Постанова

Іменем України

20 червня 2018 року

м. Київ

справа № 367/145/13-ц

провадження № 61-16935св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Курило В. П. (суддя-доповідач), Коротуна В. М.,

Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Ерде Банк»,

відповідач - ОСОБА_4,

третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «Консалтинг Груп»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Ерде Банк», подану уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Ерде Банк» ОСОБА_5, на рішення апеляційного суду Київської області від 05 квітня 2017 року у складі колегії суддів: Голуб С. А.,

ОСОБА_6, ОСОБА_7,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2012 року публічне акціонерне товариство «Ерде Банк» (далі -

ПАТ «Ерде Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4, третя

особа - товариство з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «Консалтинг Груп» (далі - ТОВ «ЮК «Консалтинг Груп»), про стягнення заборгованості за кредитним договором шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Позовна заява мотивована тим, що 04 жовтня 2011 року між ПАТ «Ерде Банк» та ТОВ «ЮК «Консалтинг Груп» укладено кредитний договір № 178/11-КЛ, згідно якого ТОВ «ЮК «Консалтинг Груп» відкрито кредитну лінію та надано кредит у формі кредитної лінії з максимальним лімітом кредитування в сумі

37 300,00 грн з остаточним терміном повернення кредиту 03 жовтня 2012 року включно.

03 жовтня 2012 року між ПАТ «Ерде Банк» та ТОВ «Юридична компанія «Консалтинг Груп» укладено додаткову угоду до кредитного договору, згідно із якою термін остаточного повернення кредиту встановлено до 02 жовтня

2013 року.

З метою забезпечення своєчасного виконання зобов'язань за кредитним договором, між ПАТ «Ерде Банк» та ОСОБА_4 07 жовтня 2011 року укладено договір іпотеки, за умовами якого іпотекодавець передав в іпотеку об'єкт нерухомого майна, а саме: земельну ділянку (кадастровий номер НОМЕР_2), площею 3,8452 га, цільове призначення: під житлову забудову, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, та належить ОСОБА_4 на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_1.

Згідно висновку про ринкову вартість земельної ділянки, ринкова вартість предмету іпотеки становить 10 027 800,00 грн.

ТОВ «ЮК «Консалтинг Груп» не виконує зобов'язання по своєчасному поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитними коштами, у зв'язку із чим виникла заборгованість.

22 листопада 2012 року ПАТ «Ерде Банк» направив на адресу

ТОВ «ЮК «Консалтинг Груп» вимогу про усунення порушень по кредитному договору та погашення заборгованості за вих. № 7024.

22 листопада2012 року ПАТ «Ерде Банк» направив на адресу майнового поручителя ОСОБА_4 вимогу про усунення порушень по кредитному договору та погашення заборгованості. Строк виконання зобов'язання за даними вимогами встановлено до 29 листопада 2012 року.

Станом на 20 грудня 2012 року заборгованість за кредитним договором становить 38 146 456,44 грн.

На підставі викладеного, банк просив суд в рахунок погашення заборгованості в сумі 38 146 456,44 грн за кредитним договором звернути стягнення на предмет іпотеки а саме: земельну ділянку (кадастровий номер НОМЕР_2), площею 3,8452 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 та належить іпотекодавцю на праві власності на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_1, шляхом визнання права власності на цю земельну ділянку за ПАТ «Ерде Банк».

Заочним рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 28 березня 2013 року позовні вимоги задоволено.

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 04 жовтня 2011 року № 178/11-КЛ звернуто стягнення на земельну ділянку (кадастровий номер НОМЕР_2), площею 3,8452 га, вартістю 6 277 289,00 грн, без урахування ПДВ, цільове призначення: під житлову забудову, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_4 на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_1, шляхом визнання права власності на неї за ПАТ «Ерде Банк».

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Ерде Банк» судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 441,00 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що іпотечним договором передбачено право іпотекодержателя на набуття у власність предмета іпотеки у разі порушення боржником умов кредитного договору. Відповідачем порушено умови кредитного договору, а тому наявні правові підстави для визнання за позивачем права власності на предмет іпотеки в судовому порядку.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 05 квітня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено.

Заочне рішення Ірпінського міського суду Київської області від 28 березня 2013 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту порушених прав, а суд не наділений повноваженнями вирішувати питання передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки, оскільки це є позасудовим способом врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки.

25 квітня 2017 року ПАТ «Ерде Банк» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення апеляційного суд Київської області від 05 квітня 2017 року та залишити в силі заочне рішення Ірпінського міського суду Київської області від 28 березня 2013 року.

Касаційна скарга мотивована тим, що банк відповідно до умов іпотечного договору та Закону України «Про іпотеку» має право на набуття права власності на предмет іпотеки у разі порушення позичальником умов кредитного договору.

21 липня 2017 року представник ОСОБА_4 - ОСОБА_8 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заперечення, в якому просить касаційну скаргу ПАТ «Ерде Банк» відхилити, а рішення апеляційного суду Київської області від 05 квітня 2017 року залишити без змін.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення»

ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У квітні 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вимогами частин першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а аргументи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки відповідно до статей 36, 37 Закону України «Про іпотеку» є способом позасудового врегулювання, який здійснюється за згодою сторін без звернення до суду.

Застереження в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом визнання права власності на предмет іпотеки - це виключно позасудовий спосіб урегулювання спору, який сторони встановлюють самостійно у договорі.

З урахуванням вимог статей 328, 335, 392 ЦК України у контексті статей 36, 37 Закону України «Про іпотеку» суди не наділені повноваженнями звертати стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання право власності на нього за іпотекодержателем.

Аналогічний висновок зроблений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 760/14438/15-ц.

Колегія суддів Верховного Суду погоджується з висновком суду апеляційної інстанцій про те, що позивач не дотримався процедури набуття права ним власності на предмет іпотеки, який визначений в іпотечному договорі та в статті 37 Закону України «Про іпотеку», що узгоджується із висновком Великої Палати Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 760/14438/15-ц.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня

2006 року).

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, оскільки підстави для скасування судового рішення відсутні.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Ерде Банк» залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Київської області від 05 квітня 2017 року залишити без змін.

Постанова оскарженню не підлягає.

Судді: В. П. Курило

В. М.Коротун

М. Є.Червинська