Провадження № 22-ц/783/467/18 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2018 року м.Львів

Справа № 464/12197/17

Провадження № 22ц/783/467/18

Апеляційний суд Львівської області в складі:

головуючого Приколоти Т.І.,

суддів Мікуш Ю.Р., Павлишина О.Ф.,

секретар Іванова О.О.

з участю ОСОБА_2, ОСОБА_3,

ОСОБА_4, ОСОБА_5

розглянув апеляційну скаргу заступника прокурора Львівської області

на рішення Сихівського районного суду м. Львова, ухваленого у м. Львові 28 грудня 2017 року (суддя Мичка Б.Р.)

у справі за позовом керівника Львівської місцевої прокуратури №1 в інтересах Фонду державного майна України, Державного підприємства «Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№48)» до фізичної особи-підприємця ОСОБА_6, ОСОБА_7, Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», Приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_8, з участю третьої особи - Управління державної реєстрації Львівської міської ради, про скасування державної реєстрації права власності, визнання недійсним договору, витребування майна з чужого незаконного володіння,

встановила:

Перший заступник прокурора м. Львова, правонаступником прав та обовязків якого є Львівська місцева прокуратура №1, звернувся з позовом в інтересах Фонду Державного майна України, Державного підприємства «Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№48)» до фізичної особи- підприємця ОСОБА_6, ОСОБА_7, Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки, Приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_8, в якому просить: скасувати рішення про державну реєстрацію прав від 12 липня 2012 року, прийняте реєстратором ОКП ЛОР БТІ та ЕО щодо проведення державної реєстрації в цілому на будівлю автомийки під літ. Б-1, за адресою: м.Львів, вул. Хуторівка, 2, за ОСОБА_6; зобовязати внести запис про скасування державної реєстрації права власності в цілому на дану будівлю за ОСОБА_6; визнати недійсним договір купівлі-продажу будівлі автомийки, укладений 14 лютого 2013 року між СПД ФОП ОСОБА_6 та ОСОБА_7, посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_8, реєстраційний номер №398 від 14 лютого 2013 року; витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_7 на користь Фонду державного майна України в особі ДП ЛВК №48 підсобне приміщення, площею 107,8 м.кв., на вулиці Хуторівка, 2 у м. Львові шляхом приведення самочинно збудованої споруди, площею 216 кв.м. в попередній стан; скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_7 на автомийку. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що рішенням Господарського суду Львівської області від 12 червня 2012 року за позовом СПД-ФО ОСОБА_6 до СПД-ФО ОСОБА_9 ухвалено визнати за СПД-ФО ОСОБА_6 право власності на будівлю автомийки загальною площею 216 кв.м. на вулиці Хуторівка, 2 у м. Львові. 14 лютого 2013 року, між СПД-ФО ОСОБА_6 та ОСОБА_7 укладено договір купівлі-продажу автомийки. Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 10 червня 2013 року задоволено апеляційну скаргу першого заступника прокурора м. Львова та скасовано рішення Господарського суду Львівської області від 12 червня 2012 року, ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено. Прокурор вказує, що згідно інвентарної картки обліку основних засобів на балансі ДП Львівської виправної колонії перебуває приміщення площею 107,8 кв.м.

Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 28 грудня 2017 року відмовлено в задоволенні позову.

Рішення суду оскаржує заступник прокурора Львівської області. Зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним, необгрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову. Зазначає, що СПД-ФО ОСОБА_6 не мав права розпоряджатися спірним приміщенням, а рішення про визнання за ним права власності було скасоване судом апеляційної інстанції, спірне майно підлягає витребуванню з володіння.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників справи, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить відхилити.

Відповідно до ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Судом встановлено, що рішенням Господарського суду Львівської області від 12 червня 2012 року за позовом СПД-ФО ОСОБА_6 до СПД-ФО ОСОБА_9 ухвалено визнати за СПД-ФО ОСОБА_6 право власності на будівлю автомийки, загальною площею 216,0 кв.м, що розташовано на вулиці Хуторівка, 2 у м. Львові.

14 лютого 2013 року між СПД-ФО ОСОБА_6 та ОСОБА_7 укладений договір купівлі-продажу зазначеної автомийки.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 10 червня 2013 року задоволено апеляційну скаргу першого заступника прокурора м. Львова та скасовано рішення Господарського суду Львівської області від 12 червня 2012 року, ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

Згідно зі ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Віндикація є позовом неволодіючого власника до володіючого невласника. Першою умовою застосування такого способу захисту є предявлення позову саме власником речі.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень» обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування.

Суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що позивачами не доведено належними та допустимими доказами наявність права власності на спірне нерухоме майно, тому відсутнє порушення права позивачів та підстави для витребування майна.

Також, умовою витребування майна з чужого незаконного володіння є збереження в натурі саме цього, індивідуально визначеного майна, а також наявність цього майна у відповідача.

Відповідно до 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним. Позов про витребування майна, пред'явлений до особи, у незаконному володінні якої це майно знаходилось, але на момент розгляду справи в суді у неї відсутнє, не може бути задоволений.

З технічного паспорта на будівлю мийки літ. «Б-1» за адресою: м. Львів, вулиця Хуторівка, 2, виготовленого 2 грудня 2010 року ОКП ЛОР «БТІ та ЕО», вбачається, що площа будівлі становить 216,0 кв.м.

Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна № 68563102 від 20 вересня 2016 року ОСОБА_7 на праві власності належить будівля спірної автомийки.

З наведеного вбачається, що на даний час у власності ОСОБА_7 знаходиться приміщення автомийки, позначене літерою «Б-1» площею 216,0 кв.м, а не обєкт, який просить витребувати позивач-підсобне приміщення, площею 107,8 кв.м.

Відсутність в натурі індивідуально визначеного майна, яке просить витребувати з чужого незаконного володіння позивач, є підставою для відмови у задоволенні позову. Разом з тим, це не позбавляє потерпілу особу звертатися із позовом про відшкодування збитків чи застосування інших зобовязально-правових способів захисту за умови доведення порушення свого права.

Спосіб захисту, який просить застосувати прокурор, містить у собі два взаємовиключних способи - витребування майна з чужого незаконного володіння (речово-правовий спосіб захисту права власності) та приведення самочинно збудованої споруди в попередній стан (самостійний спосіб захисту, передбачений ст. 376 ЦК України, який може бути застосований за позовом власника (користувача) земельної ділянки, органу державної влади чи місцевого самоврядування до особи, яка здійснила самочинне будівництво).

Судом встановлено, що ОСОБА_7 набув право власності на спірну будівлю на підставі договору купівлі-продажу та жодного самочинного будівництва не проводив.

Суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що ОСОБА_7 добросовісно набув право власності на спірну будівлю за договором купівлі- продажу, посвідченим нотаріально у встановленому законом порядку. Право власності за продавцем було визнано рішенням суду, яке на момент купівлі-продажу перебувало в законній силі та було зареєстроване у встановленому законом порядку. Надалі, відповідне рішення було скасоване судом апеляційної інстанції через рік після його ухвалення. Позбавлення ОСОБА_7 права власності на спірну будівлю для виправлення помилок, допущених компетентними державними органами, суд вважав непропорційним втручанням у його право власності.

З висновками суду першої інстанції належить погодитися, оскільки ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Підстави для скасування рішення суду відсутні.

Керуючись п.1 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 381-384, 388-391 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

Залишити рішення Сихівського районного суду м. Львова від 28 грудня 2017 рокубез змін, а апеляційну скаргу заступника прокурора Львівської області без задоволення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 19 червня 2018 року.

Головуючий

Судді