АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 629/367/17 Головуючий суддя І інстанції Каращук Т. О.
Провадження № 22-ц/790/3089/18 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Спори, пов`язані із застосуванням Закону України Про захист прав споживачів
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2018 року м. Харків.

Апеляційний суд Харківської області у складі колегії суддів палати у цивільних справах:

головуючого судді Яцини В.Б.

суддів колегії: Бурлака І.В., Кружиліної О.А.,
за участю секретаря судового засідання Колесник О.Е.,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 13 березня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Житлова управляюча компанія» Лозівської міської ради Харківської області, 3-і особи: ОСОБА_2 , Комунальне підприємство « Теплоенерго» Лозівської міської ради Харківської області про захист прав споживача, визнання дій незаконними, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди,
встановив :

07 лютого 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до КП «ЖУК», в якому просив визнати незаконними дії відповідача щодо здійснення агресивної підприємницької практики, яка фактично містить елементи примусу, докучання та неналежного впливу у відношенні до нього та нарахування йому грошових зобов`язань попереднього власника за адресою: АДРЕСА_1 , за послуги, які він від КП «ЖУК» ніколи не отримував, та грошових зобов`язань за теплопостачання за вказаною адресою, які він також не отримував у зв`язку з відсутністю технічної можливості; зобов`язати відповідача у майбутньому утриматися від агресивної підприємницької практики, яка фактично містить елементи примусу, докучання та неналежного впливу у відношенні до нього та не нараховувати більше йому грошові зобов`язання щодо житлово-комунальних послуг, які від нього ніколи не отримував, а також не пред`являти йому квитанції, повідомлення та вимоги які містять інформацію щодо нарахування йому грошових зобов`язань за вище вказаною адресою; стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 50000 грн.00 коп.
В обгрунтування позову вказав, що він є власником трикімнатної квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу квартири. Неодноразово звертався до відповідача щодо укладення з ним договорів на надання житлово-комунальних послуг, вказуючи на те, що до минулих боргів відношення не має, просив відкрити новий особовий рахунок і здійснювати нарахування з моменту виникнення у позивача права власності, звертав увагу також на те, що в квартирі відсутні прилади опалення, що виключає отримання теплової енергії або послуг з централізованого опалення. Однак, позивач знайшов у себе в дверях попередження про відключення каналізації за його адресою на ім`я ОСОБА_3 , після звернення позивача до КП «ЖУК», відповідач почав вказувати в квитанціях його прізвище. Як зазначає позивач, відповідач не повинен рахувати зобов`язання за квартирою, вони повинні рахуватися за особою, також ОСОБА_1 зазначає, що КП «ЖУК» застосовую агресивну підприємницьку практику щодо нього, погрожуючи та примушуючи його. Заборгованість попереднього власника відповідачем так і не списана, як вказує позивач, не зважаючи на його заяви. ОСОБА_1 зазначає, що пропозицій укласти договори від відповідача не поступало. Враховуючи факт участі у антитерористичній операції, позивач зазначає, що після демобілізації зіткнувся з фінансовими труднощами, так як підприємницьку діяльність потрібно було відновлювати з нуля, відповідно до цього позивач називає верхом цинізму звернення відповідача з заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості з нього та його дружини, враховуючи викладене позивач вважає за необхідне стягнути з КП «ЖУК» завдану моральну шкоду у зв`язку з психологічним стресом.
27.02.2017 року третьою особою ОСОБА_2 було подано правову позицію по справі, в якій вона повністю підтримала позицію позивача та наполягала на задоволенню його вимог, зазначала, що після демобілізації чоловік став нервовим, що на її думку є наслідками бойових дій та отриманому у зв`язку з цим посттравматичному синдромі, до даного психологічного стану додалися проблеми пов`язані з незаконними діями відповідача.
