Єдиний унікальний номер 235/5720/17 Номер провадження 22-ц/775/659/2018
Категорія 27 Номер провадження 22-ц/775/659/2018
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 червня 2018 року Апеляційний суд Донецької області у складі:

судді доповідача: Новікової Г.В.,

суддів: Халаджи О.В., Кішкіної І.В.

за участю секретаря: Глушка С.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмуті в режимі відеоконференції апеляційну скаргу адвоката Мазуренка Сергія Сергійовича, діючого в інтересах ОСОБА_2, на рішення Красноармійського міськрайонного суду від 31 січня 2018 року (під головуванням судді Філь О.Є.) у справі номер 235/5720/17 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет застави,

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2017 року ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія » звернулося до суду

з позовом до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет застави.

Позовна заява мотивована тим, що 14 лютого 2012 року між ПАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №R6В , відповідно до якого позичальник отримав кредит у розмірі 207200 грн. з терміном повернення до 14 лютого 2019 року із нарахуванням процентів за користування кредитними коштами у розмірі 20% річних.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором було укладено договір застави, згідно якого передано в заставу автомобіль марки - Ford, модель - Kuga Titanium, тип - легковий універсал, 2011 року випуску, колір чорний, реєстраційний номер - НОМЕР_3, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 НОМЕР_1, що належить ОСОБА_2 на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2, виданого ВРЕР № 1 м. Донецька УДАІ ГУМВС України в Донецькій області.

22.06.2015 року між ПАТ «ВТБ Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» укладено договір відступлення прав вимоги грошових зобов'язань за фінансовими кредитами №220615нв, відповідно до якого товариство «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» набуло право нового кредитора до відповідача за кредитним договором.

В цей же день між ПАТ «ВТБ Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» було укладено договір відступлення прав вимоги за договорами застави №220615зп.

У зв'язку з неналежним виконання ОСОБА_2 зобов'язань за кредитним договором станом на 22.06.2015 року утворилась заборгованість у розмірі 229952,99 грн., яку було відступлено банком позивачу.

У зв'язку з невиконанням зобов'язань відповідачем по поверненню кредитних коштів по кредитному договору налічується заборгованість у розмірі 294826,05 грн., а саме: заборгованість за кредитом - 177 323,62 грн., заборгованість по відсотках в сумі 52 629,37 грн., а також, з урахуванням індексу інфляції та 3% річних у відповідності до ст.625 ЦК України , що станом на 07.07.2018 року становить 64 873,06 грн.

В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 перед ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» у розмірі 294826,05 грн. та сплаченого судового збору в сумі 4422,39 грн. за Кредитним договором №R6В від 14.02.2012 року просили звернути стягнення на предмет застави, а саме: автомобіль марки - Fогd, модель Kuga Titanіum, тип - легковий універсал, 2011 року випуску, колір чорний, реєстраційний номер - НОМЕР_3, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1, що належить ОСОБА_2 на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2, виданого ВРЕР № 1 м. Донецька УДАІ ГУМВС України в Донецькій області 10.02.2012 року шляхом визнання за ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» права власності на зазначений автомобіль з правом вчинення подальших дій, пов'язаних переоформленням автотранспортних засобів в Регіональному сервісному центрі МВС України м. Києва ТОВ «ФК «Довіра та гарантія», наділивши правом на зняття з обліку та поставленням на облік ; стягнути з відповідача судовий збір.

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду від 31 січня 2018 року позовні вимоги ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» задоволено в повному обсязі. В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 перед ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» у розмірі 294826,05 грн. за Кредитним договором №R6В від 14.02.2012 року звернуто стягнення на предмет застави, а саме: автомобіль марки - Fогd, модель Kuga Titanіum, тип - легковий універсал, 2011 року випуску, колір чорний, реєстраційний номер - НОМЕР_3, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1, що належить ОСОБА_2 на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2, виданого ВРЕР № 1 м. Донецька УДАІ ГУМВС України в Донецькій області 10.02.2012 року шляхом визнання за ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» права власності на зазначений автомобіль з правом вчинення подальших дій, пов'язаних переоформленням автотранспортних засобів в Регіональному сервісному центрі МВС України м. Києва ТОВ «ФК «Довіра та гарантія», наділивши правом зняття з обліку та поставленням на облік автомобіля. Зобов'язано ОСОБА_2 передати ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» предмет застави з комплектами ключів,свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу. Вирішено питання про сплату судового збору.

