Постанова

Іменем України

23 травня 2018 року

м. Київ

справа № 753/15454/15-ц

провадження № 61-11326св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «РОДОВІД БАНК»,

відповідач - ОСОБА_3,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_3, в інтересах якої діє ОСОБА_4, на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 14 вересня 2016 року у складі судді Вовка Є. І. та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 20 грудня 2016 року у складі колегії суддів: Левенця Б. Б., Мазурик О. Ф., Махлай Л. Д.,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2015 року публічне акціонерне товариство «РОДОВІД БАНК» (далі - ПАТ «РОДОВІД БАНК») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що 12 червня 2008 року між позивачем та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № 77.1/АК-01011.08.2, за яким остання отримала кредит у розмірі 17 941,00 дол. США строком до 12 червня 2015 року для купівлі автомобіля та сплати страхових платежів.

Відповідач своїх зобов'язань за кредитним договором належним чином не виконала, а тому позивач просив суд стягнути на свою користь заборгованість за указаним кредитним договором 2 348,61 доларів США та 188 594,15 грн, з яких: прострочена заборгованість за кредитом - 2 147,77 дол. США; прострочена заборгованість за процентами по кредиту - 200,84 дол. США; прострочена заборгованість за платою за обслуговування кредиту - 10 694,97 грн; пеня за прострочення кредиту - 157 790,05 грн; пеня за прострочення процентів - 16 372,05 грн; 3 % річних за прострочення кредиту - 815,47 грн; 3 % річних за прострочення процентів - 85,48 грн; 3 % річних за прострочення плати за обслуговування кредиту - 193,34 грн; інфляційні втрати за прострочення плати за обслуговування кредиту - 2 642,80 грн.

Заочним рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 14 вересня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 20 грудня 2016 року, позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «РОДОВІД БАНК» заборгованість за кредитним договором в розмірі 2 348,61 доларів США та 63 276,15 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат. В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, ухвалюючи рішення у справі виходив з того, що ОСОБА_3 належним чином не виконала зобов'язань за кредитним договором і доказів сплати в повному обсязі заборгованості не надала. На підставі частини третьої статті 551 ЦК України районним судом зменшено суму нарахованої пені до 49 938,38 грн.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_3, просить, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права, скасувати рішення судів попередніх інстанцій та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що пеня всупереч вимогам статей 192, 533 ЦК України розрахована в іноземній валюті.

Розрахунок заборгованості за кредитним договором не підтверджує невиконання його умов ОСОБА_3

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 квітня 2017 року справу № 753/15454/15-ц призначено до судового розгляду.

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України справу № 753/15454/15-ц передано до Касаційного цивільного суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Суд установив, що 12 червня 2008 року між ВАТ «РОДОВІД БАНК», правонаступником якого є ПАТ «РОДОВІД БАНК», та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № 77.1/АК-01011.08.2, із додатковою угодою від 22 жовтня 2008 року та додатковим договором від 20 січня 2009 року № 1, за якими остання отримала кредит у розмірі 17 941,00 дол. США строком до 12 червня 2015 року, зі сплатою 9,7 % річних для купівлі автомобіля та сплати страхових платежів.

Відповідач ОСОБА_3 належним чином не виконала зобов'язання за кредитним договором і станом на 11 серпня 2015 року у неї утворилась заборгованість, яка становить 2 348,61 дол. США і складається з заборгованості: за кредитом (простроченої) - 2 147,77 дол. США; за процентами за користування кредитом (простроченими) - 200,84 дол. США, а також 188 594,15 грн, яка складається з заборгованості: за платою за обслуговування кредиту (простроченої) - 10 694,97 грн; за інфляційними витратами за прострочення плати за обслуговування кредиту - 2 642,80 грн; за пенею за прострочення кредиту - 157 790,05 грн; за пенею за прострочення процентів - 16 372,05 грн; а також 3 % річних за прострочення кредиту - 815,47 грн; 3 % річних за прострочення процентів - 85,48 грн; 3 % річних за прострочення плати за обслуговування кредиту 193,34 грн.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною першою статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з частиною першою статті 60 ЦПК України (в редакції, що діяла на момент ухвалення судових рішень) кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку про стягнення з ОСОБА_3 на користь позивача заборгованість за кредитним договором за розрахунком, наявним в матеріалах справи, оскільки відповідачем власного розрахунку не надано, як і доказів на підтвердження виконання умов договору.

Обов'язок боржника ОСОБА_3 сплатити заборгованість у розмірі 2 348,61 доларів США залишку боргу за кредитом і процентами за користування кредитом, та 63 276,15 грн з яких: 10 694,97 грн плата за простроченої заборгованості щомісячної плати за обслуговування кредиту (пункт 3.1.4 договору), 2 642,80 грн інфляційних витрат за прострочення платежів, 49 938,38 грн пені (пункт 3.6 договору) відповідає змісту укладеного між ВАТ «РОДОВІД БАНК» та ОСОБА_3 кредитного договору від 12 червня 2008 року № 77.1/АК-01011.08.2 (із змінами і доповненнями).

Аргументи касаційної скарги про нарахування пені в іноземній валюті відхиляються колегією суддів, з огляду на таке.

За положеннями статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (пункт 3 частини першої статті 611 ЦК України).

Статтею 549 цього Кодексу встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Формами неустойки є штраф і пеня.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

Судом установлено, що на підставі кредитного договору від 12 червня 2008 року № 77.1/АК-01011.08.2 відповідач отримала кредит в іноземній валюті - доларах США.

Згідно з пунктом 3.6 зазначеного договору позичальник зобов'язується за порушення строків повернення кредитів чи сплати процентів, сплачувати банку за кожний день прострочення пеню у розмірі 1,6 процента від суми простроченої заборгованості.

Оскільки виконання договірних зобов'язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству, умовами договору про надання кредиту в іноземній валюті передбачено сплату пені в установленому розмірі від суми простроченого платежу, пеня може нараховуватися в іноземній валюті.

Крім того, на підставі частини третьої статті 551 ЦК України районним судом зменшено заявлену позивачем суму нарахованої пені до 49 938,38 грн.

Інші аргументи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про залишення без задоволення касаційної скарги та залишення без змін рішення Дарницького районного суду м. Києва від 14 вересня 2016 року та ухвали Апеляційного суду міста Києва від 20 грудня 2016 року, оскільки судові рішення законні та обґрунтовані.

Керуючись статтями 409, 410, 415, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3, в інтересах якої діє ОСОБА_4, залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 14 вересня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 20 грудня 2016 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення Дарницького районного суду м. Києва від 14 вересня 2016 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: Н. О. Антоненко

В.І. Журавель

В.М. Коротун

В.І. Крат