Справа № 344/3345/17
Провадження № 2/344/721/18
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2018 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого-судді Татарінової О.А.,

секретаря Орнат Л.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Івано-Франківську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання договору позики недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики, на обґрунтування якого вказав, що 26.08.2013 року між позивачем та відповідачами було укладено договір позики шляхом складання розписки, згідно якої відповідачі отримали від позивача грошові кошти в розмірі 8000 доларів США повністю до підписання розписки для сімейних потреб, та зобов`язались повернути до 01.09.2014 року рівними частками кожних чотири місяці. Відповідачі виконали свої зобов`язання з повернення коштів частково, передавши 09.12.2014 року позивачу 4000 доларів США. У зв`язку з цим утворилась заборгованість в розмірі 4000 доларів США. Також між сторонами було досягнуто домовленості, що за невиконання або неналежне виконання обов`язку щодо повернення коштів в строки, зазначені в розписці, відповідачі сплачують позивачу пеню в сумі 0,25% від позиченої суми за кожен день прострочки. Оскільки позовна давність в один рік застосовується зокрема до вимог про стягнення неустойки (штрафу,пені), тому розмір пені складає 3650 доларів США, з розрахунку: 365 х 10 доларів США (розмір заборгованості 4000 доларів США; 0,25% позиченої суми - 10 доларів США; термін прострочення 365 днів). На підставі наведеного просив суд стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача борг за договором позики від 26.08.2013 року в сумі 4000 доларів США, пеню в розмірі 365 доларів США та судовий збір.

Відповідач ОСОБА_3 звернувся із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про визнання договору позики недійсним з моменту підписання, на обґрунтування якого вказав, що його дружина ОСОБА_2 в 2013 році виграла Зелену картку ( ОСОБА_5 -картку), заповнивши відповідну лотерею. Через деякий час до неї поступив дзвінок від компанії «Центр Еміграції» (зокрема від ОСОБА_1 ), що знаходиться в АДРЕСА_1 , з пропозицією від їхнього імені, щодо заповнення всіх відповідних документів для виїзду по виграній дружиною Зеленій картці в США. Звідки «Цент еміграції» володів інформацією про те, що дружина виграла Зелену картку ( ОСОБА_5 -картку), і звідки в їхній компанії особисті дані і телефон дружини їм не пояснили. При зустрічі їм пояснили що і як буде заповнюватись, і те, що виїзд до США не може бути безкоштовним, отримавши візу клієнт повинен розрахуватись з компанією, але тільки в тому випадку, якщо візу клієнт отримає. Вони з дружиною згодились на допомогу «Центру Еміграції», у зв`язку з чим центром було заповнено документи для виїзду дружини. Дізнатись чи виграв учасник в лотерею можна тільки з допомогою спеціального номера, який отримує заявник після заповнення документів, в їхньому випадку цей номер отримав «Центр еміграції», у зв`язку з цим його власник ОСОБА_1 вирішив шахрайським способом заробити на поїздці дружини, оскільки за офіційною інформацією Зелена картка це безкоштовна лотерея і вигравши, оплачуються тільки певні збори, передбачені законодавством США. На момент, коли всі документи було заповнено і до поїздки був тільки один крок, ОСОБА_1 зустрівся з ними та повідомив, що за виїзд дружини треба заплатити 8000 доларів США, а якщо у них відсутня така сума то він може її позичити умовно, тобто ОСОБА_2 та ОСОБА_3 повинні оформити розписку на ОСОБА_1 , ніби він позичає ці гроші. Готівки ніхто в очі не бачив, а дана розписка була написана в замін на номер, за яким дружина мала отримати ОСОБА_5 карту на руки і офіційно виїхати в США. Зазначає, що на той момент сім`я була в дуже скрутній ситуації і погодилась на ці умови, не знаючи які можуть бути наслідки. Фіктивну розписку було оформлено 26.08.2013 року дуже грамотно, але без свідків, хоча в розписці було передбачене місце для їх вписання. 09.12.2014 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 віддали за документи по вищезазначеній фіктивній розписці 4000 доларів США, бо більше грошей в них не було. А на сьогоднішній день ОСОБА_1 стягує з них через суд 7650 доларів США, яка нарахована вже з відсотками. ОСОБА_3 також вказує, що в таку ж ситуацію потрапила не тільки їхня сім`я, а ще один його колега з роботи, військовослужбовець, за сприяння і «допомогою» ОСОБА_1 він виїхав в США за 9000 доларів США. Вважає, що даний договір позики був укладений із значними порушеннями чинного законодавства, його слід вважати недійсним, так як він суперечить моральним засадам суспільства, вимогам ЦК України. Підписана ним та дружиною розписка не була виявом внутрішньої волі, оскільки на той час вони були у важкому психологічному стані, матеріальне становище було важким, чим скористався ОСОБА_1 . До останнього моменту він не заводив розмови про оплату його послуг. При теперішніх умовах та повному розумінні цього договору, ОСОБА_3 та його дружина цей договір ніколи б не підписали. Договір було укладено під впливом тяжких обставин і вкрай невигідних умовах, а також під впливом обману і зловживання довірою. ОСОБА_1 застосував до них психічний тиск, погрожуючи, що «у справі обов`язково знайдуться свідки, якщо щось піде не так». Також він панічно боявся, щоб Посольство США не дізналось про його діяльність.

