Апеляційний суд міста Києва
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/3904/18 Доповідач у суді апеляційної інстанції: Волошина В.М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2018 року Апеляційний суд міста Києва в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах

Головуючого Волошиної В.М.

Суддів Панченко М.М., Слюсар Т.А.

при секретарі Макаренко О.О.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 01 березня 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу.

Заслухавши доповідь судді Волошиної В.М., перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

24 жовтня 2017 року позивач ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що між ними втрачено почуття любові та поваги один до одного, фактично припинили шлюбно - сімейні стосунки та ведення спільного господарства, проживають окремо, як подружжя. Вважає, що шлюб між ними існує формально, оскільки особисті відносини між ним та відповідачем вже тривалий час мають негативний характер, між ними відсутнє нормальне спілкування.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 01 березня 2018 року позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу задоволено.

Шлюб, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_3, зареєстрований 13 червня 2008 року Солом'янським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис № 660 розірвано.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 судовий збір у розмірі 640 грн.

Не погодившись із рішенням суду ОСОБА_3 подала на нього апеляційну скаргу, посилаючись на те, що при ухваленні рішення суд першої інстанції неповно з'ясував обставини справи, які мають суттєве значення для правильного вирішення справи, а позивач не довів обставин, на які він посилався, як на підставу своїх вимог, що слугували для задоволення позову та розірвання шлюбу. Висновки, викладені у рішенні суду не відповідають обставинам справи. Рішення було ухвалено з порушенням норм процесуального права, що є підставою для його скасування. При цьому вказувала, що суд не прийняв міри для примирення подружжя з метою збереження їх сім'ї, не врахував інтересів дітей та с ким вони будуть проживати, їх матеріальне забезпечення, не вирішено питання щодо поділу майна подружжя. Просила рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно- територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду. Апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах - п. З Розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402 - VIII.

Відповідно до п.8 ч.І Розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону № 2147-УИІ від 03 жовтня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду судом у порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону № 2147-УІІІ від 03 жовтня 2017 року.

У судові засідання призначені в приміщенні Апеляційного суду м. Києва на 07 травня, 30 травня, 11 червня 2018 року позивач ОСОБА_4, відповідач ОСОБА_3 та її представник не з'явились, повідомлені належним чином про день та час розгляду справи.

Відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Виходячи з вимог частини 1 статті 44 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами, статті 371 ч.1 ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги та статті 120 ЦПК щодо строків процесуальних дій, а також зважаючи на вимоги ч. 2 ст.372 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку сторін в судове засідання, які про час та місце розгляду справи повідомлялися, такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи. До того ж, позивач для участі у справі направив свого представника, а відповідач просила розглядати її апеляційну скаргу без її та її представника участі.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрутованість рішення суду першої інстанції в межа доводів та вимог апеляційної скарги.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову про розірвання шлюбу суд першої інстанції виходив з того, що збереження сім'ї сторін в подальшому не можливо, а строк, наданий для примирення сторін позитивного результату не дав.

З такими висновками суду слід погодитись виходячи з наступного.

Положенням ч.1 ст.24 СК України визначається, що шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка.

За приписом статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї.

Судом встановлено, що сторони перебувають в шлюбі зареєстрованому 13 червня 2008 року Солом'янським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис - 660 (а.с. 5).

Від спільного шлюбу подружжя має дітей - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 6,7).

Вважаючи неможливим збереження сім'ї позивач ОСОБА_4 пред'явив позов до відповідача ОСОБА_3 про розірвання шлюбу.

Сімейним кодексом України передбачено обов`язок суду з`ясувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, взяти до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя та вжити заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства ( ч.1 ст. 112, ч.1 ст. 111 СК України ). Якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу ( ч.2 ст. 112 СК України ).

Згідно п.10 роз'яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України №11, від 21.12.2007р. &qu>&;Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя&qu 2;, проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Заперечуючи проти позову відповідач ОСОБА_3 у своєму відзиві зазначала, що не вбачає підстав для розірвання шлюбу та просила надати строк для примирення протягом восьми місяців.

Протокольною ухвалою від 23.01.2018 клопотання відповідача було задоволено у справі оголошено перерву на 01.03.2018.

В подальшому відповідач подала клопотання про розгляд справи за її відсутності та просила у задоволенні позову відмовити.

При ухваленні рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_4 судом першої інстанції встановлено, що сторони у справі не підтримують шлюбно - сімейні стосунки, не ведуть сумісного господарства, проживають окремо. Із пояснень представника позивача встановлено, що примирення між сторонами не відбулося.

У відповідності до вимог ст. 112 СК України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення.

З матеріалів справи слідує, що з позовом про розірвання шлюбу звернувся позивач ОСОБА_4., виклавши мотиви та причини його звернення з таким позовом до суду, посилаючись на відсутність взаємопорозуміння, різних інтересів та поглядів на життя. Він має стійке волевиявлення, спрямоване на припинення шлюбних відносин , зазначаючи, що їх шлюб з відповідачем носить формальний характер. Тоді, як відповідач не вбачала підстав для розірвання шлюбу.

Між тим, з моменту звернення до суду першої інстанції 24.10.2017 і до розгляду справи в апеляційній інстанції 11.06.2018 сторонам не вдалося зберегти шлюб, примирення не відбулося, сім'я сторін носить формальний характер. А тому, висновок суду про задоволення позовних вимог про розірвання шлюбу є правильним.

Доводи апеляційної скарги, щодо неповного з'ясування обставини справи, які мають суттєве значення для правильного вирішення справи, недоведеність позивачем обставин, на які він посилався, як на підставу своїх вимог, що слугували для задоволення позову та розірвання шлюбу, не надання судом строку для примирення сторін, не врахування інтересів дітей, їх матеріальне забезпечення, не вирішення питання щодо поділу майна подружжя, не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції в якості підстав для скасування оскаржуваного рішення, оскільки вони не були спростовані відповідачем.

Всі висновки суду першої інстанції щодо правомірності заявленого позову послідовно викладені у мотивувальній частині оскаржуваного рішення, відповідають обставинам справи та ґрунтуються на вимогах закону.

Обставин, які б дали суду апеляційної інстанції підстави для спростування указаних висновків суду, апеляційна скарга ОСОБА_3 не містить, про наявність таких доказів не зазначила, а до суду апеляційної інстанції вона не з'явилася.

За правилами ст. 375 ЦПК України суд апеляційної залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367,374,375,382,384 ЦПК України, колегія суддів ,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 01 березня 2018 року залишити без змін.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. При оголошенні вступної та резолютивної частин судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 19 червня 2018 року.

Головуючий:

Судді: