АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 травня 2018 року м. Чернівці

справа № 720/1163/16-ц

Апеляційний суд Чернівецької області у складіколегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Половінкіної Н. Ю.

суддів Владичана А.І., Одинака О.О.

секретаря Конецької Д.Г.

з участю представника відповідача ОСОБА_1, ОСОБА_2

учасники справи

позивач публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»

відповідач ОСОБА_3, ОСОБА_4

за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 22 грудня 2017 року, головуючий у першій інстанції Павлінчук С.С.,

встановила:

Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» у червні 2016 року звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів.

Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» зазначало, що між відкритим акціонерним товариством «УкрСиббанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» , та ОСОБА_3 укладено договір споживчого кредиту 10 серпня 2007 року №0.

Також відкритим акціонерним товариством «УкрСиббанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» , та ОСОБА_3 вчинено додаткову угоду від 10 серпня №1, додаткову угоду від 6 жовтня 2008 року №2 та додаткову угоду від 27 лютого 2009 року №3.

Виконання зобов»язання забезпечено договором між відкритим

Справа №720/1163/16-ц Головуючий у 1 інстанції Павлінчук С.С.

Провадження №22-ц/794/282/18-ц Доповідач Половінкіна Н.Ю.

Категорія 27

акціонерним товариством «УкрСиббанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» , та ОСОБА_4 поруки від 10 серпня 2007 року №132603, договором між відкритим акціонерним товариством «УкрСиббанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», та ОСОБА_4 поруки від 10 серпня 2007 року №133096.

Крім того відкритим акціонерним товариством «УкрСиббанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» , та ОСОБА_3 вчинено додаткову угоду від 27 лютого 2009 року №2 до договору між відкритим акціонерним товариством «УкрСиббанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» , та ОСОБА_4 поруки від 10 серпня 2007 року №132603, додаткову угоду від 27 лютого 2009 року №3 до договору між відкритим акціонерним товариством «УкрСиббанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» , та ОСОБА_4 поруки від 10 серпня 2007 року №132603 та додаткову угоду від 6 жовтня 2008 року №1 до договору між відкритим акціонерним товариством «УкрСиббанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», та ОСОБА_4 поруки від 10 серпня 2007 року №133096.

Посилаючись на невиконання зобов»язання та направлення ОСОБА_3, ОСОБА_4 30 березня 2016 року вимоги про виконання зобов»язання, публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» просило стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_4 кредит в сумі 20096 євро 59 центів, проценти в сумі 1013 євро 95 центів, пеню за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом в сумі 5607 грн. 11 коп., пеню за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам в сумі 2454 грн. 68 коп. солідарно.

ОСОБА_6, ОСОБА_4 з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_7 у листопаді 2016 року звернулися до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про визнання договору недійсним.

Зазначали, що між відкритим акціонерним товариством «УкрСиббанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» , та ОСОБА_3 укладено договір споживчого кредиту 10 серпня 2007 року №0, який забезпечений договором між відкритим акціонерним товариством «УкрСиббанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» , та ОСОБА_3, ОСОБА_7 іпотеки від 10 серпня 2007 року №60709.

Посилалися на те, що відкритим акціонерним товариством «УкрСиббанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», перед укладенням правочину не повідомлено ОСОБА_3 у письмовій формі достовірної інформації про сукупну вартість кредиту, вартості всіх супутніх послуг, а також іших фінансових зобов»язань.

Відкритим акціонерним товариством «УкрСиббанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» , та ОСОБА_3 вчинено додаткову угоду від 10 серпня №1, додаткову угоду від 6 жовтня 2008 року №2 та додаткову угоду від 27 лютого 2009 року №3, якими змінено істотні умови правочину.

Додаткову угоду від 10 серпня 2007 ркоу №1 до догвоору між відкритим акціонерним товариством «УкрСиббанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» , та ОСОБА_3 споживчого кредиту від 10 серпня 2007 року №0 ОСОБА_3 не підписано.

