Справа № 381/4244/17 Головуючий у І інстанції Соловей Г. В.
Провадження № 22-ц/780/2088/18 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 26 12.06.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

12 червня 2018 року м. Київ

Апеляційний суд Київської області

у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді Фінагеєва В.О.,

суддів Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

за участю секретаря Богдан І.В.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 20 лютого 2018 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором із спадкоємців, -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2017 року ПАТ «Дельта Банк» звернулось до суду з позовом та просило стягнути зі спадкоємців ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в межах вартості майна, одержаного у спадщину, заборгованість за кредитною лінією на загальну суму 54 220, 92 грн., яка складається з 15 031,04 грн. тіло кредиту; 28 951, 64 грн. прострочене тіло кредиту; 10 238, 24 грн. заборгованість за відсотками.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 19 лютого 2013 року між публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір на відкриття поточного рахунку з використанням платіжної картки та обслуговування платіжної картки. Відповідно до пункту 1.3 договору банк відкриває держателю кредитну лінію на загальну суму 100 000 грн. та на день укладення кредитного договору встановлює ліміт кредитної лінії на рахунку в сумі 50 000 грн. Позивачу стало відомо, що 16 грудня 2015 року ОСОБА_4 помер. При зверненні до нотаріуса Фастівської міської державної нотаріальної контори, ПАТ «Дельта Банк» отримав лист від 24 жовтня 2017 року, в якому повідомлялось, що свідоцтво про право на спадщину після смерті ОСОБА_4 видано ОСОБА_2 та ОСОБА_3, як єдиним спадкоємцям. На день смерті ОСОБА_4 заборгованість останнього перед позивачем становила 54 220 грн. 92 коп.

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 20 лютого 2018 року у задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк» відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ «Дельта Банк» просить скасувати рішення суду першої інстанції через неповне зясування обставин, які мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити. В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач зазначає, що про відкриття спадщини він дізнався з відповіді нотаріуса Фастівської міської державної нотаріальної контори, яка була отримана банком 26 жовтня 2017 року. Позивач вважає, що саме з цього моменту має відраховуватися строк, протягом якого кредитор спадкодавця має право предявити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину. Позивач зазначає, що відсутність у спадкоємців свідоцтва про право на спадщину не може бути підставою для відмови у задоволенні вимог кредитора.

В ухвалі про відкриття апеляційного провадження від 12 квітня 2018 року учасникам справи було надано строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу. Однак, відзиви на апеляційну скаргу від учасників справи не надходили.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що 19 лютого 2013 року між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_4 був укладений договір № 004-28059-190213 на відкриття поточного рахунку з використанням платіжної картки та обслуговування платіжної картки.

Пунктом 1.3. вказаного договору встановлено, що банк надає клієнту кредит шляхом відкриття відновлювальної відкличної кредитної лінії в загальному розмірі 100 000 грн. та на день укладення кредитного договору встановлює ліміт кредитної лінії на рахунку в сумі 50 000 грн. (а.с.4-6).

16 грудня 2015 року ОСОБА_4 помер.

Згідно листа завідувача Фастівської міської державної нотаріальної контори ОСОБА_5 від 24 жовтня 2017 року, який адресовано ПАТ «Дельта Банк», після ОСОБА_4, який помер 16 грудня 2015 року, було видано свідоцтва про право на спадщину за законом на імя його синів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на ? частку кожному. Спадщина, на яку видано свідоцтво про право на спадщину, складається з частини житлового будинку, що знаходиться по вул. Січових Стрільців, 20 у м. Фастів Київської області та автобуса. Під час видачі свідоцтва про право на спадщину спадкоємців було ознайомлено зі змістом ст.ст. 1281, 1282 ЦК України про обовязок спадкоємців задовольнити вимоги кредитора. У разі особистого звернення спадкоємців або їх законних представників, вони будуть ознайомлені зі змістом претензії кредитора (а.с.10).

Згідно розрахунку, наданого ПАТ «Дельта Банк», заборгованість ОСОБА_4 перед банком станом на 16 грудня 2015 року становить 54 220,92 грн., з яких: 15 031,04 грн. тіло кредиту; 28 951,64 грн. прострочене тіло кредиту; 10 238,24 грн. заборгованість за відсотками, 150 грн. пеня (а.с.11).