11.04.2017 року представником КП «ЖУК» подано заперечення, в якому зазначено, що позивачу надаються послуги належної якості, укладено договори, законодавство не передбачає обов`язкової письмової форми, а тому договір може бути укладений шляхом прийняття наданих послуг. Також представник вказує, що згідно чинного законодавства саме споживач зобов`язаний укласти договір, щодо звернень відповідач пояснює, що позивачу надавались відповіді відносно того, що відсутність приладів опалення не дає підстав для не нарахування плати за централізоване опалення і також в відповіді пропонувалося звернутися до абонентського пункту для укладення договору. Відносно відкриття нового особового рахунку, представник відповідача зазначає, що підстави для його відкриття були відсутні, так як позивачем не надавалася копія договору купівлі-продажу для вирішення даного питання. 14.09.2016 року на ім`я ОСОБА_1 було відкрито новий особовий рахунок за період з 06.08.2013 року, тобто з моменту придбання квартири. Враховуючи договір купівлі-продажу, продавцем зазначено, що у квартирі переобладнань, перепланувань, добудов, перебудов та реконструкції не здійснювалося, тобто це свідчить про те, що позивачем вже після купівлі квартири самовільно та незаконно від`єднано прилади опалення. На даний час, власник порушує права інших власників, так як самовільно змінив систему опалення, а будь-яке втручання призводить до зміни теплового балансу будинку та погіршує права інших мешканців. Нарахування оплати за централізоване постачання теплової енергії здійснюється на підставі будинкового лічильника пропорційно опалювальної площі квартири позивача, на підставі затверджених тарифів. Як зазначає представник, централізоване постачання теплової енергії припиняється після затвердження у встановленому порядку акта про відключення будинку від мереж ЦО і ГВП, вказаний акт і є підставою для припинення нарахувань за опалення. Комісією було складено акт та запропоновано позивачу відновити систему опалення, пропозиція ОСОБА_1 була проігнорована, а тому відповідач направив позивачу припис щодо усунення виявлених правопорушень. Представник вказує, що КП «ЖУК» зверталося до КП «Теплоенерго», яке повідомило про відсутність акта, тобто відсутність підстав для припинення нарахування. Також в запереченні вказано, що позивачем не надано доказів в обґрунтування вимоги про стягнення моральної шкоди. Представник також зазначає, що захист прав на майбутнє законодавством не передбачено. Відповідно до викладеного, відповідач вважає вимоги позивача не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
Враховуючи положення ст.279 ЦПК України, справа розглядається без виклику (повідомлення) сторін за відсутності їх заяв про інше.
13.02.2018 року представник відповідача було надано відзив на позов, в якому містяться всі ті ж обставини, що і в запереченнях від 11.04.2017 року, крім того представником зазначено, що з моменту відкриття нового особового рахунку ОСОБА_1 погашення боргів, які виникли не здійснюється.
Представником третьої особи КП «Теплоенерго» були надані пояснення, в яких вказано, що при проектуванні будинку закладається централізоване опалення, з метою недопущення збоїв встановлена заборона на вчинення дій, спрямованих на порушення теплового балансу. Споживач повинен погоджувати з теплопостачальною організацією нові підключення, відключення та переобладнання системи тепло споживання, не допускати переобладнання системи, яке може призвести до порушення її балансу. У Акті обстеження від 05.09.2013 року зазначено рекомендації позивачу щодо відновлення трубопроводу та опалювальних приладів, як вказує представник до КП «Теплоенерго» з питань переобладнань, відключення чи підключення позивач не звертався. Підставою припинення нарахувань за теплопостачання є тристоронній акт, згідно порядку відключення будинків від мереж централізованого опалення, який в даному випадку відсутній.
Рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 13 березня 2018 року відмовлено у задоволенні позову.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Вказав, що жодних законних підстав, для призначення розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження про який йдеться в ухвалі суду першої інстанції не було так як. провадження у справі відкрито 07 лютого 2017 року, а заміна порядку розгляду справи з загального на спрощений, під час розгляду вже відкритого провадження, нормами Цивільного процесуального кодексу України не передбачена.