Вважали умови договору між відкритим акціонерним товариством «УкрСиббанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» , та ОСОБА_3 споживчого кредиту від 10 серпня 2007 року №0 несправедливими, оскільки всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Просили визнати договір між відкритим акціонерним товариством «УкрСиббанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» , та ОСОБА_3 споживчого кредиту 10 серпня 2007 року №0, додаткову угоду до договору між відкритим акціонерним товариством «УкрСиббанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» , та ОСОБА_3 споживчого кредиту від 10 серпня 2007 року №0 від 10 серпня №1, від 6 жовтня 2008 року №2, від 27 лютого 2009 року №2 в частині зміни схеми погашення кредиту, від 27 лютого 2009 року №3 в частині зміни схеми погашення кредиту та умов реструктуризації, договір між відкритим акціонерним товариством «УкрСиббанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» , та ОСОБА_3, ОСОБА_7 іпотеки від 10 серпня 2007 року №60709 недійсними.

Рішенням Новоселицького районного суду Чернівецької області від 22 грудня 2017 року у позові публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів відмовлено.

Зустрійний позов ОСОБА_6, ОСОБА_4 з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_7 до публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про визнання договору недійсним задоволено частково, постановлено визнати договір між відкритим акціонерним товариством «УкрСиббанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» , та ОСОБА_3 споживчого кредиту 10 серпня 2007 року №0 з додатковими договорами, договір між відкритим акціонерним товариством «УкрСиббанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» , та ОСОБА_3, ОСОБА_7 іпотеки від 10 серпня 2007 року №60709 в частині забезпечення договору між відкритим акціонерним товариством «УкрСиббанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» , та ОСОБА_3, ОСОБА_7 споживчого кредиту 10 серпня 2007 року №0 недійсними, а в решті відмовлено.

Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» в апеляційній скарзі просить рішенням Новоселицького районного суду Чернівецької області від 22 грудня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів задовольнити, стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_4 за договором між відкритим акціонерним товариством «УкрСиббанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» , та ОСОБА_3 споживчого кредиту 10 серпня 2007 року №0 кредит та проценти в сумі 21110 євро 54 центів, пеню в сумі 8061 грн. 79 коп. солідарно, у зустрічному позові ОСОБА_6, ОСОБА_4 з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_7 до публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про визнання договору недійсним відмовити.

Вказує на невідповідність висновку судової почеркознавчої експертизи Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України від 13 липня 2017 року №880-к вимогам Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертих та експертних досліджень, затверджених Наказом Міністерства юстиції україни від 8 жовтня 1998 року №53/5, посилаючись на надання вільних зразків, які за часом виконання та формою документа не відповідають об»єкту дослідження договору.

Неповне з»ясування обставин, що мають значення для справи, щодо встановлення п.10.13 договору між відкритим акціонерним товариством «УкрСиббанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» , та ОСОБА_3 споживчого кредиту 10 серпня 2007 року №0 отримання позичальником інформаційного листа, додання графіку платежів та визначення сукупної вартості кредиту до додаткової угоди від 10 серпня №1, додаткової угоду від 27 лютого 2009 року №2, додаткової угоду від 27 лютого 2009 року №3.

Зазначає про те, що не було досліджено додаток №2 «Графік платежів, визначення сукупної вартості кредиту» та інформаційного листа, оскільки такі документи відсутні у матеріалах справи.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Задовольняючи зустрічний позов ОСОБА_6, ОСОБА_4 з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_7 до публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про визнання договору недійсним частково, суд першої інстанції керувався положенням ч.1 ст.203, ч.1 ст.215 ЦК України та дійшов висновку про наявність підстав для визнання договору між відкритим акціонерним товариством «УкрСиббанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» , та ОСОБА_3 споживчого кредиту 10 серпня 2007 року №0 з додатковими договорами та договір між відкритим акціонерним товариством «УкрСиббанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» , та ОСОБА_3, ОСОБА_7 іпотеки від 10 серпня 2007 року №60709 в частині забезпечення договору між відкритим акціонерним товариством «УкрСиббанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» , та ОСОБА_3, ОСОБА_7 споживчого кредиту 10 серпня 2007 року №0 недійсними.

