Постанова

Іменем України

23 травня 2018 року

м. Київ

справа № 570/3834/16-ц

провадження № 61-9974 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Хопти С. Ф.,

суддів: Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Синельникова Є. В., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - перший заступник прокурора Рівненської області,

відповідачі: ОСОБА_4, ОСОБА_5,

треті особи: Головне управління Держгеокадастру в Рівненській області, ОСОБА_6, приватний нотаріус Рівненського районного нотаріального округу Деренько Роман Іванович, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу заступника прокурора Рівненської області на рішення Рівненського районного суду Рівненської області у складі судді Остапчук Л. В.

від 3 листопада 2017 року та постанову Апеляційного суду Рівненської області у складі колегії суддів: Хилевич С. В., Шеремет А. М.,

Ковальчук Н. М., від 26 грудня 2017 року,

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2016 року перший заступник прокурора Рівненської області в інтересах держави звернувся до суду із позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи: Головне управління Держгеокадастру в Рівненській області, ОСОБА_6, приватний нотаріус Рівненського районного нотаріального округу Деренько Р. І., ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, про визнання недійсним договору міни, укладеного 5 квітня 2016 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Позовну заяву мотивовано тим, що договір міни земельних ділянок укладений під час дії мораторію на заборону відчуження земельних ділянок сільськогосподарського призначення. Вказує, що ОСОБА_4 було відчужено земельну ділянку, яка була ним отримана в рахунок паю, в обмін на належну ОСОБА_5 земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, що отримана попереднім власником не в рахунок частки (паю), чим було порушено накладений законодавством мораторій на відчуження таких земельних ділянок. Прокурор просив на підставі пункту 15 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України та

статті 14 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» визнати вказаний договір міни недійсним.

Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 3 листопада 2017 року у задоволенні позову першого заступника прокурора Рівненської області в інтересах держави відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що пунктом 15 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України не передбачено жодних обмежень для здійснення міни земельних ділянок для ведення особистого сільського господарства, а тому відсутні підстави для визнання оспорюваного правочину недійсним.

Постановою Апеляційного суду Рівненської області від 26 грудня 2017 року апеляційну скаргу заступника прокурора Рівненської області залишено без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Постанова суду апеляційного суду мотивована тим, що заборона, встановлена пунктом 15 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України, поширюється на земельні ділянки з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, тоді як договір міни земельних ділянок було укладено щодо земельних ділянок із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства. Закон України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) свою дію на міну земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства за принципом «пай на пай» не поширює.

У касаційній скарзі заступник прокурора Рівненської області просить скасувати судові рішення із ухваленням нового рішення про задоволення позову, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що оспорюваний договір міни укладений у період дії заборони на відчуження земельних ділянок та земельних часток (паїв), що в силу положень закону є підставою для визнання його недійсним. ОСОБА_4 було відчужено земельну ділянку, яка була ним отримана в рахунок паю, в обмін на належну ОСОБА_5 земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, що отримана попереднім власником не в рахунок частки (паю), однак обмін земельних ділянок такої категорії законом дозволяється лише за схемою «пай на пай».

У квітні 2018 року від представника ОСОБА_4 - ОСОБА_12 надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому він посилається на те, що Закон України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) свою дію на міну земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства за принципом «пай на пай» не поширює.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

2 квітня 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судами попередніх інстанцій установлено, що 17 березня 2007 року на підставі розпорядження голови Рівненської районної державної адміністрації від 14 червня 2006 року ОСОБА_4 видано державний акт на право власності на земельну ділянку НОМЕР_1 площею

2,09 га на території Великожитинської сільської ради Рівненського району з цільовим призначенням: 01.03. для ведення особистого селянського господарства (а. с. 11-13, 18-19, т. 1). Цю земельну ділянку ОСОБА_4 отримав реалізувавши своє право на земельну частку (пай).

Зазначена земельна ділянка складалася із двох з однаковим цільовим призначенням - ділянка № 1 площею 1,8759 га, кадастровий номер НОМЕР_2, і ділянка № 2 площею 0,21 га, кадастровий номер НОМЕР_3 (а.с. 13, т.1).

ОСОБА_5 належала на праві приватної власності земельна ділянка площею 0, 0973 га з тим самим цільовим призначенням: 01.03. для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер НОМЕР_4. Ця ділянка розміщена в с. Городище Рівненського району і її реєстрацію здійснено у Державному земельному кадастрі про земельну ділянку 16 березня 2015 року (а. с. 16 т. 1). Право на ділянку ОСОБА_5 набула на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 2 квітня 2016 року, продавцем якої був ОСОБА_13

(а. с. 7-8, т. 1).

Спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу укладення між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 5 квітня 2016 року договору міни земельної ділянки площею 1,8759 га та земельної ділянки площею

0,0973 га.