Послався на п.6 ч. 3 ст.178 ЦПК України передбачено, що відзив за вих. № 434 від 08.02.2018 року, на який посилається у обґрунтування своїх висновків суд першої інстанції підписано від імені юридичної особи, представником по справі Юрисконсультом КП «ЖУК» Лозівської міської ради Сузімовою Н.Ю. Однак з переліку документів, який наведено у вказаному відзиві та які долучаються до нього у якості додатку, відсутній документ, що підтверджує повноваження представника відповідача. Також у вказаному переліку відсутні докази, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів іншим учасникам справи. Тому відзив та додані до нього документи подані до суду першої інстанції з порушенням порядку встановленого статтею 178 ЦПК України і судом не повинні були прийматися. Перелічені у відзиві № 434 від 08.02.2018 року документи було подано до суду з порушенням порядку, встановленого законом вважає, що вказані докази, є недопустимими. Вказав, на порушення судом першої інстанції ст.78 ЦПК України, що під час розгляду справи та ухвалення рішення норм процесуального права свідчить те, що до уваги беруться начебто надані представником третьої особи - КП «Теплоенерго» пояснення, хоча в матеріалах справи відсутні які б то не було докази направлення третьою особою вказаних пояснень іншим учасникам процесу.

Зазначив, що саме з моменту виникнення 06.08.2013 року права власності на трикімнатну квартиру, яка розташована у багатоквартирному будинку за адресою: АДРЕСА_1 , враховуючи норми частини 4 статті 319 та частини 1 статті 322 Цивільного кодексу України, виник обов`язок щодо участі у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Відповідно до Закону України Про житлово-комунальні послуги виконавець послуги зобов`язаний підготувати договір, згідно з типовим, в якому повинні бути передбачені всі істотні умови договору, а саме умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди, та запропонувати його споживачеві, який також має обов`язок щодо укладання типового договору.

У своїх зверненнях від 29.08.2013 року та від 19.08.2014 року, він просив відповідача як представника юридичної особи, що уповноважена укладати договори на житлово-комунальні послуги, підготувати та укласти з ним як законним власником договори на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов їх виконання.

Судом не прийнято до уваги, що він у своїх зверненнях до відповідача неодноразово звертав увагу останнього на те, що у придбаній ним квартирі відсутні прилади опалення, що виключає можливість отримання ним теплової енергії та або послуг з централізованого опалення. У складеному представниками відповідача актінаведений факт було зафіксовано. Тобто судом першої інстанції залишено позаувагою те, що відповідачем та третьою особою зафіксована та фактичновизнана відсутність технічної можливості для надання послуг з постачаннятеплової енергії та підстави для нарахування йому та його дружині яких би то небуло зобов`язань щодо цього.

Зазначив, що на обгрунтування вимог щодо порушення прав споживача пов`язаних з незаконними діями відповідача, що містять елементи примусу, докучання та неналежного впливу у відношенні до нього, ним у позовній заяві зазначалося, що 13.08.2014р. у вхідних дверях належної йому квартири, мною було виявлено попередження на відключення системи каналізації. Вказане попередження було адресовано на ім`я ОСОБА_3 (попереднього власника) та у попередженні чомусь зазначено адресу належної йому квартири, а саме: АДРЕСА_1 . Після його звернення 19.08.2014 року до відповідача у квитанціях почав зазначати вже його прізвище та ініціали але суми начебто його заборгованості та періоди її виникнення явно свідчили що мова йде про зобов`язання попереднього власника. Для нього виявилося досить дивним те, що відповідач чомусь рахує зобов`язання попереднього власника ( ОСОБА_3 ) за нерухомим майном, яке з 06.08.20013р. належить йому.

Вважає, що суд першої інстанції відмовивши в позові не застосував ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів» судом першої інстанції не прийнято до уваги, що статтею 10 Закону України Про захист прав споживачів передбачені права споживача у разі порушення умов договору про виконання робіт (надання послуг). Але у зв`язку з тим. що відповідачем у порушення вимог пункту 2, підпункту 3, статті 21 Закону України Про житлово- комунальні послуги договір про надання житлово-комунальних послуг з ним як власником квартири не укладено (тобто не виконано вимоги закону, а саме підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов цього виконання згідно з типовим договором він фактично позбавлений можливості вимагати від нього передбаченого вказаною нормою закону захисту. Тому нарахування відповідачем грошових зобов`язань без жодних на те правових підстав, надсилання на адресу належного йому приміщення повідомлень про грошові зобов`язання є ні чим іншим як агресивною підприємницькою практикою.

У період з 24.09.2014 року по 23.09.2015 рік, позивач безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районах проведення антитерористичної операції у Донецькій та Луганській області та є учасником бойових дій. Після демобілізації зіштовхнувся зі значними фінансовими труднощами, так як підприємницьку діяльність у цивільному житті потрібно було фактично відновлювати з нуля. У цій ситуації верхом цинізму з боку відповідача виявилося звернення до Лозівського міськрайонного суду Харківської області з заявою про видачу у відношенні нього та її дружини судового наказу про стягнення заборгованості за послуги з холодного водопостачання і водовідведення, централізованого опалення, утримання будинків та прибудинкової території та вивозу твердих побутових відходів від 15.08.2016 року вих. № 2542. Слід зазначити, що за вказаною заявою, Лозівським міськрайонним судом Харківської області було видано судовий наказ від 19.10.2016 року по справі № 629/3768/16-й судовий наказ, який передбачав стягнення солідарно з нього та його дружини - ОСОБА_2 на користь комунального підприємства «Житлова управляюча компанія» Лозівської міської ради заборгованість в сумі 40681,49 за послуги з холодного водопостачання і водовідведення, централізованого опалення, квартирної плати та вивіз твердих побутових відходів витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 30 гривень, а також витрати по сплаті судового збору в сумі 344 гривні 00 копійок з кожного.
До апеляційного суду 17 травня 2018 року надійшов відзив на апеляційну скаргу від Комунального підприємства «Житлова управляюча компанія» Лозівської міської ради Харківської області, в якому він зазначає, рішення суду законне та обгрунтоване.
Вказав, що відповідно до ст. 178 ЦПК України в матеріалах даної справи містяться докази, того що разом з відзивом КП «ЖУК» було додано перелік документів та інших доказів, а саме документи, що підтверджують надіслання відзиву і доданих до нього доказів іншим учасникам справи, а також належним чином завірена копія довіреності на підтвердження повноваження представника відповідача.

У відзиві зазначив, що на підставі п.1 ч.3 ст.20 Закону України « Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Між виконавцями житлово-комунальних послуг та позивачем існують правовідносини та встановилися усні договірні відносини з приводу надання житлово-комунальних послуг. Крім того усім абонентам неодноразово пропонувалося укласти договори шляхом друкування оголошення в кожній квитанції на оплату комунальних послу та повідомлення в засобах масової інформації. Співробітниками КП «ЖУК» Лозівської міської ради договори укладаються також за місцем проживання абонентів. Кожен мешканець міста може укласти договір звернувшись на абонентний пункт підприємства чи безпосередньо КП «ЖУК» Лозівської міської ради, тобто з боку підприємств робиться усе можливе для вирішення даного питання, а з боку позивача жодних дій окрім введення суду в оману та неналежного виконання своїх обов`язків, як споживача, немає.

Звертає увагу суду, що 14.09.2016 року на ім`я ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , було відкрито новий особовий рахунок з 06.08.2013 року тобто з моменту придбання позивачем даної квартири та без зазначення боргу попереднього власника даної квартири (копія відповіді мається в матеріалах справи). Але позивач продовжує не сплачувати за надані житлово - комунальні послуги.

Посилання ОСОБА_1 на погрози з боку КП «ЖУК» стосовно відключення квартири позивача від системи каналізації у зв`язку з несплатою за послуги КП « Лозоваводоканал» є безпідставними, оскільки відключення від міської каналізаційної мережі регулюється «Правилами приймання стічних вод у каналізаційну мережу м. Лозова» затвердженими: Рішенням Виконавчого комітету Лозівської міської ради від 12.03.2014 року, а всі дії стосовно попередження про відключення від каналізаційної мережі КП «ЖУК» проводить відповідно до договорів укладених між КП «ЖУК» та КП "Лозоваводоканал".