На обґрунтування таких висновків суд першої інстанції послався на правила пп.д п.2 ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», ст.6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», п.3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Національного банку України від 10 травня 2007 року №168 та вважав встановленим, що ОСОБА_3 не отримано інформацію про графік платежів, визначення сукупної вартості кредиту.

Мотивовано висновки суду першої інстанції висновком Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України від 13 липня 2017 року №880-к, відповідно якого у додатковій угоді між відкритим акціонерним товариством «УкрСиббанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» , та ОСОБА_3 від 10 серпня №1 до договору між відкритим акціонерним товариством «УкрСиббанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» , та ОСОБА_3 споживчого кредиту від 10 серпня 2007 року №0 та в додатку №1 «Тарифи банку» підписи виконані не ОСОБА_3, а іншою особою.

Відмовлючи у позові публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів, суд першої інстанції послався на визнання договору між відкритим акціонерним товариством «УкрСиббанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» , та ОСОБА_3 споживчого кредиту 10 серпня 2007 року №0 недійсним.

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 22 грудня 2017 року наведеним вимогам не відповідає.

Відповідно до вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Як роз»яснив Пленум Верховного Суду у п.3 постанови від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», відповідно до положень статей 10 і 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин. Відповідно до ст.19 Конституції України, ст.1 ЦПК та з урахуванням положення ч.4 ст.10 ЦПК вийти за межі заявлених вимог (вирішити незаявлену вимогу, задовольнити вимогу позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено) суд має право лише у випадках, прямо передбачених законом.

Предметом зустрічного позову ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання договору недійсним, тобто матеріально-правовою вимогою, стосовно якої позивачі просили ухвалити судове рішення, є визнання договору між відкритим акціонерним товариством «УкрСиббанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» , та ОСОБА_3 споживчого кредиту 10 серпня 2007 року №0, додаткової угоди до договору між відкритим акціонерним товариством «УкрСиббанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» , та ОСОБА_3 споживчого кредиту від 10 серпня 2007 року №0 від 10 серпня №1, від 6 жовтня 2008 року №2, від 27 лютого 2009 року №2 в частині зміни схеми погашення кредиту, від 27 лютого 2009 року №3 в частині зміни схеми погашення кредиту та умов реструктуризації, договір між відкритим акціонерним товариством «УкрСиббанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» , та ОСОБА_3, ОСОБА_7 іпотеки від 10 серпня 2007 року №60709 недійсними.

Таким чином судом першої інстанції постановлено про визнання додаткової угоди до договору між відкритим акціонерним товариством «УкрСиббанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» , та ОСОБА_3 споживчого кредиту від 10 серпня 2007 року №0 від 27 лютого 2009 року №2, від 27 лютого 2009 року №3 недійсними за межами позовних вимог.

Згідно із ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частинами 1-3 ст. 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

На підставі ч.2 ст.215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.7 постанови від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» №9 правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. У разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину.

Встановлено, що між акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», та ОСОБА_3 укладено договір споживчого кредиту 10 серпня 2007 року №0.

На забезпечення виконання зобов»язання між акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», та ОСОБА_3, ОСОБА_7 вчинено договір іпотеки від 10 серпня 2007 року №60709.

За змістом ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

На підставі ч.1 ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.

Конституційний Суд України у справі від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 про захист прав споживачів кредитних послуг у мотивувальній частині рішення зазначав, що держава забезпечує особливий захист більш слабкого суб'єкта економічних відносин, а також фактичну, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах, шляхом визначення особливостей договірних правовідносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору. Це здійснюється через установлення особливого порядку укладення цивільних договорів споживчого кредиту, їх оспорювання, контролю за змістом та розподілу відповідальності між сторонами договору.

