Провадження № 22-ц/772/1227/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2018 рокуСправа № 127/14107/14-цм. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області у складі:

головуючої: Марчук B.C.,

суддів: Денишенко Т.О., Берегового О.Ю.,

за участю секретаря : Торбасюк О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі №2 цивільну справу № 127/14107/14-ц за скаргою ОСОБА_3 на дії головних державних виконавців, заінтересовані особи: головний державний виконавець Центрального відділу державної виконавчої служби міста Вінниця Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області ОСОБА_4 та головний державний виконавець відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби міста Вінниця Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області ОСОБА_5, за апеляційною скаргою Центрального відділу державної виконавчої служби міста Вінниця Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 16 квітня 2018 року, постановлену під головуванням судді Антонюка В.В. о 11.55 год., повний текст ухвали складено 17.04.2018 року,

В с т а н о в и в :

У квітні 2018 року ОСОБА_3 звернувся у Вінницький міський суд Вінницької області зі скаргою на дії державних виконавців. Вимоги скарги мотивовані тим, що в провадженні відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, а саме: у провадженні головного державного виконавця Мельник Т.П., знаходився виконавчий лист № 127/14107/14-ц від 14.05.2015 року про стягнення солідарно з ФОП ОСОБА_6, ФОП ОСОБА_3 на користь ПАТ «Златобанк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 374072,75 грн. та про стягнення з ФОП ОСОБА_6, ФОП ОСОБА_3, ОСОБА_7 і ОСОБА_8 на користь ПАТ «Златобанк» судового збору по 913,50 грн. з кожного.

На підставі ухвали Вінницького міського суду від 21 вересня 2016 року у справі №127/14107/14-ц відбулася заміна стягувача: замінено сторону виконавчого провадження стягувача ПАТ «Златобанк» на ОСОБА_9. (а/с6).

23.11.2016 року Вінницький міський суд Вінницької області ухвалив рішення у справі № 127/22244/16-ц, яким визнав право власності на майно, яке перебувало у заставі ПАТ «Златобанк» і на яке необхідно було звернути стягнення в процесі виконавчого провадження № 48588381, за новим стягувачем ОСОБА_9. Г.В.

30.01.2017 р. виконавчий документ було повернуто стягувачу за його заявою, у звязку з чим, виконавче провадження було завершене.

Під час ознайомлення ОСОБА_3 26.03.2018 року з матеріалами справи, він дізнався, що 14.09.2015 року головним державним виконавцем Мельник Т.П. була винесена постанова про стягнення із ОСОБА_3 виконавчого збору у розмірі 374598,63 грн., у звязку з тим, що постановою того ж головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління ДВС Головного територіального управління Юстиції у Вінницькій області ОСОБА_5 від 04.09.2015 року було відкрите виконавче провадження за виконавчим листом №127/14107/14-ц від 14.05.2015 року. В той же час ОСОБА_3 дізнався, що головний державний виконавець Центрального відділу ДВС м. Вінниця ОСОБА_4, своєю постановою від 07.02.2017 року, з порушенням строків предявлення виконавчих документів до виконання, відкрив виконавче провадження №53324950 з виконання постанови державного виконавця від 14.09.2015 року про стягнення з ОСОБА_3 виконавчого збору у розмірі 374598,63 грн.

У звязку із вищевикладеним, заявник звернувся до суду з даною скаргою та просив: визнати неправомірними дії головного державного виконавця Центрального ВДВС м. Вінниця ГТУЮ у Вінницькій області ОСОБА_4 щодо винесення постанови № ВП 53324950 від 07.02.2017 року про відкриття виконавчого провадження про стягнення із заявника виконавчого збору у розмірі 374598,63 грн. та скасувати дану постанову.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 16 квітня 2018 року скаргу задоволено. Постановлено: визнати неправомірними дії головного державного виконавця Центрального відділу Державної виконавчої служби міста Вінниці Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області ОСОБА_4 щодо винесення постанови № ВП 53324950 від 07.02.2017 року про відкриття виконавчого провадження про стягнення з ОСОБА_3 виконавчого збору в розмірі 374598,63 грн.;

скасувати постанову головного державного виконавця Центрального відділу Державної виконавчої служби міста Вінниці Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області ОСОБА_4 щодо винесення постанови № ВП 53324950 від 07.02.2017 року про відкриття виконавчого провадження про стягнення з ОСОБА_3 виконавчого збору в розмірі 374 598,63 грн.

Суд обгрунтував зазначену ухвалу тим, що виконавче провадження було відкрите з пропуском строку, передбаченого для предявлення виконавчих документів до виконання.

Не погодившись з ухвалою суду, центральний відділ державної виконавчої служби міста Вінниця ГТУЮ у Вінницькій області оскаржив її в апеляційному порядку, як постановлену з порушенням норм процесуального права та просить скасувати ухвалу суду першої інстанції і постановити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні скарги на дії державного виконавця від 03.04.2018 року в повному обсязі.

Апеляційна скарга грунтується на тому що, на думку скаржника, суд не врахував обставин про те, що ОСОБА_3 був ознайомлений з постановою від 14.09.2015 року про стягнення з нього виконавчого збору ще 22.12.2015 року; що суд першої інстанції вийшов за межі скарги так, як скаржник просив скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження, а суддя трактує норми Закону, які стосуються постанови про стягнення з боржника виконавчого збору. Ще зазначається обргунтування законності стягнення виконавчого збору Постановою від 14.09.2015 року.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Відповідно до п.3 Розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів», апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами, перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Апеляційний суд Вінницької області у складі колегії суддів, перевіривши матеріали справи, оскаржувану ухвалу суду та доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, з огляду на наступне.