Зазначає, що у своїй позовній заяві позивач звертає увагу на те, що у придбаній ним квартирі відсутні прилади опалення, що виключає можливість нарахування відповідачем грошових зобов`язань за послуги з теплопостачання за адресою: АДРЕСА_1 , але КП «ЖУК» Лозівської міської ради зазначає що згідно договору купівлі-продажу, який міститься в матеріалах справи від 06.08.2013 року даної квартири, позивач є власником квартири, яка знаходиться в багатоквартирному та багатоповерхового будинку: п. 4.1 даного договору передбачено що «Продавець» ( в особі представника) стверджує що у відчужуваній ним квартирі переобладнань, перепланувань, добудов, перебудов, реконструкції не здійснювалося, що підтверджується від «Продавця» (в особі представника), зміст якої доведено до відома «Покупця» тобто виходячи з наступного та відповідно до акту обстеження від 05.09.2013 року, за участю представників КП «ЖУК» Лозівської міської ради в присутності ОСОБА_1 , КП «Теплоенерго» Лозівської міської ради проведено комісійне обстеження квартири за адресою: АДРЕСА_1 та складено відповідний акт обстеження, який мається в матеріалах даної справи та згідно якого встановлено, що в спірній квартирі здійснено від`єднання опалювальних приладів від системи централізованого опалення. За результатами обстеження запропоновано відновити систему опалення у відповідній квартирі. Дана пропозиція позивачем була проігнорована, внаслідок чого 16.09.2013 року на адресу позивача рекомендованим листом було направлено лисі з пропозицією щодо усунення виявлених правопорушень, який було отримано позивачем по справі. Отже від`єднання від системи теплопостачання квартири за адресою: АДРЕСА_1 відбулося самовільно, саме після придбання позивачем даного помешкання. Нарахування оплати за централізоване постачання теплової енергії здійснюється КП «ЖУК» Лозівської міської ради па підставі показників будинкового лічильника пропорційно опалювальної площі квартири позивача, на підставі тарифів, затверджених виконавчим комітетом Лозівської міської ради Харківської області та на підставі тарифів затверджених НКРЕ та комунальних послуг.

Підставами для припинення нарахувань після відключення від централізованого опалення є підписаний тристоронній Акт, згідно Порядку. Враховуючи, що юридичного факту відключення квартири позивача від мережі централізованого опалення та постачання гарячої води не існує, то і підстав для припинення нарахування вартості оплати за користування тепловою енергією по квартирі або визнання незаконною нарахованої заборгованості за послуги з теплопостачання та підігріву води -немає. Самовільне відключення не дає підстав для складання такого Акту, а відповідно і для припинення здійснення нарахувань за послуги централізованого теплопостачання. Позивач, пред`явивши вимоги про стягнення з відповідача компенсації за заподіяну йому моральну шкоду не надав жодних належних та допустимих доказів в обґрунтування її наявності та розміру, зокрема. Позивачем також не доведено, які саме фізичні страждання були ним перенесені, як змінився його уклад життя в зв`язку з вказаними сумами у попередженнях та квитанціях на оплату житлово-комунальних послуг. До того ж із довідок по нарахуванню за комунальні платежі вбачається, що позивач з часу придбання квартири належним чином не сплачує вартість комунальних послуг та має особисту заборгованість, як власник квартири перед комунальними підприємствами. Позивач обгрунтував заподіяну йому моральну шкоду виключно словами, що містяться в позові, не надавши належних та допустимих доказів, які б підтвердили заподіяння їм моральної шкоди та відповідно її розмір компенсації в сумі, яка становить саме 50 000 грн. відповідно, а тому позивачу необхідно відмовити у задоволенні вимог про відшкодування моральної шкоди в повному обсязі.

Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та проведення судового засідання, згідно до положень ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи у передбачених ст. 367 ЦПК України межах, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанцїі виходив з того, що позивачем не дотриманий порядок відключення квартири від внутрішньобудинкових мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання та узгодження з міжвідомчою комісією Лозівської міської ради Харківської області. Вимога позивача стягнути моральну шкоду з відповідача в розмірі 50000 грн., то ОСОБА_1 не доведена, які саме фізичні і душевні страждання були ним перенесені, як змінився його уклад життя в зв`язку з вказівкою в квитанції на оплату житлово-комунальних послуг загального боргу по комунальним платежам та надісланням повідомлень.
Стаття 23 ЦК України передбачає, що:

1. Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

2. Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Так, у п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (зі відповідними змінами) (далі - постанова Пленуму від 31.03.1995) роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, а також вини останнього в її заподіянні.
У п.9 постанова Пленуму від 31.03.1995 роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Крім того, згідно правової позиції, яка була висловлена Верховним Судом України стосовно відшкодування моральної шкоди, завданої споживачеві послуг, відповідно до положень статей 4, 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі мають право на відшкодування моральної шкоди тільки в разі її заподіяння небезпечною для життя і здоров`я людей продукцією у випадках, передбачених законом (Постанова Верховного Суду України 9 листопада 2016 року у справі № 6-1575цс16).

