Постанова

Іменем України

23 травня 2018 року

м. Київ

справа № 729/1523/14

провадження № 61-9272св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

відповідачі: ОСОБА_4, Моторне (транспортне) страхове бюро України,

третя особа - ОСОБА_5,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України на рішення Бобровицького районного суду Чернігівської області від 15 березня 2016 року у складі судді Кузюри В. О. та ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 14 вересня 2016 року у складі колегії суддів: Євстафіїва О. К., Губар В. С., Шарапової О. Л.,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, Моторного (транспортного) страхового бюро України (далі - МТСБУ) про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 11 липня 2014 року з вини ОСОБА_4, автомобіль, яким керував позивач і яким він правомірно володіє за згодою власника автомобіля - третьої особи ОСОБА_5, зазнав механічних ушкоджень, чим ОСОБА_3 спричинено майнову шкоду на суму 58 614,29 грн. Крім того, за виготовлення звіту про розмір матеріальних збитків, завданих внаслідок пошкодження автомобіля, позивачем сплачено 1 300 грн. Також йому було завдано моральну шкоду, яку він оцінює у 10 000 грн.

З урахуванням наведеного просив суд стягнути на свою користь з МТСБУ матеріальні збитки у розмірі 50 000 грн, з ОСОБА_4 9 914,29 грн та 10 000 грн моральної шкоди.

Рішенням Бобровицького районного суду Чернігівської області від 15 березня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 14 вересня 2016 року, позов задоволено частково.

Стягнуто з МТСБУ на користь ОСОБА_3 майнову шкоду в сумі 50 000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 майнову шкоду в сумі 8 614,29 грн, моральну шкоду в сумі 3 000,00 грн, витрати на правову допомогу в сумі 3 602,40 грн, витрати на проведення оцінювання в сумі 1 300 грн, витрати на проведення експертизи в сумі 2 457,60 грн. Виіршено питання про розподіл судових витрат. В задоволенні решти вимог відмовлено.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася з вини ОСОБА_4, який не уклав договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, було пошкоджено автомобіль, що знаходиться у правомірному володінні й користуванні позивача, чим останньому завдано майнову та моральну шкоду.

У жовтні 2016 року МТСБУ подало касаційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати судові рішення у справі та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд не застосував до спірних правовідносин статтю 30 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та не визначив вартість транспортного засобу після ДТП.

Зазначає, що у позивача відсутнє право на отримання відшкодування майнової шкоди, оскільки транспортний засіб було знищено, а ОСОБА_3 не є його власником.

Також вказує на те, що ні позивач, ні власник автомобіля не звертались до МТСБУ з заявою про виплату страхового відшкодування.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 лютого 2017 року справу № 729/1523/14 призначено до судового розгляду.

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України справу № 729/1523/14 передано до Касаційного цивільного суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Суд установив, що 11 липня 2014 року на вул. Лупицькій у м. Бобровиця з вини відповідача ОСОБА_4, який керував автомобілем ВАЗ 2121, реєстраційний номер НОМЕР_1, сталася дорожньо-транспортна пригода - зіткнення цього автомобіля з автомобілем Міцубісі Сігма, реєстраційний номер НОМЕР_2, яким на належній правовій підставі керував ОСОБА_3

Внаслідок вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди автомобіль Міцубісі Сігма, реєстраційний номер НОМЕР_2, зазнав пошкоджень.

Відповідно до звіту про оцінку автомобіля та протоколу огляду колісного транспортного засобу вартість автомобіля Міцубісі Сігма реєстраційний номер НОМЕР_2 на момент пошкодження складала 58 614 грн. Визначена вартість відновлювального ремонту перевищує ринкову вартість автомобіля, а тому його відновлення визнано економічно недоцільним.

ОСОБА_4 свою цивільно-правову відповідальність не застрахував.

25 листопада 2014 року ОСОБА_3 подав до МТСБУ повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду.

Відповідно до частин першої та другої статті 58 ЦПК України (в редакції, що діяла на момент ухвалення судових рішень) належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Власники транспортних засобів - юридичні та фізичні особи, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного правління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах (частина шоста статті 1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів»).

Згідно із частиною другою статті 30 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів», якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до статті 41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Згідно з пунктом 2.2 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб.

Оскільки автомобіль МіцубісіСігма реєстраційний номер НОМЕР_2, на момент пошкодження перебував у правомірному володінні позивача, а ОСОБА_4 не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про стягнення з МТСБУ відшкодування завданої ОСОБА_3 шкоди у межах ліміту, встановленого частиною другою статті 9 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів».

До таких осіб належить і особа, яка керувала транспортним засобом без доручення, але на підставі документів, визначених пунктом 2.1 Правил дорожнього руху України (посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційного документа на транспортний засіб).

З урахуванням наведеного колегією суддів відхиляються аргументи касаційної скарги, що позивач, не будучи власником пошкодженого транспортного засобу, не має права на відшкодування шкоди у разі його фізичного знищення.

Доводи касаційної скарги про те, що розмір шкоди повинен обраховуватись як різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, відхиляються колегією суддів, оскільки такий порядок визначення розміру шкоди застосовується у разі, якщо власник автомобіля не погоджується із визнанням його фізично знищеним.

У цьому випадку потерпілий позивач не заперечує проти проведеної оцінки автомобіля МіцубісіСігма реєстраційний номер НОМЕР_2, та визнання ремонту пошкодженого транспортного засобу економічно недоцільним.

Якщо транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди виплачується у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди та витратам з евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди (пункт 15 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки»).

Інші аргументи касаційної скарги є аналогічними, викладеним МТСБУ у апеляційній скарзі, та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшла висновку про залишення без задоволення касаційної скарги та залишення без змін рішення Бобровицького районного суду Чернігівської області від 15 березня 2016 року та ухвали апеляційного суду Чернігівської області від 14 вересня 2016 року, оскільки судові рішення законні та обґрунтовані.

Керуючись статтями 409, 410, 415, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України залишити без задоволення.

Рішення Бобровицького районного суду Чернігівської області від 15 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 14 вересня 2016 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення Бобровицького районного суду Чернігівської області від 15 березня 2016 року та ухвали апеляційного суду Чернігівської області від 14 вересня 2016 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: Н. О. Антоненко

В. І.Журавель

В.М. Коротун

В. І. Крат