Як видно з матеріалів справи, 14.09.2015 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління ДВС Головного територіального управління Юстиції у Вінницькій області ОСОБА_5 була винесена постанова про стягнення із ОСОБА_3 виконавчого збору у розмірі 374598,63 грн., у звязку з тим, що постановою ВП №48588381 того ж головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління ДВС Головного територіального управління Юстиції у Вінницькій області ОСОБА_5 від 04.09.2015 року було відкрите виконавче провадження за виконавчим листом №127/14107/14-ц від 14.05.2015 року (а/с5).

Виконавче ж провадження з виконання постанови ВП №48588381 від 14.09.2015 року про стягнення з ОСОБА_3 виконавчого збору було відкрите лише 07.02.2017 року оскаржуваною постановою головного державного виконавця Центрального відділу ДВС м. Вінниця ОСОБА_4 (а/с 4).

За вказаних обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що виконавче провадження з виконання постанови № 48588381 від 14.09.2015 року було відкрите з пропуском строку.

З огляду на зазначене та норми Закону України «Про виконавче провадження», де говориться про те, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців), суд дійшов також правильного висновку про задоволення скарги в цілому.

Так, станом на час винесення головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління ДВС Головного територіального управління Юстиції у Вінницькій області ОСОБА_5 постанови ВП №48588381 від 14.09.2015 року про стягнення із ОСОБА_3 виконавчого збору у розмірі 374598,63 грн. діяв Закон України «Про виконавче провадження» №606-XIV від 21.04.1999 року у редакції від 14.05.2015 року і у його ст. 22 вказано про те, що інші виконавчі документи, до яких відноситься постанова державного виконавця про стягнення виконавчого збору ( ст. 17 ч.1 п.7 Закону), можуть бути предявлені до виконання протягом року.

Таким чином, строк предявлення постанови державного виконавця від 14.09.2015 року про стягнення виконавчого збору закінчився 14.09.2016 року.

Головний державний виконавець Центрального відділу ДВС м. Вінниця ОСОБА_4 відкрив виконавче провадження за вказаною постановою своєю постановою від 07.02.2017 року, тобто з пропуском строку, зазначеного у п.2 ч.1 ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження» №606-XIV від 21.04.1999 року у редакції від 14.05.2015 року.

Стаття ж 24 Закону України «Про виконавче провадження» №606-XIV від 21.04.1999 року у редакції від 14.05.2015 року говорить, що державний виконавець відмовляє у прийнятті до провадження виконавчого документа, строк предявлення для примусового виконання якого закінчився, про що виносить відповідно постанову.

У ч.2 ст. 24 вказаного Закону зазначено, що стягувач, який пропустив строк предявлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення строку предявлення до суду, який видав виконавчий документ, або до суду за місцем виконання.

Разом з тим, ч.3 ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження» №606-XIV від 21.04.1999 року у редакції від 14.05.2015 року говорить, що для інших виконавчих документів пропущений строк поновленню не підлягає.

Отже, Постанова головного державного виконавця Центрального відділу ДВС м. Вінниця ОСОБА_4 від 07.02.2017 року, винесена з пропуском строку для предявлення до виконання постанови про стягнення виконавчого збору, як і вказано в оскаржуваній ухвалі суду першої інстанції.

А так, як зазначену Постанову від 07.02.2017 року головний державний виконавець Центрального відділу ДВС м. Вінниця ОСОБА_4 виніс з порушенням норм матеріального права, то ці його дії є неправомірними, як і визначився суд першої інстанції.

Твердження апелянта щодо неврахування судом обставин про те, що ОСОБА_3 був ознайомлений з постановою від 14.09.2015 року про стягнення з нього виконавчого збору ще 22.12.2015 року, не спростовує оскаржуваної ухвали суду першої інстанції так, як воно стосується постанови ВП №48588381 від 14.09.2015 року головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління ДВС Головного територіального управління Юстиції у Вінницькій області ОСОБА_5 про стягнення із ОСОБА_3 виконавчого збору у розмірі 374598,63 грн., яка не оскаржується в поданій ОСОБА_3 скарзі, а лише наведена інформація про цю постанову (а/с 1-3).

Те саме стосується і обгрунтувань щодо дій державного виконавця по виконанню виконавчого листа №127/14107/14-ц від 14.05.2015 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_9 боргу.

Що ж до тверджень скаржника, що суд першої інстанції вийшов за межі скарги так, як скаржник просив скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження, а суддя трактує норми Закону, які стосуються постанови про стягнення з боржника виконавчого збору то вони є безпідставними та голослівними, оскільки не грунтуються на конкретних зауваженнях, а лише вказано загальною фразою, що суддя трактує норми Закону, що стосуються постанови про стягнення з боржника виконавчого збору.

Як видно з оскаржуваної ухвали, суд керувався нормами Закону України «Про виконавчу службу», які регламентують зобовязання державних виконавців вживати заходів щодо примусового виконання виконавчих документів; сумлінне користування державних виконавців наданими їм правами з метою своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій; право оскарження дій державного виконавця. Стаття 13 Закону України «Про державну виконавчу службу», якою керувався суд у своїй ухвалі, теж вказує на право оскарження дій чи бездіяльності державних виконавців.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують ухвали суду першої інстанції, вона постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін в силу ст. 375 ЦПК України.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд -

П о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Центрального відділу державної виконавчої служби міста Вінниця Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області залишити без задоволення.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 16 квітня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови, яким є 08.06.2018 року.

Судді/підписи/

Згідно з оригіналом

суддя-доповідач: ОСОБА_2