Крім того, укладена 26.08.2013 року розписка (договір позики) не відповідає вимогам, установленим для правочинів, які укладаються в письмовій формі, а саме: договір позики в цій справ підписаний лише однією стороною ним ОСОБА_3 та його дружиною ОСОБА_2 , і не підписаний позикодавцем ОСОБА_1 , також в розписці вказано, що вона оформлена при свідках, та залишено місце для вписання свідків, договір не містить назви та коду валюти, що мало бути вказано. Грошові кошти не було передано ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , тобто розписка є фіктивною. ОСОБА_1 як директор компанії «Еміграційний центр», надав послуги з оформлення документів для виїзду в США, тому тут мав місце удаваний правочин. Предметом укладеного прихованого договору було оформлення документів, необхідних для одержання Зеленої картки до США для ОСОБА_2 ОСОБА_1 як виконавець мав за обумовленим між ними договором виконати роботу для замовника і отримати плату своїх послуг, як з самого початку відповідачі і зрозуміли з розмови про побудову співпраці з виконавцем. На момент знайомства з ОСОБА_1 . ОСОБА_2 та ОСОБА_3 повністю прийняли в усному порядку вищезазначені умови співпраці і для них стало неприємним сюрпризом те, що підписувалась фіктивна боргова розписка, а не був укладений договір про надання послуг, що відбувалось насправді. Зазначає, що він з дружиною були готові розплатитись з виконавцем за надані ним послуги в повному обсязі, але розумну ціну не було названо, а було запропоновано варіант з розпискою. Під психологічним тиском ОСОБА_1 за фіктивною розпискою вони сплатили йому 40000 доларів США, та на думку ОСОБА_3 це більш ніж достатня ціна за його послуги, і вона є аж ніяк не розумною, а дуже завищеною. Не розуміючи що відбувається, підписавши договір позики, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 поставили в тяжке матеріальне становище своїх дітей, які на момент укладення договору були неповнолітніми, та повністю залежали від батьків, про що добре знав ОСОБА_1 . Крім цього, відповідно до ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються. Оскільки договір позики призвів до тяжкого матеріального становища сім`ї ОСОБА_3 , тому він вважає, що є підстави для захисту його прав способом визнання такого договору недійсним. Діями ОСОБА_1 ОСОБА_3 спричинено значну моральну шкоду, яка виявилась у нервовому потрясінні, переживанні. У зв`язку з цим ОСОБА_3 звернувся в різні інстанції в прокуратуру м. Івано-Франківськ, в Івано-Франківську обласну прокуратуру, в Генеральну прокуратуру України, у поліцію в Івано-Франківській області, в управління СБ України в Івано-Франківській області, в Посольство США в Україні з клопотаннями про захист своїх законних прав та інтересів. На підставі наведеного просив суд визнати договір позики (розписку) від 26.08.2013 року недійсним із моменту підписання.

Представник позивача ОСОБА_4 в судовому засіданні позов підтримав з мотивів, викладених в позовній заяві, просив позов задовольнити, в задоволенні зустрічного позову відмовити.

Представник відповідача (позивача за зустрічним позовом) ОСОБА_3 ОСОБА_6 в судовому засіданні первісний позов заперечила, з мотивів, викладених в зустрічній позовній заяві, просила зустрічний позов задовольнити, в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Причину неявки суду не повідомлено.

