Постанова

Іменем України

06 червня 2018 року

м. Київ

справа № 523/7152/16-ц

провадження № 61-6329св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Журавель В. І., Крата В. І., Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 15 червня 2016 року у складі судді Погрібного М. О. та на ухвалу апеляційного суду Одеської області від 26 жовтня 2016 року у складі суддів: Кравця Ю. І., Комлевої О. С., Фальчука В. П.,

ВСТАНОВИВ :

У травні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про поділ спільного майна подружжя.

Посилаючись на те, що за час перебування у шлюбі з відповідачем за спільні кошти ним була придбана квартира, право власності на

яку зареєстровано за відповідачем, та виходячи з положень статей 60, 69, 70, 71 СК України, ОСОБА_4 просив суд визнати за ним право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1 (далі - квартиру) та припинити право власності ОСОБА_5 на ? частину зазначеної квартири.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 15 червня 2016 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження того, що спірна квартира є спільною сумісною власністю сторін подружжя.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 26 жовтня 2016 року рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 15 червня 2016 року залишено без змін.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим, і судом першої інстанції не допущено неправильного застосування норм матеріального права та порушень норм процесуального права.

У листопаді 2016 року ОСОБА_4 звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 15 червня 2016 року та на ухвалу апеляційного суду Одеської області від 26 жовтня 2016 року, в якій просить скасувати судові рішення першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги.

Касаційна скарга ОСОБА_4 мотивована тим, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій є необґрунтованими, оскільки ухвалені з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Суди вийшли за межі позовних вимог, вважаючи що спірна квартира є особистою приватною власністю відповідача.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 листопада 2016 року відкрито касаційне провадження у даній справі та витребувано з Суворовського районного суду м. Одеси зазначену справу.

30 січня 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшли заперечення ОСОБА_5 на касаційну скаргу ОСОБА_4, які мотивовані тим, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій є законними, обґрунтованими та ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи касаційної скарги не відповідають встановленим на підставі наданих доказів обставинам у справі, а тому касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 березня 2017 року дану справу призначено до судового розгляду.

01 лютого 2018 року справу передано до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду та 06 лютого 2018 року передано судді-доповідачу.

Статтею 388 ЦПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Підпунктом 4 пункту першого Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги та скасування оскаржуваних судових рішень.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недоведеність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Наведенів касаційній скарзі доводи ОСОБА_4 не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Суди встановили, що з 09 грудня 2000 року до 30 березня 2012 року позивач та відповідач перебували у шлюбі.

Під час шлюбу сторони проживали в однокімнатній квартирі АДРЕСА_2, яка на підставі договору купівлі-продажу від 06 серпня 1997 року належала на праві власності ОСОБА_5 (дошлюбне прізвище ОСОБА_5).

Для поліпшення житлових умов своєї сім'ї ОСОБА_5 на підставі договорів купівлі-продажу від 04 травня 2006 року та від 08 вересня 2006 року відчужила належні їй на праві особистої власності однокімнатну квартиру АДРЕСА_2 за 8500 грн та житловий будинок АДРЕСА_3 за 8000 грн та на підставі договору купівлі-продажу від 08 вересня 2006 року придбала у власність двокімнатну квартиру вартістю 6600 грн, що є предметом спору у даній справі.

Відповідно до статті 57 СК України особитою приватною власністю дружини, чоловіка є майно набуте нею, ним: до шлюбу; за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Наявні в матеріалах справи та досліджені судом докази дають підстави для висновку, що спірне майно набуте ОСОБА_5 за рахунок її особистих коштів, а тому є її особистою приватною власністю.

Позивач належних та допустимих доказів на спростування встановлених обставин та на підтвердження того, що квартира є спільною сумісною власністю сторін, суду не надав.

За таких обставин суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обгрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог

ОСОБА_4

Доводи касаційної скарги про те, що суди першої та апеляційної інстанцій вийшли за межі позовних вимог, оскільки, відмовляючи в задоволенні позову, обґрунтували свої рішення тим, що спірна квартира є особистою приватною власністю відповідача, не заслуговують на увагу, оскільки були предметом розгляду судом апеляційної інстанції, і їм надана належна правова оцінка.

Інші доводи не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, а лише ґрунтуються на переоцінці доказів, які були досліджені та оцінені судами з додержанням норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки оскаржувані судові рішення залишено без змін, а скарга без задоволення, то судовий збір за подання касаційної скарги покладається на осіб, які подали касаційну скаргу.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 без задоволення.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 15 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 26 жовтня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді Н. О. Антоненко

В. І. Журавель

В. І. Крат

В. П. Курило