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Споживач не зобов'язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки комісії або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі. Кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. У договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: 1) сума кредиту; 2) детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача (у процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; 3) дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; 4) право дострокового повернення кредиту; 5) річна відсоткова ставка за кредитом; 6) умови дострокового розірвання договору; 7) інші умови, визначені законодавством.

Пунктом 2.1 Правила надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затвердженими постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 25 травня 2007 року за №541/13808, на банки покладається обов»язок надання споживачу в письмовій формі інформацію про умови кредитування, а також орієнтовану сукупну вартість кредиту та зобов'язують банк отримати письмове підтвердження споживача про ознайомлення з цією інформацією.

До матеріалів справи приєднано додаткову угоду від 10 серпня 2007 року №1 до договору між відкритим акціонерним товариством «УкрСиббанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» , та ОСОБА_3 споживчого кредиту від 10 серпня 2007 року №0.

За змістом пунктів 1.1 та 1.2 наведеної додаткової угоди сторони погодили додати до договору додаток №2 «Графік платежів, визначення сукупної вартості кредиту» та додаток №3 «Тарифи банку».

Частиною 3 статті 203 Цивільного кодексу України встановлено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Волевиявлення є важливим чинником, без якого неможливо вчинення правочину, що узгоджується зі свободою договору, установленою статтею 627 ЦК України.

Своє волевиявлення на укладення договору учасник правочину виявляє в момент досягнення згоди з усіх істотних умов, складання та скріплення підписом письмового документа, в якому фіксуються правові наслідки.

Волевиявлення є важливим чинником, без якого неможливо вчинення правочину, що узгоджується зі свободою договору, установленою статтею 627 ЦК України.

Своє волевиявлення на укладення договору учасник правочину виявляє в момент досягнення згоди з усіх істотних умов, складання та скріплення підписом письмового документа, в якому фіксуються правові наслідки.

Згідно висновку судової почеркознавчої експертизи Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України від 13 липня 2017 року №880-к у додатковій угоді від 10 серпня 2007 року №1 до договору між відкритим акціонерним товариством «УкрСиббанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» , та ОСОБА_3 споживчого кредиту від 10 серпня 2007 року №0 та в додатку №1 «Тарифи банку» підписи виконані не ОСОБА_3, а іншою особою.

Ураховуючи відсутність волевиявлення ОСОБА_3 щодо укладення додаткової угоди від 10 серпня №1 до договору між відкритим акціонерним товариством «УкрСиббанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», та ОСОБА_3 споживчого кредиту від 10 серпня 2007 року №0 суд першої інстанції дійшов вірного висновку про доведеність ненадання відкритим акціонерним товариством «УкрСиббанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» інформації ОСОБА_3 про сукупну вартість кредиту та тарифи банку.

На підставі ч.5 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

Частиною 6 наведеної норми встановлено, що у разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення також підлягають зміні або договір може бути визнаним недійсним у цілому.

Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в ч.2 ст.18 цього Закону - умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Аналізуючи норму ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Відповідно до ч. 5 ст. 11 Закону до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими: 1) для надання кредиту необхідно передати як забезпечення повну суму або частину суми кредиту чи використати її повністю або частково для покладення на депозит, або викупу цінних паперів, або інших фінансових інструментів, крім випадків, коли споживач одержує за таким депозитом, такими цінними паперами чи іншими фінансовими інструментами таку ж або більшу відсоткову ставку, як і ставка за його кредитом; 2) споживач зобов'язаний під час укладення договору укласти інший договір з кредитодавцем або третьою особою, визначеною кредитодавцем, крім випадків, коли укладення такого договору вимагається законодавством та/або коли витрати за таким договором прямо передбачені у складі сукупної вартості кредиту для споживача; 3) передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки; 4) встановлюються дискримінаційні стосовно споживача правила зміни відсоткової ставки.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України від 25 вересня 2013 року (справа № 6-80цс13) за положеннями ч. 5 ст. 11, ст. 18 Закону України від "Про захист прав споживачів" до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Разом з тим несправедливість умов договору між відкритим акціонерним товариством «УкрСиббанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», та ОСОБА_3 споживчого кредиту від 10 серпня 2007 року №0 остання пов»язувала із ненаданням інформації про сукупну вартість кредиту та умови кредитування.