Заслухавши представників сторін, пояснення свідка, надані в судовому засіданні 06.02.2018 року, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає наступне.

Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.ст. 12, 81, 82 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, визнанні сторонами, не підлягають доказуванню.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до розписки від 26.08.2013 року, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 отримали від кредитора ОСОБА_1 суму в розмірі 8000 доларів США до підписання розписки у повному обсязі для сімейних потреб, та зобов`язувались повернути вказану суму своєму кредитору до 01.09.2014 року рівними частками кожних 4 місяці (а.с.3,38,49).

Згідно з нормою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Ч. 2 ст.1047 ЦК України визначено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

У Постанові Верховного Суду України від 02.07.2014 року у справі № 6-79цс 14 визначено, що у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів.

Така ж правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, 11 листопада 2015 року в справі № 6-1967цс15.

Вищезазначена розписка від 26.08.2013р. містить в собі відомості щодо строку погашення боргу (до 01.09.2014р.), скріплена підписами ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 .

Отже, вказана розписка містить в собі інформацію щодо отримання позичальниками коштів в борг та зобов`язання щодо повернення боргу у визначений строк.

Статтею 545 ЦК України врегульовано питання щодо підтвердження виконання зобов`язання, зокрема передбачено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі.

Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.

Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.

Предметом договору позики була іноземна валюта, а саме 8000 доларів США.

Представником позивача вказано, що у зазначений в розписці строк відповідачі, отримані в якості позики кошти повернули частково, а саме передали позивачу кошти в сумі 4000 доларів США, що також підтверджено відповідачем ОСОБА_3 у зустрічній позовній заяві.

Як слідує з норм ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідач ОСОБА_3 у зустрічній позовній заяві зазначив, що укладена 26.08.2013 року розписка (договір позики) не відповідає вимогам, установленим для правочинів, які укладаються в письмовій формі, а саме: договір позики в цій справ підписаний лише однією стороною ним ОСОБА_3 та його дружиною ОСОБА_2 , і не підписаний позикодавцем ОСОБА_1 , також в розписці вказано, що вона оформлена при свідках, та залишено місце для вписання свідків, договір не містить назви та коду валюти, що мало бути вказано. Грошові кошти не було передано ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , тобто розписка є фіктивною. Договір позики призвів до тяжкого матеріального становища сім`ї ОСОБА_3 , тому він вважає, що є підстави для захисту його прав способом визнання такого договору недійсним. Діями ОСОБА_1 ОСОБА_3 спричинено значну моральну шкоду, яка виявилась у нервовому потрясінні, переживанні. У зв`язку з цим ОСОБА_3 звернувся в різні інстанції для захисту своїх прав та інтересів (а.с.а.с.41,42,43). Крім цього 04.08.2017 року ОСОБА_3 звернувся до Начальника СВ Івано-Франківського ВП ГУ НП в області із заявою (повідомленням) про кримінальне правопорушення стосовно шахрайських дій ОСОБА_1 (а.с.82-83).

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні 06.02.2018 року надала покази про те, що вона є тещею відповідача ОСОБА_3 , та їй відомо про те, що дочка подавала заяву на ОСОБА_8 , виготовляла папери. Дочка перебуває у США та працює там, однак у неї довший час там не було роботи. Дочка також повідомила свідку, що у Івано-Франківську її заставили написати розписку, телефонують та погрожують. Дочка позичила та віднесла гроші в сумі 4000 доларів США позивача три роки тому.

Суд не приймає до уваги показання свідка,оскільки вона являється матір`ю відповідача та зазначені обставини їй відомі зі слів ОСОБА_2 .

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори) (ч.ч.1,2 ст.202 ЦК України)

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст.233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.

Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 2 ЦК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відтак, суд приходить до висновку, що вищевказаний договір позики (розписка) є дійсним, оскільки укладений в належній формі, відповідно до вимог визначених законодавством, особами, що мали необхідний обсяг цивільної дієздатності та діяли відповідно до свого вільного волевиявлення.

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 виконували умови договору та повернули частину боргу, належними доказами не підтвердили наявність тяжких обставин, що змусили їх укласти зазначений договір. Той факт, що відповідач звернувся із заявою про вчинене кримінальне правопорушення після подачі первісного позову, що на думку суду не може свідчить про недійсність договору.