Частиною першою статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору.

Згідно з пунктом 3 частини другої статті 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець зобов`язаний, підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Враховуючи наведене, обов`язок по укладанню договору про надання житлово-комунальних послуг покладено законодавцем як на споживача, так і на виконавця.

Пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

У частині першій статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15 і підстав для відступлення від цієї позиції немає.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є власником трикімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією договору купівлі-продажу квартири № 2821(а.с.9-10), виданого 06.08.2013 року приватним нотаріусом Степанчук Н.О. В зазначеному договорі продавець вказує, що заборгованості за комунальні послуги у відчужуваній квартирі не існує.
Згідно Акта обстеження від 05.09.2013 року(а.с.11), у трикімнатній квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , відсутні опалювальні прилади та трубопроводи внутрішньо будинкової системи теплопостачання. В акті зазначено пропозицію що відновлення трубопроводу та опалювальних пристроїв.
Позивач звертався до КП «ЖУК» з заявами про заключення з ним договорів як з новим власником, вказуючи також на те, що до боргів попереднього власника він не має ніякого відношення, про що свідчать заяви від 29.08.2013 року та від 15.08.2014 року(а.с. 12-13).
27.09.2013 року звернення ОСОБА_1 було розглянуто КП «ЖУК» та надано відповідь(а.с.33) позивачу, що він може звернутися до абонентського пункту підприємства для укладення договору, нарахування оплати за централізоване постачання теплової енергії здійснюється на підставі будинкового лічильника пропорційно опалювальної площі квартири позивача, на підставі затверджених тарифів рішенням Лозівської міської ради від 26.06.2012 року та додатком 1(а.с.72), постановами Національної комісії №146 від 17.10.2014 року та №1171 від 31.03.2015 року, за відсутності акта відключення нарахування припинене бути не може.
12.09.2014 року відповідач надало відповідь(а.с.35) позивачу, в якій зазначило, що його звернення щодо вирішення питання про не включення боргу попереднього власника та відкриття нового рахунку, ним не надано документу на підставі якого він став власником квартири. КП «ЖУК» вказало, що за вказаною квартирою існує велика заборгованість за комунальні послуги, яка не зменшується, про що свідчать розрахунки (а.с.36-39), ОСОБА_1 не надано доказів не причетності до боргу.
Згідно рахунків за листопад, грудень 2015 року(а.с.14-15), суми для сплати, враховуючи борг зазначені на ім`я ОСОБА_3 .
Рахунок за січень 2016 року(а.с.16) надійшов на ім`я ОСОБА_1 з урахуванням боргу попереднього власника.
З 24.09.2014 року по 23.09.2015 року ОСОБА_1 брав участь у антитерористичній операції, що підтверджує довідка Міністерства оборони України №4/1082 від 03.02.2016 року(а.с.17), підстава: наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 24.09.2014 року №210, наказ польова пошта НОМЕР_2 від 23.09.2015 року №208.
17.11.2015 року на ім`я ОСОБА_3 надійшло попередження(а.с.21) про відключення системи каналізації у зв`язку з наявною заборгованістю.
15.08.2016 року відповідач оформив заяву на звернення до суду з метою стягнення з позивача та його дружини заборгованості за комунальні послуги, як вбачається з копії заяви(а.с.18), на підставі даної заяви Лозівським міськрайонним судом було видано судовий наказ про стягнення солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованості у сумі 40 681, 49 грн. та суми судового збору(а.с.19).
На заяву позивача, ухвалою від 16.11.2016 року(а.с.20) вищевказаний судовий наказ було скасовано.
20.09.2016 року на звернення позивача відповідач надав відповідь(а.с.32), в якій вказав, з 06.08.2013 року за адресою: АДРЕСА_1 , було відкрито новий особовий рахунок.
Відповідно до довідки КП «ЖУК» про склад сім`ї від 10.04.2017 року(а.с.55) в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані дві особи: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що підтверджується і особовим рахунком(а.с.56).
Відповідно до рішення Лозівської міської ради, Акта №3 від 01.03.2011 року та додатка до акта (а.с.57-62), будинок позивача знаходиться на балансі КП «ЖУК».
Позивачу після перевірки та виявлення відсутності опалювальних приладів та ігнорування пропозиції відновити систему опалення, було направлено відповідачем припис на усунення виявлених недоліків від 16.09.2013 року(а.с.63-64), в якому зазначено вимогу встановити опалювальні прилади та трубопроводи, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення(а.с.65).
КП «Теплоенерго» на звернення КП «ЖУК» надало відповідь(а.с.87), в якій повідомило про відсутність акта щодо відключення системи опалення будинку, тобто підстави для припинення нарахування.
Відповідно до договорів (а.с.79-86; 88-100) КП «ЖУК» займається обслуговуванням споживачів щодо житлово-комунальних послуг та нарахуванням оплати за отримані ними послуги.