В апеляційній скарзі адвокат Мазуренко С.С. просить скасувати рішення суду першої інс танції та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог. Посилається на те, що судом першої інстанції в повній мірі не досліджувались обставини справи та не надавалась правова оцінка доказам в межах позову. Ухвалою суду від 15.01.2018 року на позивача було покладено обов2язок надати суду належним чином завірені копії документів, на які посилається позивач в своєму позові. Позивач ухвалу суду не виконав та не надав для огляду доказів, які б підтверджували його право вимоги.

Також зазначає, що апелянт був повідомлений телефонограмою про розгляд справи, який призначено на 31.01.2018 року, проте адвоката апелянта не повідомляли.

Вважає, що суд першої інстанції в порушення п.п.9 п.1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України (у новій редакції) не розпочав розгляд справи з початку.

Також суд процедурно порушив зміну предмету позову, оскільки ні в одній ухвалі не зазначив про зміну предмету позову та не взяв до уваги те, позивачем не надано до заяви копії доказів та підтвердження їх надання іншим учасникам справи.

Крім того, зазначив, що м. Красноармійськ є містом, що входить до Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалась антитерористична операція, тому мораторій на нарахування пені та штрафів на основну суму заборгованості за кредитними зобов'язаннями накладається відповідно до вимог вказаного Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» з 14 квітня 2014 року та застосовується до боргових сум заборгованості за кредитним договором, які виникли після 14 квітня 2014 року. У рішенні суду не зазначено суму заборгованості відповідача перед ПАТ «ВТБ банк» на момент запровадження мораторію.

Судом не прийнято до уваги, що строк позовної давності за правом вимоги сплив, оскільки останній платіж за договором про надання кредиту ОСОБА_2 вніс на рахунок банку - 29 квітня 2014 року, а позивач звернувся до суду з позовом у листопаді 2017 року. ОСОБА_2 не вчиняв будь-яких дій про визнання свого боргу, тому до нього неможливо застосувати переривання позовної давності.

В відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» зазначає, що рішення суду першої інстанції прийняте з дотриманням норм процесуального та матеріального права, є законним та обґрунтованим. 7 липня 2015 року позивачем направлялося відповідачеві повідомлення про відступлення прав вимог з вимогою про сплату суми заборгованості у розмірі 229952,99 грн..

Як договір цесії так і договір факторингу за своїм змістом носять характер відступлення права вимоги.

На 7 липня 2017 року заборгованість за кредитним договором склала 294826,05 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту-177323,62 грн.; за відсоткам и-52629,37 грн. та з урахуванням індексу інфляції та 3% річних -64873,06 грн..

Щодо виконання ухвали суду про надання доказів зазначили,що оригінали договору креди ту та договору застави є у відповідача. Крім того,в грудні 2017 року відбулася зустріч з представником відповідача з метою урегулювання заборгованості, де представником позивача було надано оригінал кредитного договору для огляду. Надати ж оригінали зазначених документів до суду не має можливості у зв'язку із відсутністю можливості направити представника до суду у зв'язку із ускладненою ситуацією на сході країни.

В судове засідання, проведене в режимі відеоконференції, з'явився адвокат Мазуренко С.С. та представник ПАТ «ФК «Довіра та Гарантія»- адвокат ОСОБА_3.ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, повідомлений про час та місце розгляду справи належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення повістки.

Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату,час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність осіб, які не з'явилися до суду, оскільки вони належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи і від них не надійшло письмове клопотання про відкладення розгляду справи із зазначенням поважності причин.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1статті 367 ЦПК України в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для звернення стягнення на предмет застави шляхом визнання права власності на заставне майно за заставодержателем, оскільки виходив з факту невиконання позичальником договірних зобов'язань за договором кредиту.

Разом з тим,такий висновок суперечить нормам матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 14 лютого 2012 року між ПАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №R6В, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 207 200 грн. зі сплатою процентів за користування кредитними коштами у розмірі 20% річних, з терміном повернення кредитних коштів до 14 лютого 2019 року.

Згідно з п. 3.5. договору сторони погодили графік повернення кредиту і сплати процентів та розрахунку вартості сукупних послуг.

В цей же день з метою забезпечення виконання умов щодо повернення кредиту за кредитним договором між ПАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_2 укладено нотаріально посвідчений договір застави №R6В, відповідно до умов якого останній передав в заставу автомобіль марки - Fогd, модель Kuga Titanіum, тип - легковий універсал, 2011 року випуску, колір чорний, реєстраційний номер - НОМЕР_3, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1, що належить ОСОБА_2 на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2, виданого ВРЕР №1 м. Донецька УДАІ ГУМВС України в Донецькій області 10.02.2012 року.

Згідно з п.4 договору предмет застави сторони оцінили в 296000 грн.

