Справа №490/8723/17 13.06.2018
Провадження №22-ц/784/954/18
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 490/8723/17 Категорія 39
Провадження № 22-ц/784/954/18
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2018 року Судова колегія судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Миколаївської області в складі :

головуючого Темнікової В.І.,

суддів Бондаренко Т.З., Крамаренко Т.В.,

із секретарем судового засідання Андрієнко Л.Д.,

представника позивача- Мірошниченко А.О.,

відповідачки-Новицької О.І., її представника ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 13 квітня 2018 року, постановлене під головуванням судді Гуденко О.А. в приміщенні суду об 11 год. 38 хв., у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, -

В С Т А Н О В И Л А :

В жовтні 2017 року позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому посилався на те, що 02 січня 2016 року померла його мати ОСОБА_4, після смерті якої відкрилася спадщина, до складу якої, зокрема, входить земельна ділянка площею 6,43 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в межах території Ставківської сільської ради Веселинівського району Миколаївської області, яка належала матері на праві приватної власності на землю, та земельна ділянка, яку мати прийняла у спадок від свого чоловіка ОСОБА_5, який помер 27.06.2005 р. Земельна ділянка площею 6,56 га за життя належала на праві приватної власності на землю ОСОБА_5 на підставі державного акту та також знаходиться в межах Ставківської сільської ради. За життя мати заповіту не склала, тому спадкоємцями першої черги після її смерті є він, як син померлої та ОСОБА_3, як донька померлої. Також позивач зазначив, що після смерті матері у нього ускладнився стан здоров'я, що призвело до госпіталізації, у звязку з чим він не мав можливості у визначений законом шестимісячний строк звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Реабілітація триває й на сьогоднішній день. Місцем відкриття спадщини є Веселинівський район, а він проживає в м. Миколаєві, тому для подачі заяви та відповідного пакету документів йому необхідно було приїздити до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини, тобто до смт. Веселиново, а погане самопочуття та заборона лікарів тривалий час знаходитись в дорозі позбавили його можливості у встановлений строк звернутись із заявою про прийняття спадщини. Після того, як в нього з'явилась така можливість та стан здоров'я покращився, він звернувся до Веселинівської державної нотаріальної контори Миколаївської області з питання прийняття спадщини після смерті своєї матері, але йому було відмовлено з підстав пропущення строку для звернення до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті матері та рекомендовано звернутися до суду. На підставі викладеного, позивач просив суд визнати поважними причини пропуску ним шестимісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті його матері ОСОБА_4, яка померла 02.01.2016 року та визначити додатковий строк в два місяці для подання заяви про прийняття спадщини.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 13 квітня 2018 року в задоволенні позову ОСОБА_2 про встановлення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини відмовлено.

Не погодившись з зазначеним рішенням, ОСОБА_2 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, а також порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги, надавши пояснення аналогічні змісту апеляційної скарги, просив її задовольнити.

Відповідачка та її представник не визнали доводи апеляційної скарги, просили її відхилити, а рішення суду залишити без змін, вважаючи його законним та обґрунтованим.

Інші учасники процесу до судового засідання не зявилися, хоча про час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно зі ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні ( ст.263 ЦПК України).

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин ( ст. 264 ЦПК України).

Рішення суду зазначеним вимогам закону відповідає.

Так, судом було встановлено, що 02 січня 2016 року померла ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії І-ФП № 232818, яка на день смерті була зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_1.

10 березня 2016 року ОСОБА_3 звернулася до державного нотаріуса Першої Миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області з заявою про прийняття спадщини після смерті матері. В заяві повідомила, що крім неї є інший спадкоємець першої черги - рідний син померлої ОСОБА_2.

15 червня 2017 року позивач надіслав на адресу Веселинівської держнотконтори заяву про зупинення нотаріальної дії - видачі Свідоцтва про право на спадщину після смерті матері, на що нотаріусом йому було надано строк до 15 липня 2017 року для надання до нотаріальної контори доказів про звернення до суду з відповідною позовною заявою.

13 липня 2017 року позивач поштою направив до нотаріуса Веселинівської держнотконтори заяву з проханням вислати на його адресу поштою постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, оскільки 07 липня у видачі було відмовлено його адвокату.

27 липня 2017 року, ОСОБА_3 подана заява про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, яке складається з житлового будинку, розташованого в с. Ставки Веселинівського району та земельної ділянки, площею 6,4274 га для ведення сільськогосподарського виробництва, розташованої в межах Ставківської сільської ради.

27 липня 2017 року ОСОБА_3 видано Свідоцтво про право на спадщину за законом на все майно спадкодавиці ОСОБА_4, яка померла 02 січня 2016 року.

14.09.2017 року позивач звернувся до Веселинівської держнотконтори із заявою про прийняття спадщини. 14 вересня 2017 року нотаріус надав позивачеві розяснення, в якому зазначено, що оскільки у встановлений законом строк для звернення із заявою про прийняття спадщини він не звертався, отже вважається таким, що не прийняв спадщину і йому було рекомендовано звернутися до суду з відповідним позовом.

Також судом встановлено, що відповідно до постанови ЛКК № 1 від 05.01.2016 року ОСОБА_2 має захворювання хребта, і за висновком йому протипоказано фізичні навантаження, довготривале знаходження в вимушеному положенні строком один рік, також він потребує проходження курсів реабілітаційного лікування. Крім цього, позивачем було надано Картки хворого про те, що він лікується у фізіотерапевтичному кабінеті міської лікарні № 2, з яких вбачається, що він відвідував певні процедури, масаж та ЛФК в періоди з 13 січня по 08 лютого 2016 року, з 15 березня по 11 квітня 2016 року та з 21 червня по 19 липня 2016 року. А також лікувався стаціонарно в період з 19 січня по 24 січня 2017 року.

У своїй позовній заяві позивач в обґрунтування поважності пропуску встановленого законом строку для прийняття спадщини зазначив, що він постійно лікувався протягом року після смерті матері, фізично не міг виїздити за межі міста Миколаєва, а звертатися поштою до нотаріуса не було сенсу, адже йому телефоном нотаріус повідомила про необхідність лише особистого написання ним заяви про прийняття спадщини. Крім того майже півроку ні він, ні його адвокат не змогли отримати відмову нотаріуса у видачі Свідоцтва.

Проте суд вважав не підтвердженими належними доказами посилання позивача на те, що він через хворобу не міг більше року звернутися до Веселинівської держнотконтори, адже за цей період він жодного разу не лікувався стаціонарно, а самостійно відвідував лікувальний кабінет поліклініки лише перші півроку після смерті спадкодавця. В медичних документах, наданих позивачем, не міститься жодних застережень щодо неможливості його пересування за межі Миколаєва в період з липня 2016 року до червня 2017 року. Не скористався він і засобами поштового звязку, як-то скористався в червні-вересні 2017 року, хоча відділення поштового звязку знаходиться на шляху до його будинку, про що він пояснив в судовому засіданні. Не вчинив позивач і жодних дій щодо звернення до нотаріуса в м. Миколаєві з відповідною заявою, як-то вчинила відповідачка, а юридична необізнаність щодо такої можливості не може бути поважною причиною пропуску строку. Доказів того, що він взагалі звертався за розясненнями до нотаріуса (і йому було розяснено про необхідність виключно особистого подання заяви про прийняття спадщини саме в приміщенні Веселинівської держнотконтори), як і звернення його представника - також суду надано не було.

Проаналізувавши дані обставини по справі у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позивач не надав доказів поважності причин пропуску ним строку для подання заяви про прийняття спадщини, а тому заявлений позов задоволенню не підлягає.

Висновки суду відповідають встановленим судом обставинам у справі та законодавству, зазначеному в тексті рішення. В звязку з цим не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що суд дав невірну правову оцінку наданим позивачем доказам і в результаті прийняв неправильне рішення по справі. Ніяких інших доказів крім тих, яким суд дав належну правову оцінку у їх сукупності, в межах наданих суду законом повноважень, до апеляційної скарги позивачем надано не було.

Відповідачка в суді апеляційної інстанції пояснила, що стан здоровя позивача не був критичним, він самостійно пересувався, в тому числі і на лікування у фізіотерапевтичному кабінеті міської лікарні № 2, не потребував стаціонарного лікування, приймав участь у похоронах матері, що позивач зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_2 в будинку, який розташований рядом з будинком їх матері, але проживав він в м. Миколаєві по вул. Гоголя, точна адреса його їй невідома. Вона неодноразово нагадувала йому про необхідність прийняття спадщини у визначений законом строк, але позивач відповідав, що у нього ще є час і він встигне це зробити. Тому вона вважає, що позивачу ніщо не перешкоджало прийняти спадщину у визначений законом строк.

Доказів того, що позивач не міг самостійно пересуватися, що на лікування у фізіотерапевтичному кабінеті його доставляли автотранспортом, суду надано не було.

Матеріали справи дійсно не мітять доказів того, що позивач до червня 2017р. звертався до нотконтори з приводу можливості прийняття ним спадщини після смерті матері, а доводи апеляційної скарги про те, що це відбулося в телефонному режимі не підтверджені належними та допустимими доказами по справі, а тому судом правомірно не прийняті до уваги дані ствердження позивача.

Таким чином, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку згідно зі ст. ст. 12, 77-81, 263-265, ЦПК України, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права, і підстави для його скасування відсутні.

При цьому судом правильно були прийняті до уваги положення п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» про те, що вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій, що і було зроблено судом.

Інші доводи апеляційної скарги фактично є відтворенням позовних вимог, викладених позивачем в позовній заяві, які судом були розглянуті та стосовно яких ним було прийняте, як уже зазначалося, рішення у відповідності до вимог матеріального та процесуального права, а тому не є підставою для скасування рішення.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, судова колегія, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 13 квітня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно з дня її прийняття, але може бути оскаржена протягом 30 днів з дня складання повного її тексту до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді

Повний текст постанови складено 15 червня 2018 року