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач звернувся до суду з вимогою до спадкоємців померлого боржника поза межами строку, визначеного ч. 3 ст. 1281 ЦК України, оскільки таке право банку виникло з 16 грудня 2015 року. Суд першої інстанції також зазначив, що звертаючись до суду з позовом про стягнення заборгованості, позивач обрав неналежний спосіб захисту.

Однак, апеляційний суд не може повністю погодитися з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Положеннями ст. 1281 ЦК України встановлено, що спадкоємці зобовязані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм стало відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, предявити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право предявити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не предявив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину у строки, встановлені ч.ч. 2, 3 цієї статті, позбавляються права вимоги.

Таким чином, строки предявлення кредиторами спадкодавця вимог до спадкоємців є обмежувальними (преклюзивними), тобто їх пропущення припиняє права кредиторів, а тому ці строки не призупиняються, не перериваються й не поновлюються.

Звертаючись до суду з позовом, ПАТ «Дельта Банк» вказує на те, що відповідачі є спадкоємцями боржника ОСОБА_4, прийняли спадщину, а тому мають нести обовязки по сплаті заборгованості перед кредитором.

Так, з матеріалів справи вбачається, що кредитний договір між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_4 було укладено 19 лютого 2013 року.

Пунктом 5.2 кредитного договору встановлено, що цей договір набуває чинності з дати його укладення сторонами та діє до повного виконання сторонами зобовязань за цим договором.

У пункті 1.5. кредитного договору визначено, що кредитування рахунку в межах кредитної лінії здійснюється протягом 364 календарних днів. Кожна наступна кредитна лінія надається після спливу строку надання попередньої, на умовах, погоджених сторонами у цьому договорі, та не потребує підписання додаткових угод до цього договору.

Оскільки боржник ОСОБА_4 помер 16 грудня 2015 року, наступна пролонгація кредитного договору на 2016 рік не відбулася, а тому строк виконання основного зобовязання за договором настав 19 лютого 2016 року, так як саме по закінченню річного строку кредитування, за відсутності погашення заборгованості, уся надана сума кредиту вважалась простроченою.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що з цієї дати, тобто з 19 лютого 2016 року строк повернення усіх наданих боржнику кредитних коштів настав, а тому саме з цієї дати настав строк вимоги для банку і саме з 19 лютого 2016 року обраховується річний строк для звернення кредитора з вимогою до спадкоємців, що передбачений ч. 3 ст. 1281 ЦК України.

Проте, всупереч вимогам зазначеної норми закону, позивач протягом року, з моменту настання строку вимоги, до спадкоємців вимог не предявив, і звернувся до суду лише 17 листопада 2017 року.

Отже, суд першої інстанції помилково прийшов до висновку, що строк, протягом якого кредитор має право на звернення до спадкоємців боржника, відраховується з 16 грудня 2015 року, тобто дня смерті боржника.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції також зазначив про те, що належним способом захисту порушеного права є звернення банка - кредитора спадкодавця до суду з позовом до спадкоємців, які прийняли спадщину, - про накладення стягнення на спадкове майно, й лише за умови, що спадкоємець відмовився від задоволення вимог банку шляхом сплати одноразового платежу, а не з позовом про стягнення заборгованості за кредитом.

Однак, згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У своєму рішенні суд першої інстанції вдався до розяснення учаснику справи належного способу захисту ним своїх прав та інтересів, не звернувши увагу на вимоги ст. 13 ЦПК України, згідно якої суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За таких обставин, висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи, що відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду з прийняттям постанови по суті позовних вимог.

На підставі викладено та керуючись ст. ст. 374, 376, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» задовольнити частково.

Рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 20 лютого 2018 року скасувати та прийняти постанову.

У задоволенні позову публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором із спадкоємців відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених частиною 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повне судове рішення складено 13 червня 2018 року.

Головуючий: Фінагеєв В.О.

Судді: Кашперська Т.Ц.

ОСОБА_6