Справа №: 398/61/17
провадження №: 2/398/134/18
РІШЕННЯ

Іменем України

"05" червня 2018 р.

Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області у складі:

судді Нероди Л.М.,

за участі секретаря Борозни Л.М.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника третьої особи ОСОБА_2 ОСОБА_3,

представника третьої особи служби у справах дітей ОСОБА_4

розглянувши цивільну справу №398/61/17ц за позовною заявою ОСОБА_5 до ОСОБА_6, за участі третіх осіб, які не заявлять самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_7 та служби у справа дітей Олександрійської міської ради Кіровоградської області про застосування наслідків недійсності правочину,

ВСТАНОВИВ:

До суду звернувся ОСОБА_5 з позовом до ОСОБА_6, за участі третіх осіб, які не заявлять самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2 та служби у справа дітей Олександрійської міської ради Кіровоградської області про застосування наслідків недійсності правочину.

Позов обґрунтовує тим, що 25.05.2007 року ОСОБА_2 з ОСОБА_6 уклали договір дарування квартири АДРЕСА_1. Позивач звернувся до відповідача з проханням зареєструвати його у даній квартирі, але відповідач відмовив, вказуючи, що дана квартира належить тільки йому на підстав договору дарування. Позивач зазначає, що даний договір був укладений без згоди органу опіки та піклування, бо батько позивача надто довіряв своїй дружині та тестю, які запевняли його, що після укладення даного договору нічого не змініться, а тому ОСОБА_2 і підписав заяву про те, що на момент укладення договору у квартирі малолітні та/або неповнолітні особи не перебувають на реєстраційному обліку, також фактично не проживають та не мають права користування вказаним житлом. Позивач вказує, що даний договір є нікчемним, тому просить зобовязати ОСОБА_6 повернути ОСОБА_2 квартиру №196, що знаходиться у буд. 53 по вул. Першотравневій у м. Олександрія Кіровоградської області та стягнути з ОСОБА_6 на користь позивача судові витрати у розмірі 1 561 грн. 00 коп.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задоволити.

Відповідач у судове засідання не зявився, хоча повідомлений належним чином.

Між сторонами виникли правовідносини, які регулюються нормами Цивільного кодексу України, Законом України «Про охорону дитинства», Законом України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей».

Дослідивши зібрані по справі докази, проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, керуючись законом, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_5 народився 12.11.2000 року. Батько ОСОБА_2, мати ОСОБА_8, згідно свідоцтва про народження серії І-КИ №099499.

25.05.2007 року ОСОБА_2 обдарував ОСОБА_6, а той прийняв цей дар квартиру №196, що знаходиться у буд. 53 по вул. Першотравневій у м. Олександрія Кіровоградської області. Даний договір посвідчено приватним нотаріусом Олександрійського міського нотаріального округу, реєстровий №1836.

Згідно ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Статтею 204 ЦК України визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Ч. 2 ст. 215 ЦК України вказує, що нікчемним правочином вважається правочин, недійсність якого встановлена законом.

Закріплене вищенаведеними нормами право уповноваженої особи перевірки правочинів та виявлення серед них нікчемних не є абсолютним, a кореспондується із обовязком встановити перед прийняттям рішення обставини, з якими закон повязує нікчемність правочину. Одного лише твердження про нікчемність правочину для визнання його таким недостатньо і за відсутності належних та допустимих доказів на підтвердження наявності передбачених законом підстав визнання правочину нікчемним, відповідне рішення субєкта владних повноважень щодо визнання правочину нечинним визнати правомірним та обґрунтованим неможна.

Відповідно до ч. 3 ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки та піклування укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати поділ, обмін, відчуження житла, зобовязуватися від імені дитини порукою чи видавати письмові зобовязання.

Згідно з ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» держава охороняє та захищає права й інтереси дітей при вчиненні правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустимим є зменшення або обмеження прав і охоронюваних законом інтересів.