Крім того, зустрічний позов поданий лише ОСОБА_3 , однак стороною даного договору являється також ОСОБА_2 .

Відповідно до п.7 Постанови №9 від 06.11.2009 року Пленуму Верховного суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Відповідач ОСОБА_3 в зустрічній позовній заяві, та його представник в судовому засіданні не надали суду доказів в обґрунтування позовних вимог про визнання недійсним договору позики (розписки) від 26.08.2013 року, не довели суду ті обставини, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, тому враховуючи викладене, суд вважає, що зустрічні позовні вимоги ОСОБА_3 необґрунтовані та задоволенню не підлягають.

В той же час дослідивши усі надані сторонами докази у їх сукупності, перевіривши відповідність позовних вимог діючому законодавству України, суд дійшов висновку про обґрунтованість позову ОСОБА_1 , та враховуючи вищенаведене, вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідачів в користь позивача суми боргу за договором позики є обґрунтованими.

Відповідно до ч.ч. 1,3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно розписки від 26.08.2013 року, за невиконання або неналежне виконання свого обов`язку щодо повернення коштів в строки, зазначені в розписці, боржники сплачують кредитору пеню в сумі 0,25% від позиченої суми за кожен день прострочки.

Відповідно до ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Позивачем проведено розрахунок пені, яка складає 3650 доларів США, з розрахунку: 365 ? 10 доларів США (термін прострочення 365 днів; 0,25% від позиченої суми 4000 доларів США (розмір заборгованості), що складає 10 доларів США (4000?0,25:100=10)).

Даний розрахунок перевірений судом.

Відповідно до ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.

Пунктом 19 ст. 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» визначено, що учасниками бойових дій визнаються військовослужбовці (резервісти, військовозобов`язані) та працівники Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, військовослужбовці військових прокуратур, особи рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, поліцейські, особи рядового, начальницького складу, військовослужбовці, працівники Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Державної пенітенціарної служби України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення.

Встановлено, що ОСОБА_3 перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 в м. Івано-Франківськ (а.с.59).

Таким чином, на ОСОБА_3 поширюються пільги, передбачені ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Законом України від 20.05.2014 № 1275-VII,який опублікований 07.06.2014 року були внесені зміни до деяких Законів України та зокрема до ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», якою передбачено військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.

За таких обставин, враховуючи той, факт, що позивач подав позов до ОСОБА_3 як солідарного боржника про стягнення заборгованості за договором позики із включенням пені, що суперечать закону, вимоги позивача підлягають задоволенню частково, та з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача підлягає стягненню сума солідарного боргу з відповідачем ОСОБА_2 за договогом позики в сумі 4000 доларів США без урахування пені та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 пеню у розмірі 3650 доларів США.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

При подачі позову ОСОБА_1 було сплачено суму судового збору - 2067,03грн. (згідно квитанції від 07.03.2017 року).

Згдно з офіційний курсом НБУ станом на 07.03.2017 року курс 1 долара США становив 27,02грн.

Тому враховуючи пропорційність задоволення позовних вимог з відповідача ОСОБА_3 слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати в розмірі 540,40грн., (2000?27,02:100) а з відповідача ОСОБА_2 слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати в розмірі 1526,63грн. (5650?27,02:100).

На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 526, 1048, 1047, 1049, 258, 549, ч. 1, 16, 20 Цивільного Кодексу України, ст. ст. 12,13, 81, 141, 263-265 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , і/н НОМЕР_2 та ОСОБА_3 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , і/н НОМЕР_3 на користь ОСОБА_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 суму боргу у розмірі 4000 ( чотири тисячі) доларів США.

Стягнути з ОСОБА_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , і/н НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 пеню у розмірі 3650 ( три тисячі шістсот пятдесят) доларів США.

Стягнути з ОСОБА_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , і/н НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1526 гривень 63 копійки.

Стягнути з ОСОБА_3 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , і/н НОМЕР_3 на користь ОСОБА_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 540 гривень 40 копійок.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання договору позики недійсним відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Івано-Франківської області.

Суддя: Татарінова О.А.

Повний текст рішення складено 13 червня 2018 року.