Постанова

Іменем України

14 червня 2018 року

м. Київ

справа № 465/10287/13-ц

провадження № 61-9680св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Ступак О. В. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач -Публічне акціонерне товариство «БМ Банк»,

відповідачі: ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «БМ Банк» на рішення Апеляційного суду Львівської області від 18 липня 2016 року у складі колегії суддів: Монастирецького Д. І., Кабаля І. І., Копняк С. М.,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2013 року Публічне акціонерне товариство «БМ Банк» (далі - ПАТ «БМ Банк») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 03 вересня 2008 року між банком та ОСОБА_4 укладений кредитний договір, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредитні кошти в сумі 381 000,00 грн, зі сплатою 20 % річних, терміном повернення до 31 серпня 2018 року.

На забезпечення виконання ОСОБА_4 зобов'язань за зазначеним кредитним договором, 03 вересня 2008 року між банком та ОСОБА_5 укладено договір поруки.

Відповідно до умов кредитного договору, погашення заборгованості за кредитним договором за кожний поточний кредитний місяць здійснюється позичальником рівними платежами згідно з графіком погашення заборгованості за кредитом, на рахунок вказаний у договорі, починаючи з 21 числа не пізніше останнього робочого дня поточного місяця.

Відповідач ОСОБА_4 не виконала свої зобов'язання за вказаним кредитним договором, в результаті чого виникла заборгованість у сумі 1 223 387,37 грн, яка складається із: строкової заборгованості в сумі 209 943,34 грн, простроченої заборгованості за кредитом в сумі 166 865,61 грн, простроченої заборгованості за відсотками в сумі 482 248,35 грн та пені в розмірі 364 325,87 грн.

Посилаючись на викладене, позивач просив стягнути з відповідачів у солідарному порядку зазначену заборгованість.

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 22 жовтня 2015 року позов задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь ПАТ «БМ Банк» заборгованість за кредитним договором в сумі 1 223 383,37 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що згідно із вимогами статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Невиконання ОСОБА_4 своїх зобов'язань за кредитним договором є підставою для стягнення з неї заборгованості за кредитним договором, при цьому у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Додатковим рішення Франківського районного суду м. Львова від 02 грудня 2015 року доповнено резолютивну частину рішення суду першої інстанції. Стягнуто солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь ПАТ «БМ Банк» витрати пов'язані з розглядом справи в сумі 420,00 грн.

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 18 липня 2016 року рішення суду першої інстанції та додаткове рішення цього ж суду від 02 грудня 2015 року в частині солідарного стягнення з ОСОБА_5 на користь ПАТ «БМ Банк» заборгованості в сумі 1 223 383,37 грн, судових витрат по сплаті судового збору у розмірі 3441,00 грн, а також 420,00 грн витрат, пов'язаних з розглядом справи скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову ПАТ «БМ Банк» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині солідарного стягнення з ОСОБА_5 заборгованості за кредитним договором та ухвалюючи в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову, апеляційний суд виходив з того, що 26 квітня 2010 року банком на підставі виконавчого напису нотаріуса реалізоване право на дострокову вимогу, у зв'язку з чим строк виконання основного зобов'язання було змінено, а тому передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення суми боргу повинен обчислюватися саме з цієї дати. При цьому банк із позовом до поручителя звернувся 29 жовтня 2013 року, тобто після настання строку виконання зобов'язань, а тому порука за договором поруки від 03 вересня 2008 року, укладений між банком та ОСОБА_5, припинилася.

У серпні 2016 року представник ПАТ «БМ Банк» подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Апеляційного суду Львівської області від 18 липня 2016 року, в якій просив скасувати зазначене судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

У касаційній скарзі заявник посилається на те, що договором поруки передбачено відповідальність поручителя за виконання боржником зобов'язання за кредитним договором у повному обсязі. При цьому із вимогою про погашення заборгованості за кредитним договором банк звернувся до поручителя 13 серпня 2013 року, а у жовтні 2013 року, протягом шести місяців, звернувся до суду із указаним позовом, а тому не можна визнати поруку припиненою.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - Закон від 03 жовтня 2017 року), за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 31 серпня 2016 року відкрито касаційне провадження у зазначеній цивільній справі, за касаційною скаргою ПАТ «БМ Банк».

У лютому 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ до Верховного Суду передано указану цивільну справу.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

За змістом частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, оскільки його ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Рішення суду апеляційної інстанції відповідає вимогам статей 213, 214, 316 ЦПК України щодо законності та обґрунтованості.