Право споживача відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води у зв`язку з відключенням від мереж централізованого опалення закріплено в пункті 24 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 63 (далі - Правила).

Згідно з пунктом 25 Правил відключення споживача від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства.

Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється.

Порядком відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженим наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2005 року № 4 (далі - Порядок від 22 листопада 2005 року № 4) визначено процедуру відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води житлового будинку при відмові споживачів від таких послуг.

Порядком відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання (із змінами внесеними наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 6 листопада 2007 року № 169) відключення від мереж централізованого опалення і гарячого водопостачання окремих приміщень житлового будинку, у тому числі квартир, не передбачено.

Можливість відключення окремих приміщень житлового будинку існувала до внесення змін, затверджених вищезазначеним наказом.

Зміни до Порядку від 22 листопада 2005 року № 4, затверджені наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 6 листопада 2007 року № 169, набрали чинності 14 грудня 2007 року. Отже, до 14 грудня 2007 року при відключенні від мереж централізованого опалення і гарячого водопостачання, необхідно керуватися Порядком від 22 листопада 2005 року № 4, згідно з яким було передбачено відключення від мереж централізованого опалення і гарячого водопостачання окремих приміщень житлового будинку.

Громадяни, які отримали дозвіл на відключення квартири до 14 грудня 2007 року, мали право здійснити та завершити відповідні роботи з відключення квартири від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води і оформити проведення та завершення таких робіт у відповідності із чинним на той час Порядком від 22 листопада 2005 року № 4.

Порядком від 22 листопада 2005 року № 4 установлено, що для вирішення питання відключення споживача від мережі централізованого опалення, він повинен звернутися до постійно діючої міжвідомчої комісії, створеної органом місцевого самоврядування або місцевим органом виконавчої влади, для розгляду питань щодо відключення споживачів від мережі з відповідною письмовою заявою. Комісія після вивчення наданих власником документів приймає відповідне рішення, яке оформляється протоколом. При позитивному рішенні заявнику надається перелік організацій, до яких слід звернутися для отримання технічних умов для розробки проекту індивідуального (автономного) теплопостачання і відокремлення від мережі централізованого опалення. Проект індивідуального (автономного) теплопостачання і відокремлення від мережі централізованого опалення виконує проектна або проектно-монтажна організація на підставі договору із заявником. Проект узгоджується з усіма організаціями, які видали технічні умови на підключення будинку до зовнішніх мереж. Відключення приміщень від внутрішньо-будинкової мережі централізованого опалення виконується монтажною організацією, яка реалізує проект. По закінченні робіт складається акт про відключення від мережі централізованого опалення і подається заявником до комісії на затвердження. Після затвердження акта на черговому засіданні комісії сторони переглядають умови договору про надання послуг з централізованого теплопостачання.

Отже, відключення споживачів від мережі централізованого опалення відбувається тільки на підставі рішення постійно діючої міжвідомчої комісії, створеної органом місцевого самоврядування або місцевим органом виконавчої влади з вчиненням в подальшому дій споживачем з дотриманням визначеної Порядком від 22 листопада 2005 року № 4 процедури.