У пункті 9.3. договору застави сторони погодили, що заставодержатель має право згідно з кредитним договором за рахунок предмету застави задовольнити свої вимоги в повному обсязі на момент фактичного задоволення (максимальний розмір вимоги), включаючи кредит, проценти за користування кредитом, пеню, комісію та будь-які інші платежі, передбачені кредитним договором, збитки, завдані йому в зв'язку з неналежним виконанням позичальником своїх зобов'язань, а також витрати на здійснення забезпечення заставою вимоги.

Пунктом 9.4. договору застави передбачено, що заставодержатель має право у разі невиконання зобов'язань за кредитним договором та/або за цим договором застави достроково стягувати суму кредиту та звернути стягнення на предмет застави (у т.ч. вилучити предмет застави).

Згідно пункту 10 договору застави звернення стягнення та реалізація предмету застави відбувається у порядку, визначеному заставодержателем, в т.ч. але не виключно на підставі виконавчого напису нотаріуса, рішення суду або в позасудовому порядку згідно чинного законодавства України.

22 червня 2015 року між ПАТ «ВТБ Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» укладено нотаріально посвідчений договір відступлення прав вимоги за договорами застави №220615зн від 22 червня 2015 року, акту приймання-передачі документації, відповідно до якого, позивач набув право Нового кредитора до відповідача за Кредитним договором №R6В від 14.02.2012 року.

Відповідно до Витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна було здійснено зміну Заставодержателя з ПАТ «ВТБ Банк» на ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», на підставі чого позивач набув права Заставодержателя відносно автотранспортного засобу, що є забезпеченням виконання зобов'язань, а саме: автомобіль марки - Fогd, модель Kuga Titanіum, тип - легковий універсал, 2011 року випуску, колір чорний, реєстраційний номер - НОМЕР_3, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1, що належить ОСОБА_2 на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2, виданого ВРЕР №1 м. Донецька УДАІ ГУМВС України в Донецькій області 10.02.2012 року.

У зв'язку із неналежним виконанням ОСОБА_2 зобов'язань за кредитним договором утворилась заборгованість, яка станом на 07.07.2017 року склала 294826,05 грн., з яких: заборгованість за кредитом- 177323,62грн., заборгованість по процентах за користування кредитом - 52629,37грн. .

Частиною другою статті 16 ЦК України передбачено, що одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Статтею 12 Закону України «Про заставу» передбачено, що у договорі застави визначаються суть, розмір та строк виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, опис предмета застави, а також інші умови, відносно яких за заявою однієї із сторін повинна бути досягнута угода.

Відповідно до статті 20 Закону України «Про заставу» заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.

Звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договором застави.

Реалізація заставленого майна, на яке звернено стягнення, провадиться державним виконавцем на підставі виконавчого листа, суду або наказу господарського суду, або виконавчого напису нотаріусів у встановленому порядку, якщо інше не передбачено цим Законом чи договором.

Звернення стягнення на предмет застави відповідно до статті 590 ЦК України здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом.

Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у статтях 335 та 376 цього Кодексу. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 ЦК України).

Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

У частині першій статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 628 ЦК України визначено зміст договору, який становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно пункту 5.4.2 кредитного договору, укладеного 14 лютого 2012 року між ПАТ «ВТБ БАНК» та ОСОБА_2, у випадку порушення позичальником своїх зобов'язань за цим договором Банк має право без отримання додаткової письмової згоди позичальника за власним вибором здійснити будь-які дії, направлені на виконання зобов'язань позичальника за цим договором , у тому числі звернути стягнення на заставлене майно за договором забезпечення у будь-який спосіб та одержати відшкодування майна позичальника,та звернутись до поручителів /майнових поручителів/гарантів, звернутися до колекторного агентства, відповідно до вимог чинного законодавства України та умов договорів застави.

Пунктами 9.4 та 10 договору застави,укладеного 14 лютого 2012 року між ПАТ «ВТБ БАНК» та ОСОБА_2, передбачено, що заставодержатель має право у разі невиконання зобов'язань за кредитним договором та/або за цим договором застави достроково стягувати суму кредиту та звернути стягнення на предмет застави (у т.ч. вилучити предмет застави). Звернення стягнення та реалізація предмету застави відбувається у порядку, визначеному заставодержателем, в т.ч. але не виключно на підставі виконавчого напису нотаріуса, рішення суду або в позасудовому порядку згідно чинного законодавства України.

Тобто сторони, підписавши договір застави, обумовили всі його умови, у тому числі вирішили питання щодо позасудового врегулювання спору і не передбачили можливості звернення до суду заставодержателя з позовом про визнання за ним права власності на предмет застави.

