту юридичної особи (зазначено тільки ПриватБанк), у відповідному розділі відповідачем не зазначено, яку ж саме картку «Універсальну», «Голд», «Пенсійну» тощо бажає оформити відповідач після ознайомлення з Умовами та Правилами надання банківських послуг, не зазначено також про бажаний кредитний ліміт.Додана копія Витягу з Тарифів не може бути взагалі допустимим та належним доказом у спорі, оскільки відповідно до приміток, зазначені Тарифи зазнали змін 01.01.2013 року, 01.09.2014 року та 01.04.2015 року. Додана до позову копія витягу з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку не передбачає можливості визначити час її дії та періоди коли протягом з часу підписання відповідачем анкети - заяви були внесені до них зміни, а отже не є належними та допустимими доказами у справі. Крім того в матеріалах справи відсутні відомості щодо укладання сторонами у справі кредитного договору, в якому чітко визначено умови надання кредиту та його погашення, тому відповідно до ст.ст. 76, 77 ЦПК України сама по собі анкета-заява не є належним доказом підтвердження факту надання відповідачу грошової суми як кредиту.Також відповідачем не підписано документів про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», в яких відображено процентну ставку, розмір щомісячних платежів та строк їх внесення, розмір та порядок нарахування неустойки.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом встановлено, що 05 вересня 2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № б/н, шляхом підписання Анкети-заяви, відповідно до якого остання отримала кредит у розмірі 7500 гривень 00 копійок у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с.5-8).

Відповідно до оригіналу анкети-заяви від 05 вересня 2011 року про приєднання до «Умов і правил надання банківських послуг», яка підписана власноруч ОСОБА_2, підтверджено згоду останньої на отримання банківських послуг від ПАТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 9).

Згідно копії свідоцтва про шлюб серії І-ОЛ №062218, виданого Новостародубською сільською радою Петрівського району Кіровоградської області 26 липня 2012 року, позивачка змінила прізвище «Коваль» на «Арламовська» (а.с.144).

Вказана анкета-заява не містить відповідних відміток у графах про те, яку саме картку бажає отримати ОСОБА_1, не вказано бажаний кредитний ліміт, а також відсутня відмітка про ознайомлення і вручення пам'ятки клієнта, в тому числі тарифів і основних умов обслуговування та кредитування.

Згідно розрахунку заборгованості, наданого позивачем, заборгованість за кредитним договором відповідача станом на 15 листопада 2017 року становить 18035 гривень 71 копійку, яка складається з 1344 гривні 69 копійок тіло кредиту; 5981 гривні 30 копійок відсотки за користування кредитом; 9374 гривні 69 копійок пені; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 гривень 00 копійок штрафу (фіксована частина), 835 гривень 03 копійки штрафу (процентна складова) (а.с.5-8).

У відповідності до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

Згідно ч. 2. ст. 639 ЦК України - якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

При оформленні кредиту заява на отримання кредиту, підписується повнолітньою, дієздатною особою (здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов'язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання ч. 2 п. 1 ст. 30 ЦК України), якою підтверджується, що Позичальник ознайомлений з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами.

Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин (в тому числі договір) вважається укладеним в письмовій формі, якщо її зміст, зафіксовано в одному або кількох документах, якими обмінялися сторони. Стаття 207 ЦК України не передбачає вичерпний перелік таких документів, тому наряду з листами та телеграмами можуть використовуватися і інші засоби зв'язку, наприклад електронний.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку.

Відповідно до Розділу 1 Загальних положень Умов та Правил надання банківських послуг, які розміщені на офіційному сайті позивача ПАТ Комерційний банк «ПриватБанк», керуючись законодавством України, публічно пропонує невизначеному колу осіб можливість отримання банківських послуг, для чого публікує Умови та Правила надання банківських послуг (далі - Умови та Правила).

Тобто, Правила та Умови є публічною офертою, що містять умови та правила надання послуг банком його клієнтам. Таким чином, клієнт отримує доступ до всіх без виключення послуг Банку.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, отримала кредитну карту з встановленим лімітом 7500 гривень, якими користувалась і не повернула одержані в кредит кошти в сумі 1344 гривні 69 копійок, що підтверджується випискою з карткового рахунку ОСОБА_1 (а.с.96-100).

Тобто доведеним є факт наявності у ОСОБА_1 заборгованості за кредитом в сумі 1344 гривні 69 копійок, згідно наданого банком розрахунку (а.с. 5-8).

Таким чином суд не може прийняти до уваги твердження представника відповідача про нікчемність вчиненого кредитного правочину.

Відповідно до ст.611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. У відповідності зі ст.625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання, тобто причини невиконання відповідачем зобовязань правового значення для справи не мають.

Згідно до ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Згідно із частинами 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Умовами обслуговування, які визначені у п. 2.1.1.2 Умов та правил надання банківських послуг, передбачено, що для надання послуг банку клієнту видається картка, її вид визначений у Пам'ятці клієнта/Довідці про умови кредитування і заяві, підписанням якої клієнт і банк укладає договір про надання банківських послуг. Датою укладення договору є дата отримання картки, вказаної у заяві. Після отримання банком необхідних документів, а також заяви, банк проводить перевірку пред'явлених документів і приймає рішення про можливість встановлення кредитного ліміту на кредитну карку. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою клієнта відносно прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком.

Отже, Банком визначено порядок надання банківських послуг викладений в Умовах та правилах надання банківських послуг, що передбачає обов'язковість укладання договору у письмовій формі.

Однак витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та правил надання банківських послуг, які не підписані відповідачем, не підтверджують, факт того, що між сторонами досягнуто згоди щодо збільшення розміру процентів за користування кредитом на умовах визначених цими банківськими документами.

Згідно ч. 1 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

З банківського розрахунку заборгованості вбачається, що з 01 вересня 2014 року відсоткова ставка за користування кредитом ОСОБА_1 збільшена до 34,80%, а з 01.04.2015 року до 43,20% (а.с.5-6).

Проте, анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, яка підписана 05 вересня 2011 року ОСОБА_1, не містить її письмової згоди на підвищення Банком в односторонньому порядку відсоткової ставки, тобто не містить ознак узгодження з позичальником в письмовій формі умов підвищення розміру відсотків за користування кредитом.

Відомості про можливі розміри підвищення відсоткової ставки відсутні також і в Умовах та Правил надання банківських послуг, долучених до матеріалів справи.

Отже, відсутні докази згоди відповідача на підвищення відсоткової ставки та належного повідомлення позичальника про її підвищення в односторонньому порядку.

У зв'язку з тим, що ОСОБА_1, як споживач банківських послуг надаючи письмову згоду на укладення кредитного договору, погодилася на сплату відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, то саме вказана відсоткова ставка має враховуватися Банком при нарахуванні відсотків за користування кредитом.

Таким чином з відповідача на користь позивача необхідно стягнути заборгованість по кредитному договору в сумі 1344 гривні 69 копійок (одержаних кредитних коштів) та відсотки за користування кредитом в сумі 264 гривні 74 копійки(за період з 05 вересня 2011 року по 29 серпня 2014 року включно, тобто за період виникнення несплати до підвищення процентної ставки, в якому відсоткова ставка банком нараховувалась в обумовленому сторонами розмірі, а саме із розрахунку 30,00%).

Що стосується заборгованості за пенею та штрафу (процентна складова), то вони не підлягають стягненню,виходячи з наступного.

Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Умовами кредитного договору між сторонами погоджено два види забезпечення виконання зобов'язань: у вигляді сплати пені та штрафу, який визначений у фіксованій грошовій сумі (500грн.), плюс в процентному відношенні (5% від суми заборгованості).

Тобто, за одне й те саме порушення зобов'язання передбачена подвійна відповідальність одного виду.

Відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому з урахуванням вищевикладеного, їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Таким чином, враховуючи, що факт вчинення між сторонами кредитних правовідносин знайшов своє підтвердження, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по кредитному договору в сумі 1344 гривні 69 копійок, відсотків за користування кредитом в сумі 264 гривні 74 копійки(із розрахунку 30,00 % річних), та штрафу (фіксована складова) в сумі 500 гривень 00 копійок, що відповідає узгодженим сторонами умовам кредитного договору, викладеним у заяві-анкеті (а.с.9) та вимогам ст.ст. 1049, 1054, 1056-1 ЦК України.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до вимог статті ст. 141 ЦПК України та Закону України "Про судовий збір", суд вважає за необхідне покласти на відповідача частину витрат позивача на сплату судового збору пропорційно до задоволених вимог - в сумі 187 гривень 13 копійок

Вказані правовідносини регулюються ст.ст.525, 526, 530, 536, 550, 611, 625, 1048, 1049, 1050,1054 Цивільного кодексу України.

Керуючись ст.ст. 141,263,264,265,268 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» заборгованість по кредитному договору в сумі 1344 гривні 69 копійок, відсотки за користування кредитом в сумі 264 гривні 74 копійкита штраф (фіксована складова) в сумі 500 гривень 00 копійок, а всього в сумі 2109 гривень 43 копійки.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» у відшкодування понесених судових витрат 187гривень 13 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після відмови у відкритті апеляційного провадження, повернення апеляційної скарги, залишення її без розгляду, ухвалення іншого рішення, яким закінчується апеляційне провадження.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Повний текст рішення складено 14 червня 2018 року.

Суддя (підпис)

З оригіналом вірно

Суддя Петрівського районного суду С.Колесник