Звертаючись до суду, позивач не довів, що відключення квартири від мереж централізованого опалення здійснене ним в порядку, передбаченому Правилами, а не самовільно.

Відомості про прийняття відповідного рішення міжвідомчою комісією в матеріалах справи відсутні, отже відключення квартири здійснено позивачем самовільно з порушенням установленого порядку.

Отже, самовільне відключення від мереж централізованого опалення не є підставою для звільнення від оплати за послуги теплопостачання.

Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1192 цс15 і підстав для відступлення від цієї позиції немає.

Відповідно до пункту 8 Правил надання послуг із централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, послуги надаються споживачеві згідно із договором, що оформлюється на основі типового договору про надання послуг із централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення.

Договір між позивачем та відповідачем не укладався, однак, обов`язок по укладенню договору покладається у тому числі й на споживача послуг, а тому, правовідносини, які виникли, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги» та Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630.

Частиною першою статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору.

Згідно з пунктом 3 частини другої статті 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець зобов`язаний, підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Враховуючи наведене, обов`язок по укладанню договору про надання житлово-комунальних послуг покладено законодавцем як на споживача, так і на виконавця.

Пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

У частині першій статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Згідно до висновку викладеного у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951 цс15 і підстав для відступлення від цієї позиції немає.

Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Відповідно до змісту ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
У відповідності до ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.
З урахуванням положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України, відповідно до яких суд розглядає цивільну справи в межах заявлених вимог і на підставі, відповідно до ст.81 ЦПК України, доказів, наданих сторонами, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позиву, у зв`язку з відсутністю для цього правових підстав та доказів, які б підтверджували порушення права позивача.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

При наявності у споживача наміру відмовитися від послуг з централізованого теплопостачання він не позбавлений можливості здійснити це у передбачений законом спосіб.

Доводи апеляційної скарги, що у п.4.1 свідчить про те, що «продавець стверджує, що у відчужуваній ним квартирі самовільних переобладнань, перепланувань, добудов, перебудов реконструкції не здійснювалося, що підтверджується заявою від продавця, зміст якої доведений до покупця» , тому є необґрунтованими з тих підстав, що договір не підтверджує відключення від системи централізованого опалення відповідно до вимог законодавства та не отримання послуг позивачем. У п.4.5 договору купівлі-продажу зазначено, що заборгованості по квартирі немає (а.с.9-10).

Тому, виходячи з виходити із засад розумності, виваженості та справедливості колегія суддів, погоджується з висновками суду першої інстанції та ОСОБА_1 не доведено, які саме фізичні і душевні страждання були ним перенесені, як змінився його уклад життя в зв`язку з вказівкою в квитанції на оплату житлово-комунальних послуг загального боргу по комунальним платежам та надісланням повідомлень, відсутні докази на підтвердження наявності фізичних чи душевних страждань та підстав вважати, що вони викликані саме діяльністю КП «ЖУК».
Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Позов заявлено за положення ЗУ «Про захист прав споживачів», статтею 22 якого споживачі звільнені від сплати судових витрат. Саме таке тлумачення норм Закону України «Про судовий збір» і статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» викладене у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 березня 2018 року по справі № 761/24881/16-ц.

Враховуючи наведене, у суду апеляційної інстанції відповідно до ст. 141 ЦПК України відсутні підстави для стягнення судових витрат пов`язаних з апеляційним розглядом справи.
Оскільки судове рішення перевіряється в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія визнає, що рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення.

За таких обставин згідно статті 375 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишенню без змін.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, розподіл судових витрат між сторонами відповідно до статті 141 ЦПК України не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 268, 367,368, п. 1 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384, 388-392 ЦПК України, та пунктом 8 частини першої Розділу ХIII Перехідних положень ЦПК України, суд апеляційної інстанції
постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 13 березня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і протягом тридцяти днів з дня проголошення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення виготовлений 25 червня 2018 року.

Головуючий: В.Б. Яцина.

Судді: І.В.Бурлака.

О.А.Кружиліна