Не заслуговують на увагу доводи публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», на які є посилання в апеляційній скарзі, щодо невідповідності висновку судової почеркознавчої експертизи Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України від 13 липня 2017 року №880-к вимогам Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертих та експертних досліджень, затверджених Наказом Міністерства юстиції україни від 8 жовтня 1998 року №53/5.

На обґрунтування сумнівів у правильності наведеного висновку експертизи публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» посилалося на надання вільних зразків, які за часом виконання та формою документа не відповідають об»єкту дослідження договору.

Так, положеннями п.1.5 розділу 1 «Почеркознавча експертиза» Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертих та експертних досліджень передбачено, що вільзі зразки по змозі повинні відповідати об»єкту, який досліджується, за часом, за видом матеріалів письма (папір, олівець, кулькова ручка тощо), за формою документа (накладні, відомості тощо), за його змістом та цільовим призначенням.

Не можна погодитися з посиланням публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» в апеляційній скарзі на те, що не було досліджено додаток №2 «Графік платежів, визначення сукупної вартості кредиту» та інформаційного листа, оскільки такі документи відсутні у матеріалах справи.

Представник публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» під час апеляційного розгляду пояснив про те, що надати додаток №2 «Графік платежів, визначення сукупної вартості кредиту» та інформаційний лист не представляється можливим.

Однак, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» заявлено про сплив позовної давності (а.с.174 т.1).

Відповідно п.2.1 постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України від 29 травня 2013 року №10 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» законом не встановлено вимог щодо форми заяви сторони про сплив позовної давності. Відтак її може бути викладено у відзиві на позов або у вигляді окремого клопотання, письмового чи усного. В останньому випадку воно обов'язково має бути зазначене в протоколі судового засідання.

На підставі ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

У п.11 постанови Пленуму Верховного СудуУкраїни від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» судам роз'яснено, що встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Відповідно до абз.1.2 п.2.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29 травня 2013 року № 10 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Згідно із частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення (стаття 236 ЦК України).

Отже, перебіг позовної давності за вимогами про визнання недійсним правочину починається за загальними правилами, визначеними у частині першій статті 261 ЦК України, тобто від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про вчинення цього правочину.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України № 6-75цс15 від 03 лютого 2016 року.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

При цьому відповідно до частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов'язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.

ОСОБА_3 є стороною договору між відкритим акціонерним товариством «УкрСиббанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» , та ОСОБА_3 споживчого кредиту від 10 серпня 2007 року №0 та додаткових договорів , які оспорюються, тобто обізнана щодо змісту договорів з моменту вчинення.

Тому перебіг трирічного строку позовної давності за вимогою ОСОБА_3 про визнання договору між відкритим акціонерним товариством «УкрСиббанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» , та ОСОБА_3 споживчого кредиту від 10 серпня 2007 року №0, додаткової угоди від 10 серпня 2007 року №1, договору між відкритим акціонерним товариством «УкрСиббанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» , та ОСОБА_3, ОСОБА_7 іпотеки від 10 серпня 2007 року №60709 недійсними почався 10 серпня 2007 року, а до додаткової угоди від 6 жовтня 2008 року №2 - з 6 жовтня 2008 року, до додаткової угоди від 27 лютого 2009 року №2 - з 27 лютого 2009 року.

Таким чином, ОСОБА_3, ОСОБА_8 звернулися до суду з зустрічним позовом до публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про визнання договору недійсним у листопаді 2016 року за спливом строку позовної давності.

Отже, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для задоволення зустрічного позову ОСОБА_3, ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про визнання договору недійсним відмови у позові публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів на порушення норм матеріального права.

Згідно із п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Ураховуючи викладене рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 22 грудня 2017 року підлягає скасуванню з підстав, передбачених п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України.