Відповідно договору міни від 5 квітня 2016 року ОСОБА_14 передав у власність ОСОБА_5 земельну ділянку площею 1,8759 га, що розташована на території Великожитинської сільської ради Рівненського району, отриману на підставі Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», в обмін на земельну ділянку площею 0,0973 га, що розташована в

с. Городище Рівненського району, яка належала ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу із цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, та яка отримана не за рахунок земель, виділених на частку (пай).

Згідно із частинами першою, другою, четвертою статті 715 ЦК України за договором міни (бартеру) кожна із сторін зобов'язується передати другій стороні у власність один товар в обмін на інший товар. Кожна із сторін договору міни є продавцем того товару, який він передає в обмін, і покупцем товару, який він одержує взамін. Право власності на обмінювані товари переходить до сторін одночасно після виконання зобов'язань щодо передання майна обома сторонами, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 81ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; прийняття спадщини; виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

Згідно зі статтею 131 ЗК України громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Укладення таких угод здійснюється відповідно до Цивільного кодексу України з урахуванням вимог цього Кодексу.

За пунктом 15 Перехідних положень ЗК України, в редакції до набрання чинності законом про обіг земель сільськогосподарського призначення, але не раніше 1 січня 2017 року, не допускається: а) купівля-продаж земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної та комунальної власності, крім вилучення (викупу) їх для суспільних потреб; б) купівля-продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок і зміна цільового призначення (використання) земельних ділянок, які перебувають у власності громадян та юридичних осіб для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, земельних ділянок, виділених в натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) для ведення особистого селянського господарства, а також земельних часток (паїв), крім передачі їх у спадщину, обміну земельної ділянки на іншу земельну ділянку відповідно до закону та вилучення (викупу) земельних ділянок для суспільних потреб.

Законом України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», зокрема статтею 14 передбачено, що у разі, якщо власник земельної ділянки, яка знаходиться всередині єдиного масиву, що використовується спільно власниками земельних ділянок чи іншими особами для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, виявляє бажання використовувати належну йому земельну ділянку самостійно, він може обміняти її на іншу земельну ділянку на межі цього або іншого масиву. Обмін земельними ділянками здійснюється за згодою їх власників відповідно до закону та посвідчується нотаріально. Пунктом 2 Прикінцевих положень цього Закону зобов'язано Кабінет Міністрів України розробити рекомендації щодо обміну земельними ділянками, одержаними власниками земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості).

На реалізацію цієї норми Закону Наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 17 листопада 2003 року № 288 було затверджено рекомендації щодо обміну земельними ділянками, згідно підпунктів 3, 5 яких власник земельної ділянки, яка знаходиться всередині єдиного масиву, що використовується спільно власниками земельних ділянок чи іншими особами для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, звертається усно або письмово до власника іншої земельної ділянки на межі цього або іншого масиву, на яку він бажає обміняти свою земельну ділянку, із пропозицією укласти договір міни земельних ділянок. Оскільки обмін земельними ділянками здійснюється за згодою їх власників, то у разі відхилення пропозиції укласти договір міни земельних ділянок власник земельної ділянки, який виявив бажання її обміняти, має право звернутись із зазначеною вище пропозицією до власника іншої земельної ділянки на межі цього або іншого масиву.

Отже, аналіз зазначених норм права дає можливість дійти висновку про те, що обміненими можуть бути тільки земельні ділянки за схемою «пай на пай».

Вказана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України

від 05 листопада 2014 року № 6-172цс14 та від 11 лютого 2015 року

№ 6-5цс15.

У порушення вимог статей 212-214, 315 ЦПК України 2004 року суди попередніх інстанцій на зазначені вище положення закону та обставини справи уваги не звернули, не встановили, які правовідносини сторін випливають з установлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, не перевірили доводів прокурора про можливість укладення договору міни тільки за принципом «пай на пай», з огляду на те, що за умовам договору власник земельної ділянки, отриманої на підставі Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» передав у власність належну йому земельну ділянку в обмін на земельну ділянку, яка була придбана за договором купівлі-продажу з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства та отримана не за рахунок земель, виділених на частку (пай), помилково вважаючи, що пунктом 15 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України не передбачено жодних обмежень для здійснення міни земельних ділянок для ведення особистого сільського господарства.

Ураховуючи викладене, оскаржувані судові рішення судів попередніх інстанцій не можуть вважатись законними й підлягають скасуванню, а справа - направленню на новий судовий розгляд з підстав, встановлених статтею 411 ЦПК України.

Керуючись статтями 400, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу заступника прокурора Рівненської області задовольнити частково.

Рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 3 листопада 2017 року та постанову Апеляційного суду Рівненської області від 26 грудня 2017 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий С. Ф. Хопта

Судді: О. В. Білоконь

Б.І. Гулько

Є.В. Синельников

Ю.В. Черняк