Як вбачається з п. 4 Договору дарування квартири від 25.05.2007 року, що дарувальник стверджує, що на момент укладення цього договору відчужувана квартира не має прихованих недоліків, комунальних боргів, щодо неї не ведуться судові спори, вона не заставлена, у податковій заставі не перебуває, відносно неї не укладено будь-яких договорів з відчуження чи щодо користування з іншими особами, як юридична адреса вона не використовується, як внесок до статутного фонду юридичних осіб не передана, треті особи не мають на неї прав, внаслідок дарування квартири не буде порушено прав та законних інтересів дітей та інших осіб.

Таким чином, батько позивача при укладенні договору дарування квартири стверджував, що внаслідок дарування квартири не буде порушено прав та законних інтересів дітей та інших осіб.

Разом з тим, позивач на підтвердження нікчемності спірного правочину з підстав відсутності згоди органу опіки та піклування на укладення договору дарування квартири, доказів суду не надав та не повідомив про їх наявність, оскільки на момент укладення цього договору позивач не був зареєстрований у квартиру №196, що знаходиться у буд. 53 по вул. Першотравневій у м. Олександрія Кіровоградської області.

Верховний Суд України висловив правовий висновок, зроблений за результатами перегляду справи №6-384цс15 про те, що власник майна, який є одночасно законним представником неповнолітньої або малолітньої особи та укладає правочини, що впливають на права дитини, повинен діяти добросовісно та в інтересах дитини, а інша сторона договору має право очікувати від нього таких дій. Неправдиве повідомлення батьками, які є одночасно законними представниками неповнолітньої або малолітньої особи, про відсутність прав дитини на майно, що передається в іпотеку, не може бути підставою для визнання іпотеки недійсною за позовом батьків, які зловживали своїми правами законних представників дитини, а може спричинити інші наслідки, передбачені законодавством, які застосовуються органами опіки та піклування. Судова палата у цивільних справах Верховного Суду України, врахувавши також недобросовісність дій відповідача під час укладення іпотечних договорів та відсутність обставин, які б свідчили про недобросовісність іпотекодержателя банку, дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення позову про визнання іпотечних договорів недійсними.

У постанові Верховного Суду України від 10.02.2016 року (справа №6-1793цс15), міститься висновок про те, що договір іпотеки, вчинений власниками стосовно нерухомого майна, право користування яким мають діти, за відсутності обовязкового попереднього дозволу органу опіки та піклування може бути визнаний судом недійсним (частина шоста статті 203, частина перша статті 215 ЦК України) за умови, якщо буде встановлено, що оспорюваний правочин суперечить правам та інтересам дитини, звужує обсяг існуючих майнових прав дитини та/або порушує охоронювані законом інтереси дитини, зменшує або обмежує права та інтереси дитини щодо жилого приміщення, порушує гарантії збереження права дитини на житло. Сам по собі факт відсутності обовязкового попереднього дозволу органу опіки та піклування на укладення оспорюваного правочину не є безумовною підставою для визнання його недійсним.

Довідка за вих. №66 від 29.08.2016 року, яка видана Кременчуцьким ліцейом з посиленою військово-фізичною підготовкою Полтавської обласної ради та яка міститься в матеріалах справи підтверджується той факт, що ОСОБА_5 на момент розгляду справи в суді навчається та проживає у Кременчуцькому ліцеї з посиленою військово-фізичною підготовкою.

У судовому засіданні допитано свідків ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, але показання даних свідків судом не приймаються, бо вони не мають доказового значення по даному провадженню, так як свідки не були присутні при укладені спірного правочину та їм не відомо чи був позивач зареєстрований у квартиру №196, що знаходиться у буд. 53 по вул. Першотравневій у м. Олександрія Кіровоградської області під час укладення договору дарування зазначеної квартири від 25.05.2007 року.

Оскільки права позивача не порушено, так як останній має місце проживання та з 2007 року до суду не звертався він, або його законний представник з метою відновлення порушеного права, зокрема, проживання та користування спірною квартирою, тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 4, 5, 10-13, 18, 76-81, 83, 258, 264, 265 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку та подано апеляційну скаргу до апеляційного суду Кіровоградської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення буде виготовлено протягом десяти днів.

СУДДЯ: Л.М. НЕРОДА