Зазначаючи про право заставодержателя на задоволення своїх вимог за рахунок предмета застави шляхом прийняття його у свою власність на підставі договору застави, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що цей спосіб захисту є позасудовим і не передбачений як спосіб захисту права шляхом звернення до суду ні статтею 16 ЦК України, ні Законом України «Про заставу», ні договором, укладеним між сторонами.

Законом передбачено чітко визначені способи звернення стягнення на предмет застави в разі невиконання чи неналежного виконання забезпеченого заставою зобов'язання.

При цьому необхідно врахувати, що стаття 20 Закону України «Про заставу» не містить можливості визнання права власності на предмет застави за заставодержателем за рішенням суду.

З урахуванням вимог статей 328, 335, 392 ЦК України у контексті статей 20,21 Закону України «Про заставу» суди не наділені повноваженнями звертати стягнення на предмет застави шляхом визнання права власності на нього за заставодержателем.

Передача заставодержателю права власності на предмет застави є позасудовим способом врегулювання питання про звернення стягнення на предмет застави і суд не наділений повноваженнями вирішувати вказане питання таким способом.

Суд першої інстанції, звертаючи стягнення на предмет застави шляхом визнання за заставодержателем права власності на предмет застави в рахунок виконання забезпечених заставою зобов'язань, не прийняв до уваги умови договору застави від 14 лютого 2012 року, укладеного між ПАТ»ВТБ банк» та ОСОБА_2, а саме пункт 10, який передбачає звернення стягнення та реалізацію предмету застави у порядку, визначеному заставодержателем, в т.ч. але не виключно на підставі виконавчого напису нотаріуса, рішення суду або в позасудовому порядку згідно чинного законодавства України.

Прийняття заставодержателем предмета застави у власність в рахунок виконання основного зобов'язання договором застави не передбачено і не погоджено з заставодавцем.

За встановлених обставин відсутні правові підстави для звернення стягнення на предмет застави шляхом визнання права власності на нього за заставодержателем, оскільки визначений позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет застави шляхом набуття на нього права власності заставодержателем, що виключає виникнення права власності на предмет застави на підставі рішення суду, а відтак відсутні правові підстави для визнання права власності на заставне майно за заставодержателем за рішенням суду.

Оскільки суд першої інстанції не врахував вимоги статтей 20, 21 Закону України «Про заставу» та не прийняв до уваги умови договору застави, застосував спосіб звернення стягнення на предмет застави, що не передбачено застосовувати у судовому порядку, та виходячи із позовних вимог ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія», яке просило визнати за ним право власності на рухоме майно, яке є предметом застави за договором застави, у позові ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» слід відмовити.

Таким чином рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, повязаних з розглядом судової справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

У ч. 2 ст. 141 ЦПК України зазначено, що інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи покладаються у разі відмови в позові-на позивача.

Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу.

Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді адвокатом регламентовано у п. 1 ч. 3 ст. 133, ст. ст. 137,141 ЦПК України.

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Із пункту 1.1 витягу договору про надання правової допомоги від 12 грудня 2017 року,укладеного між ОСОБА_2 та адвокатом Мазуренко С.С., вбачається, що Клієнт зобов'язується сплатити адвокату гонорар (винагороду) у розмірі та на умовах, визначених Договором (розділ 4 цього договору). У наданому до суду витязі договору розділ 4 відсутній,що позбавляє суд можливості перевірити правильність наданих адвокатом розрахунків.

Адвокатом до суду апеляційної інстанції надано попередній розрахунок витрат на правову допомогу при підготовці документів по справі та подачі позову до суду, який становить 16150 грн.(а.с.69 т.2). В описі робіт, виконаних адвокатом, зазначено загальні найменування, як то-складання процесуальних документів по цивільній справі без зазначення яких саме процесуальних документів, оскільки до суду апеляційної інстанції такі документи не надавалися. До суду першої інстанції розрахунки витрат взагалі не надавалися.

За вказаних обставин, апеляційний суд вважає, що відповідачем не надано достатніх доказів на підтвердження понесених ним витрат на оплату професійної правничої допомоги, а тому відсутня можливість на даний час вирішити питання щодо розподілу та стягнення судових витрат. Зазначене не позбавляє можливості відповідача звернутися з такими вимогами при наданні достатніх доказів, які б підтверджували понесені витрати.

Так як судом першої інстанції допущено неправильне застосування норм матеріального права, то відповідно до положень статті 376 ЦПК України це є підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Мазуренка Сергія Сергійовича, подану в інтересах ОСОБА_2, задовольнити частково.

Рішення Красноармійського міськрайонного суду від 31 січня 2018 року скасувати.

В задоволенні позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет застави відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 22 червня 2018 року.

Судді: