Провадження №: 2/752/604/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2018 року Голосіївський районний суд м. Києва

у складі: головуючого судді Ладиченко С.В.

при секретарі Мороз О.С.

за участю представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача Парубець Є.О. розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справуза позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», третя особа без самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_4 про визнання дій незаконними та зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

у листопаді 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до ПАТ «Укрсоцбанк», третя особа ОСОБА_4 про визнання дій незаконними та зобов'язання вчинити дії, в якому просив визнати дії відповідача незаконними та зобов'язати зарахувати кошти в сумі 1400456,63 грн. згідно призначення за платіжним дорученням.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачем зазначено, що 03.10.2007 року між ним та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку, правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», було укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії №389/55/07-Пі, відповідно до якого Банк надав йому у тимчасове користування грошові кошти частинами, в межах максимального ліміту, який на дату укладання договору встановлюється в розмірі 193900 дол. США, зі сплатою 13,5% річних з кінцевим терміном повернення заборгованості до 02.10.2022 року. 03.10.2007 року між ним та Банком на забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором було укладено Іпотечний договір №04/І-736, відповідно до якого він передав в іпотеку Банку нерухоме майно, а саме - квартиру АДРЕСА_1. 03.10.2007 року між ним, відповідачем та ОСОБА_4 було укладено договір поруки №04/П-702, відповідно до якого Поручитель зобов'язався перед Банком у повному обсязі солідарно відповідати за виконання Позичальником зобов'язань за кредитним договором. 11.03.2014 року була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження №42435189 на підставі виконавчого напису №6791 від 17.07.2013 року. 07.05.2015 року позивач сплатив кошти у розмірі 1400456,63 грн. та 14004 грн. за призначенням на рахунок, передбачений Виконавчим написом для зарахування коштів, спрямованих на погашення заборгованості. Однак, зазначені грошові кошти були зараховані банком відповідно до п. 2.10 кредитного договору. Вважає, що виконав в повному обсязі вимоги за виконавчим написом нотаріуса, оскільки є чітке призначення платежу. Просив позов задовольнити.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі, просив його задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечував. Пояснив суду, що 17.07.2013 року приватним нотаріусом Ковальчук С.П. було вчинено виконавчий напис, яким запропоновано звернути стягнення на передану в іпотеку квартиру в рахунок погашення заборгованості за період з 21.09.2011 року по 13.09.2012 року у розмірі 175210,39 дол. США, що за курсом НБУ станом на 13.09.2012 року еквівалентно 1400456,63 грн. 07.05.2015 року з метою погашення заборгованості за кредитним договором позивачем було сплачено банку 1400456,63 грн. на виконання виконавчого напису нотаріуса. Зазначив, що позивачем не наведено жодного обґрунтування, що дії банку по зарахуванню цих коштів були здійснені з порушеннями. Просив в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Третя особа ОСОБА_4 в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце його проведення повідомлений належним чином. З будь-якими клопотаннями до суду не звертався.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що 03.10.2007 року між ОСОБА_3 та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», було укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії №389/55/07-Пі (а.с.6-10).

Відповідно до п. 1.1, 1.1.1., 1.1.3. цього Договору Кредитор зобов'язується надавати Позичальнику грошові кошти у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання. Надання кредиту буде здійснюватись окремими частинами, в межах максимального ліміту, який на дату укладення цього Договору встановлюється в розмірі 193900 дол. США., зі сплатою 13,5% річних, а також комісій, в розмірі та в порядку, визначених цим договором. з кінченим терміном - 02 жовтня 2022 року.

Згідно п. 2.10 цього Договору повернення заборгованості за цим Договором та погашення вимог Кредитора, що випливають з цього Договору, здійснюється в наступній черговості:

-у першу чергу - витрати Кредитора, пов'язані з отриманням виконання за цим Договором;

-у другу чергу - комісії, передбачені цим Договором;

-у третю чергу - прострочена заборгованість за нарахованими процентами за користування Кредитом;

-у четверту чергу - прострочена заборгованість за Кредитом;

-у п'яту чергу - строкова заборгованість за нарахованими процентами за користування Кредитом;

-у шосту чергу - строкова заборгованість за Кредитом;

-у сьому чергу - пеня за прострочення строків повернення Кредиту та сплати процентів за користування Кредитом;

-у восьму чергу - штрафи;

-у дев'яту чергу - збитки Кредитора, завдані порушенням Позичальниокм умов цього Договору.

Пунктом 3.2.6. договору про надання відновлювальної кредитної лінії №389/55/07-Пі від 03.10.2007 року, передбачено право Кредитора на звернення стягнення на нерухоме майно у разі порушення Позичальником умов цього Договору, а також в інших випадках, передбачених чинним законодавством України.

Відповідно до п. 3.3.4., 3.3.5. цього Договору, Позичальник зобов'язаний сплачувати Кредитору проценти за користування Кредитом та комісії, визначені в Договорі, своєчасно та в повному обсязі повертати Кредит в порядку визначеному п. 1.1. цього Договору.

На забезпечення виконання Позичальником взятих боргових зобов'язань, 03.10.2007 року між ОСОБА_3, АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_4 було укладено договір поруки №04/П-702, відповідно до якого Поручитель зобов'язався перед Кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за виконання Позичальником його обов'язків, що випливають з договору про надання відновлювальної кредитної лінії №389/55/07-Пі (а.с.11-12).

Також в якості забезпечення виконання ОСОБА_3 своїх зобов'язань, 03.10.2007 року між ним та АКБ соціального розвитку було укладено іпотечний договір №04/І-736, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Авдієнком В.В., зареєстровано в реєстрі за №1590 (а.с.13-17).

Згідно п. 1.1 Іпотекодавець передав в іпотеку Іпотекодержателю у якості забезпечення виконання Іпотекодавцем зобов'язань перед Іпотекодержателем за договором про надання відновлювальної кредитної лінії №389/55/07-Пі від 03.10.2007 року, нерухоме майно, а саме - трикімнатну квартиру, площею 105,5 кв.м., житловою площею 55,8 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до п. 1.5., 2.4.3. цього Договору іпотекою, встановленою в силу цього Договору, також забезпечуються вимоги Іпотекодержателя щодо відшкодування Іпотекодавцем збитків, завданих невиконанням/неналежним виконанням умов договорів, які обумовлюють основне зобов'язання. У разі невиконання або неналежного виконання Іпотекодавцем основного зобов'язання, Іпотекодержатель має право задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги за договорами, якими обумовлене основне зобов'язання шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Судом також було встановлено, що 17.07.2013 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С.П. було вчинено виконавчий напис, зареєстровано в реєстрі за № 6791 (а.с. 18).

За змістом даного виконавчого напису було запропоновано стягнути стягнення на трикімнатну квартиру, загальною площею 105,5 кв.м., жилою площею 55,8 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, що на праві приватної власності належить ОСОБА_3 За рахунок коштів, виручених від реалізації у встановленому порядку заставного майна задовольнити вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» в сумі 175210,39 дол. США, що еквівалентні за курсом НБУ станом на 13.09.2012 року складає 1400456,63 грн., з яких: сума заборгованості за кредитом складає 144063,09 дол. США, що еквівалентні за курсом НБУ станом на 13.09.2012 року складає 1151496,28 грн.; сума заборгованості за відсотками складає 27693,53 дол. США, що еквівалентні за курсом НБУ станом на 13.09.2012 року складає 221354,38 грн.; розмір пені за несвоєчасне повернення кредиту 814,59 дол. США, що еквівалентні за курсом НБУ станом на 13.09.2012 року складає 6511,06 грн.; розмір пені за несвоєчасне повернення відсотків 2639,17 дол. США, що еквівалентні за курсом НБУ станом на 13.09.2012 року складає 21094,91 грн. Додатково стягнуто 14004 грн. за вчинення виконавчого напису.

Визначено, що суму, вилучену від реалізації предмету застави, необхідно перерахувати для погашення заборгованості на рахунок 0002 в Північному комерційному макрорегіоні ПАТ «Укрсоцбанк», МФО 300023, .

Позивачем, згідно платіжних доручень №1, №2 від 07.05.2015 року, було сплачено на рахунок відповідача, визначений у виконавчому написі від 17.07.2013 року, суми у розмірі 1400456,63 грн. та 14004 грн. (а.с. 19).

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За правилами ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання.

Згідно ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Відповідно до ч. 1 ст. 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Згідно ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

В ході судового розгляду судом було встановлено, що між позивачем та відповідачем було укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії №389/55/07-Пі від 03.10.2007 року, на забезпечення виконання якого, того ж дня, тобто 03.10.2007 року, між ними було укладено іпотечний договір №04/І-702, за умовами якого у разі порушення ОСОБА_3 своїх зобов'язань, Банк набуває права звернути стягнення на предмет іпотеки. Для реалізації цього права Банк звернувся за вчиненням виконавчого напису.

Позивач надав платіжне доручення №1 від 07.05.2015 року, як доказ на підтвердження погашення заборгованості за виконавчим написом нотаріуса №6791 від 17.07.2013 року.

Однак, суд не погоджується з таким твердженням позивача.

Відповідно до ст. 591 ЦК України реалізація предмета застави, на який звернене стягнення, провадиться шляхом його продажу з публічних торгів, якщо інше не встановлено договором або законом. Порядок реалізації предмета застави з публічних торгів встановлюється законом.

Згідно ч. 5, 7 ст. 51 Закону України «Про виконавче провадження» при зверненні стягнення на заставлене майно за рахунок коштів, що надійшли від реалізації заставленого майна, здійснюються відрахування, передбачені пунктами 1 і 2 частини першої статті 45 цього Закону, після чого кошти перераховуються заставодержателю та стягується виконавчий збір. Примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку».

Таким чином, ЦК України, Закони України «Про виконавче провадження», «Про іпотеку» встановлюють певний порядок звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) та його реалізацію, а тому внесення коштів позивачем на рахунок відповідача, який визначений для перерахунку коштів, вилучених від реалізації заставленого майна, не може вважатись погашенням заборгованості за виконавчим написом нотаріуса №6791 від 17.07.2013 року, а тому мають бути зараховані відповідачем в рахунок заборгованості з наступним погашенням вимог Кредитора відповідно до п. 2.10. договору про надання відновлювальної кредитної лінії №389/55/07-Пі від 03.10.2007 року.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду.

Керуючись Законом України «Про іпотеку», Законом України «Про виконавче провадження», ст. 526, 546, 572, 575, 589 ЦК України, ст. 81, 133, 141, 258, 259, 263-265, 266, 280, 281 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», третя особа без самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_4 про визнання дій незаконними та зобов'язання вчинити дії - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва. До утворення апеляційних судів в апеляційних округах апеляційна скарга може бути подана до Апеляційного суду м. Києва через Голосіївський районний суд міста Києва протягом тридцяти днів з дня отримання її копії відповідно до вимог, встановлених ст.ст.353-356 ЦПК України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду складено 26.06.2018 року.

Суддя С.В. Ладиченко