Судом установлено, що 03 вересня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «БМ Банк», правонаступником якого є ПАТ «БМ Банк», та ОСОБА_4 укладений кредитний договір, відповідно до умов якого банк надав позичальнику грошові кошти в сумі 381 000,00 грн, зі сплатою 20 % річних, строком повернення - 31 серпня 2018 року.

Пунктом 3 кредитного договору передбачено порядок надання кредиту, умови погашення заборгованості за кредитом та сплати процентів.

Відповідальність сторін за невиконання умов кредитного договору, строк його дії та дострокове розірвання визначено пунктами 8 та 9 цього договору.

Відповідач ОСОБА_4 належним чином не виконувала свої зобов'язання за вказаним кредитним договором, в результаті чого виникла заборгованість у сумі 1 223 387,37 грн, яка складається із: строкової заборгованості в сумі 209 943,34 грн, простроченої заборгованості за кредитом в сумі 166 865,61 грн, простроченої заборгованості за відсотками в сумі 482 248,35 грн та пені в розмірі 364 325,87 грн.

На забезпечення виконання ОСОБА_4 зобов'язань за зазначеним кредитним договором, 03 вересня 2008 року між банком та ОСОБА_5 укладено договір поруки, відповідно до умов якого поручитель та боржник несуть солідарну відповідальність перед кредитором. Поручитель відповідає за зобов'язаннями боржника у повному обсязі, а саме за повернення кредиту, сплату процентів за користування ним, сплату неустойки, а також за відшкодування збитків, завданих кредитору невиконанням або неналежним виконанням боржником умов кредитного договору.

26 квітня 2010 року за заявою ПАТ «БМ Банк» вчинено виконавчий напис нотаріуса, яким запропоновано звернути стягнення на квартиру АДРЕСА_1, яка передана в іпотеку банку. За рахунок коштів, отриманих від реалізації квартири задовольнити вимоги банку у розмірі 480 458,24 грн, яка включає в себе: строкову заборгованість по кредиту в сумі 358 544,12 грн, прострочену суму заборгованості по кредиту в сумі 18 264,83 грн, строкову заборгованість по відсотках в сумі 3 968,03 грн, прострочену суму заборгованості по відсотках у сумі 86 914,17 грн та пеню в розмірі 12 757,09 грн.

Таким чином, 26 квітня 2010 року банком реалізоване право на дострокову вимогу на підставі виконавчого напису нотаріуса, у зв'язку з чим змінено строк виконання основного зобов'язання.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України).

Згідно з частиною п'ятою статті 261 ЦК України за зобов'язанням з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

При цьому, якщо кредитор змінює на підставі частини другої статті 1050 ЦК України строк виконання основного зобов'язання, позовна давність обчислюється від цієї дати.

Пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату процентів за його користування та пені, у вигляді виконавчого напису нотаріуса, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання й зобов'язаний був пред'явити позов до поручителя протягом шести місяців (частина четверта статті 559 ЦК України), після настання нового строку виконання зобов'язання - 26 квітня 2010 року.

Із позовом до поручителя банк звернувся у жовтні 2013 року, чим порушив шестимісячний строк пред'явлення позову до поручителя, що є підставою для визнання поруки припиненою.

Судове рішення в частині в частині позовних вимог до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором не оскаржується, а тому не є предметом перегляду суду касаційної інстанції.

Враховуючи наведене, апеляційний суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку згідно зі статтями 57-60, 212 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, які полягають у тому, що пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату процентів за його користування та пені, банк відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання, та як наслідок пропустив шестимісячний строк пред'явлення позову до поручителя.

Доводи касаційної скарги про те, що порука не припинилася, оскільки із вимогою про погашення заборгованості за кредитним договором банк звернувся до поручителя 13 серпня 2013 року, а у жовтні 2013 року, протягом шести місяців, звернувся до суду із указаним позовом - не заслуговують на увагу, оскільки кредитором на підставі частини другої статті 1050 ЦК України змінено строк виконання зобов'язання шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, яким передбачено дострокове стягнення всієї заборгованості за кредитним договором.

Інші доводи касаційної скарги - не заслуговують на увагу, оскільки по своїй суті зводяться до переоцінки доказів, що у відповідності до статті 400 ЦПК не належить до повноважень суду касаційної інстанції.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване судове рішення суду апеляційної інстанцій без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.

Керуючись статтями 409, 410 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «БМ Банк» залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Львівської області від 18 липня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:О. В. Ступак
С. О. Погрібний Г. І. Усик