За змістом ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов»язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов»язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Встановлено, що иконання зобов»язання забезпечено договором між відкритим акціонерним товариством «УкрСиббанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» , та ОСОБА_4 поруки від 10 серпня 2007 року №132603, договором між відкритим акціонерним товариством «УкрСиббанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», та ОСОБА_4 поруки від 10 серпня 2007 року №133096.

Крім того відкритим акціонерним товариством «УкрСиббанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» , та ОСОБА_3 вчинено додаткову угоду від 27 лютого 2009 року №2 до договору між відкритим акціонерним товариством «УкрСиббанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» , та ОСОБА_4 поруки від 10 серпня 2007 року №132603, додаткову угоду від 27 лютого 2009 року №3 до договору між відкритим акціонерним товариством «УкрСиббанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» , та ОСОБА_4 поруки від 10 серпня 2007 року №132603 та додаткову угоду від 6 жовтня 2008 року №1 до договору між відкритим акціонерним товариством «УкрСиббанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», та ОСОБА_4 поруки від 10 серпня 2007 року №133096.

На підставі ст.526 ЦК України зобов»язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов»язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Судом першої інстанції встановлено невиконання ОСОБА_3 умов договору між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», та ОСОБА_3 про надання споживчого кредиту від 10 серпня 2007 року №0.

Правові наслідки порушення зобов»язання, забезпеченого порукою, передбачені ст.554 ЦК України.

Згідно зі частинами 1 та 2 ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов»язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

У статті 559 ЦК України передбачені спеціальні підстави та умови припинення поруки.

Відповідно до частини першої статті 559 ЦК України порука припиняється, зокрема, у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Згідно із частиною четвертою статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Верховний Суд України у правовому висновоку у постанові від 21 травня 2012 року № 6-18цс11 зазначив, що за положеннями частини першої статті 559 ЦК України припинення поруки в разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності, презюмується, а тому в цьому випадку не обов'язково звертатися до суду з позовом про визнання договору поруки припиненим, проте такі вимоги підлягають розгляду судом за наявності відповідного спору. Тобто порука має вважатися припиненою незалежно від реального настання чи ненастання збільшеного внаслідок змін кредитних договорів обсягу відповідальності поручителя.

Відповідно правового висновку Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2662цс15 строк, передбачений нормою частини четвертої статті 559 ЦК України, є преклюзивним (припиняючим), тобто його закінчення є підставою для припинення поруки. У разі пропуску кредитором строку заявлення вимог до поручителя цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. Суд зобов'язаний самостійно застосовувати положення про строк, передбачений цією нормою, на відміну від позовної давності, яка застосовується судом за заявою сторін.

За змістом п.3.1договору між відкритим акціонерним товариством «УкрСиббанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», та ОСОБА_4 поруки від від 10 серпня 2007 року №132603, п.3.1 договору між відкритим акціонерним товариством «УкрСиббанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», та ОСОБА_4 поруки від 10 серпня 2007 року №133096 договір діє до повного виконання зобов»язань за кредитним договором.

Умови договору поруки про його дію до повного припинення всіх зобов'язань боржника не свідчать про те, що договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 цього Кодексу про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й зумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію забезпеченого порукою зобов'язання застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «пред'явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя.

Це твердження не позбавляє кредитора можливості пред'явити до поручителя іншу письмову вимогу про погашення заборгованості боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Отже, вимогу до поручителя про виконання ним зобов'язання за договором поруки слід пред'явити в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або з дня, встановленого кредитором для дострокового повернення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту одноразовим платежем).

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2662цс15.

Водночас, Верховний Суд України у правовому висновоку у постанові від 27 січня 2016 року у справі № 6-990цс15 зазначив, оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то у разі неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно із умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Проте, якщо кредитор змінює на підставі частини другої статті 1050 ЦК України строк виконання основного зобов'язання, позовна давність обчислюється від цієї дати.

Пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання й зобов'язаний пред'явити позов до боржника протягом трьох років, а до поручителя протягом шести місяців (частина четверта статті 559 ЦК України), від дати порушення боржником встановленого банком строку для дострокового повернення кредиту.

З матеріалів справи вбачається направлення публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» вимоги ОСОБА_3, ОСОБА_4 про дострокове виконання зобов»язання 30 березня 2016 року (а.с.45-47 т.1).

На підставі п.6.1.2 договору між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», та ОСОБА_3 про надання споживчого кредиту від 10 серпня 2007 року №0 банк має право визнати термін повернення кредиту таким, що настав згідно п.1.2.2 цього договору та вимагати від позичальника дострокового повернення всієї суми кредиту та повної сплати плати за кредит, змінивши при цьому термін повернення кредиту та плати за кредит в сторону зменшення.

За змістом п.6.2 договору наведеного договору в разі застосування банком права, передбаченого пунктом 6.1.2 договору, банк повідомляє позичальника про встановлення нового (дострокового) терміну повернення всієї суми кредиту та сплати плати за користування таким кредитом шляхом направлення відповідної письмової вимоги поштою (цінним листом з описом та повідомленням про вручення); термін дострокового повернення кредиту та сплати плати за кредит вважаються такими, що настали, з 32 календарного дня, рахуючи з дати одержання позичальником повідомлення (вимоги) банку про дострокове повернення кредиту за умови, що банк направив за адресою позичальника повідомлення (вимогу) про порушення зобов'язання та про дострокове повернення кредиту і плати за кредит, а позичальник не усунув зазначених банком порушень зобов'язань протягом 31 календарного дня з дати одержання позичальником вищевказаного повідомлення (вимоги) банку; термін дострокового повернення кредиту та сплати плати за кредит вважаються такими, що настали, з 41 календарного дня, рахуючи з дати відправлення позичальнику повідомлення (вимоги) банку про дострокове повернення кредиту у випадку неотримання позичальником вищевказаного повідомлення (вимоги) банку внаслідок зміни позичальником адреси (без попереднього про це письмового повідомлення банку) або з інших підстав протягом 40 календарних днів, рахуючи з дати направлення позичальнику повідомлення (вимоги) банку.

З приєднаної до матеріалів справи вимоги публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 від 30 березня 2016 року вбачається, що публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» зазначається про виконання зобов'язань по поверненню суми кредиту в повному обсязі, сплати процентів у випадку не усунення порушень на 32 календарний день з дня отримання вимоги, а у випадку відсутності підтвердження отримання вимоги з 41 календарного дня з дати відправлення позичальнику повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту.

Разом з тим вимога публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до поручителя про задоволення у повному обсязі всіх грошових вимог, що випливають з основного зобов'язання, та дострокового виконання основного зобов'язання не є зміною строку виконання основного зобов'язання відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України.

Аналіз змісту частини другої статті 1050 ЦК України свідчить про те, що зміною строку виконання основного зобов'язання є пред'явлення публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» вимоги про дострокову сплату кредиту, плати за кредит боржнику.

Водночас публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів у червня 2016 року, тобто протягом шести місяців від дати порушення боржником ОСОБА_3 встановленого банком строку для дострокового повернення кредиту.

Обсяг зобов»язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов»язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель.

Тобто закон пов'язує припинення договору поруки зі зміною основного зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови, що така зміна призведе до збільшення обсягу відповідальності поручителя.

Отже, припинення поруки на підставі ч. 1 ст. 559 ЦК України можливе тоді, коли наслідком таких змін стало збільшення матеріальної відповідальності поручителя без його згоди.

За змістом п.1.1 договору між відкритим акціонерним товариством «УкрСиббанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», та ОСОБА_4 поруки від від 10 серпня 2007 року №132603, п.1.1 договору між відкритим акціонерним товариством «УкрСиббанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», та ОСОБА_4 поруки від 10 серпня 2007 року №133096 предметом договору є надання поруки за виконання ОСОБА_3 зобов»язань за договором між відкритим акціонерним товариством «УкрСиббанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» , та ОСОБА_3 кредиту від від 10 серпня 2007 року №0.

Згідно із п. 2.1 наведених договорів кредитор не вправі без згоди поручителя змінювати умови основного договору, внаслідок чого збільшується обсяг відповідальності поручителя.

Згідно з ч.3 ст.653 ЦК України у разі зміни договору зобов'язання змінюється з моменту досягнення домовленості про зміну договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни.

Згода поручителя на збільшення обсягу його відповідальності має бути очевидною і наданою в спосіб, передбачений договором поруки (правова позиція Верховного Суду України, викладена в постанові від 5 червня 2013 року у справі №6-43цс13).

Встановлено, що відкритим акціонерним товариством «УкрСиббанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» , та ОСОБА_3 вчинено додаткову угоду від 27 лютого 2009 року №2 до договору між відкритим акціонерним товариством «УкрСиббанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» , та ОСОБА_4 поруки від 10 серпня 2007 року №132603 у зв»язку з уклакденням додаткової угоди до договору між відкритим акціонерним товариством «УкрСиббанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» , та ОСОБА_3 споживчого кредиту від 10 серпня 2007 року №0 від 27 лютого 2009 року №2, від 27 лютого 2009 року №3

Також вчинено додаткову угоду від 6 жовтня 2008 року №1 до договору між відкритим акціонерним товариством «УкрСиббанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», та ОСОБА_4 поруки від 10 серпня 2007 року №133096.

Пунктом 1 наведеної додаткової угоди погоджено додатково отримана сума відновлювальної кредитної лінії в розмірі 2000 євро відповідно до додаткової угоди від 6 жовтня 2008 року №2 до договору між відкритим акціонерним товариством «УкрСиббанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» , та ОСОБА_3 споживчого кредиту від 10 серпня 2007 року №0.

На підставі ч.1 ст.204 ЦПК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

У матеріалах справи відсутні відомості щодо оспорення наведених правочинів.

За обставин обізнаності ОСОБА_4 з умовами, встановленими додатковими угодами до договору між відкритим акціонерним товариством «УкрСиббанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» , та ОСОБА_3 споживчого кредиту від 10 серпня 2007 року №0 зміна зобов»язання мала місце зі згоди поручителя.

Отже, підстав для висновку про припинення поруки немає.

Відповідно до розрахунку заборгованості за договором між відкритим акціонерним товариством «УкрСиббанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» , та ОСОБА_3 споживчого кредиту від 10 серпня 2007 року №0 не виконано зобов»язання з повернення кредиту 20096 євро 59 центів, за період з липня 2015 року почервень 2016 року процентів за користування кредитом в сумі 1013 євро 95 центів, за період з липня 2015 року почервень 2016 року пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом в сумі 5607 грн. 11 коп. та пені за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам в сумі 2454 грн. 68 коп.

Згідно частин 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до абз.1, 5, 6 п.35 постанова Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних від 17 жовтня 2014 року №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 88 ЦПК та керуватися тим, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві - пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

На підставі ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судом апеляційної інстанції позов публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів задоволено.

Тому слід стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» судові витрати в сумі 12421 грн. 14 коп. з кожного.

Керуючись п.2 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України, колегія суддів

постановила:

Апеляційну публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» задовольнити частково.

Рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 22 грудня 2017 року скасувати.

Позов публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» кредит в сумі 20096 євро 59 центів, проценти в сумі 1013 євро 95 центів, що становить21110 євро 54 центів, пеню в сумі 8061 грн. 79 коп. солідарно.

У зустрічному позові ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Володимировича до публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про визнання договору недійсним відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» судові витрати в сумі 12421 грн. 14 коп. з кожного.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення 5 червня 2018 року.

Головуючий - підпис ( Половінкіна Н.Ю.)

Судді - підписи (Владичан А.І., Одинак О.О.)

З оригіналом згідно: