Справа № 139/564/18
Провадження № 2/139/255/18
РІШЕННЯ

іменем України

27 червня 2018 року Мурованокуриловецький районний суд Вінницької області в складі: головуючої - судді Тучинської Н.В.

з участю представника позивача ОСОБА_1,

та секретаря судового засідання Хонькович Л.І.

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в смт Муровані Курилівці справу за ОСОБА_2 до Мурованокуриловецького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, ОСОБА_3, про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, -

В С Т А Н О В И В:

На підставі рішення Барського районного суду від 23 травня 2011 року ОСОБА_2 зобовязаний був сплачувати на користь ОСОБА_3 на утримання дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 - аліменти в розмірі 1/3 частини заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно на кожну дитину, починаючи з 27 квітня 2011 року і до досягнення старшою дитиною повноліття, тобто до 12 березня 2015 року.

Оскільки станом на 01 березня 2014 року ОСОБА_2 належним чином не виконував аліментні зобовязання і утворилася заборгованість за виконавчим документом на суму 24206 гривень, ухвалою Мурованокуриловецького районного суду від 07 квітня 2014 року боржника ОСОБА_2 було тимчасово обмежено у праві виїзду за межі України до моменту фактичного виконання аліментних зобовязань за виконавчим листом № 2-625/11 від 23 травня 2011 року.

13 жовтня 2015 року на підставі заяви ОСОБА_3 постановою головного державного виконавця на підставі п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повернуто стягувачу (а.с.10).

Вважаючи, що на даний час його аліментні зобовязання перед ОСОБА_3 виконані і закінчені, для забезпечення права на свободу пересування та вільний вибір місця проживання, ОСОБА_2 07 червня 2018 року звернувся до суду і просить скасувати встановлене ухвалою Мурованокуриловецького районного суду від 07 квітня 2014 року тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України.

У підготовче засідання не зявилися представник відповідача - Мурованокуриловецького РВ ДВС та третя особа - стягувач за виконавчим документом ОСОБА_3, хоча належним чином були повідомлені про час і місце його проведення (а.с. 17, 18). В той же час в.о.начальника Мурованокуриловецького РВ ДВС ОСОБА_6 подав заяву про проведення засідання без його участі та про визнання позову (а.с. 19).

Враховуючи обставину, що відповідач визнає позовні вимоги, і таке визнання позовних вимог відповідає закону, не порушує будь-чиї права чи законні інтереси інших осіб, суд ухвалив за можливе на підставі ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження ухвалити рішення у цій справі.

Представник позивача за довіреністю (а.с. 12) ОСОБА_1 підтримала позов ОСОБА_2 і пояснила: ОСОБА_2 - то її колишній зять (стягувач ОСОБА_3 - її донька). Він повністю відшкодував заборгованість по аліментах, станом на сьогодні діти уже дорослі, але наявність обмеження у праві виїзду за кордон позбавляє ОСОБА_2 можливості заробити на прожиття собі і дітям.

Розглянувши справу у судовому засіданні, дослідивши та оцінивши наявні у матеріалах справи докази, суд прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення заяви, за наступних підстав:

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Також ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об'єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров'я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Положеннями Закону України «Про виконавче провадження» не передбачено вирішення судом питання про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду боржника за кордон, розгляд таких питань не врегулюванний Розділом VI ЦПК України, в тому числі в порядку визначеному, ст. 441 ЦПК України.

Разом з тим суд враховує, що жодне обмеження прав згідно міжнародно-правових стандартів захисту прав людини не може бути абсолютним. Відповідно до ст. 2 протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод заходи щодо обмеження свободи пересування повинні бути достатньо виправдувальні суспільним інтересам в демократичному суспільстві. Згідно ч. 3 указаної статті на здійснення цього права не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

У справі Гочев проти Болгарії (Gochev v. Bulgaria від 26.11.2009 року) Європейський суд з прав людини сформулював загальні стандарти щодо права на свободу пересування, зазначивши, що таке обмеження має відповідати одразу трьом критеріям: по-перше, має ґрунтуватися на законі, по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у ч. 3 ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції, і по-третє, знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування). При цьому при вирішенні питання про пропорційність обмеження даного права з метою стягнення неоплачених боргів слід пам'ятати, що таке обмеження може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме погашенню заборгованості.

Як вбачається із постанови державного виконавця Гевко О.М. від 13 жовтня 2015 року (а.с. 10) на даний час виконавчий документ повернуто стягувачу на підставі її заяви.

Станом на 10 травня 2018 року відкритих виконавчих проваджень відносно ОСОБА_2 у Мурованокуриловецькому районному відділі державної виконавчої служби на виконанні немає (а.с. 11).

Виходячи з вищевказаних норм національного законодавства, на стадії виконання судового рішення обмеження права особи на виїзд слід вважати доцільним у випадках, коли особа ухиляється від виконання зобов'язання, покладеного на неї рішенням суду.

Оскільки, підстави для тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон, відпали, заява ОСОБА_2 про скасування вказаного обмеження підлягає до задоволення.

Керуючись: ст. 33 Конституції України, ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 12, 13, 76-81, 197-198, 200, 259, 264, 265, 354 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов задовольнити. ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, скасувати тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, накладене ухвалою Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 07 квітня 2014 року у справі № 139/293/14-ц.

Виконання ухвали доручити Державній прикордонній службі України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: _____________