Справа № 699/368/18
Номер провадження № 2/699/372/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.06.2018 року м. Корсунь-Шевченківський

Корсунь-Шевченківський районний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Линдюка В.С.,

секретар судового засідання Сміян А.В.,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів на утримання дитини,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з даним цивільним позовом у якому просить змінити розмір аліментів, які стягуються з відповідача на підставі рішення Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 25.05.2012 року, на її користь на утримання доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, з твердої грошової суми 350 грн. на 1/2 частини його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Позовні вимоги мотивовані тим, що від шлюбу з відповідачем у неї 30.05.2010 року народилася донька ОСОБА_3, яка проживає з нею та перебуває на її утриманні, після розірвання щлюбу з відповідачем. Оскільки ОСОБА_2 взагалі не утримував спільну з нею доньку, рішенням Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 25.05.2012 року присуджено до стягнення з нього на її користь аліменти на утримання неповнолітньої доньки у розмірі 350 грн. З часу ухвалення вказаного рішення неодноразово збільшувався прожитковий мінімум, а донька подорослішала та потребує більших витрат на її належне утримання та забезпечення її гармонійного, фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку. Вказано, що на даний час нею також виховується малолітня донька ІНФОРМАЦІЯ_2 від другого шлюбу, а її сімя одержує державну соціальну допомогу як малозабезпечена. Також зазначено, що на даний час на законодавчому рівні збільшився мінімальний розмір аліментів на утримання однієї дитини, який не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Ухвалою судді Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 25.05.2018 року відкрито провадження у справі, сторони повідомлено, що розгляд даної цивільної справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, та розяснено їм права, передбачені ст.ст. 178-180, 191, 193, ч. 5 ст. 279 ЦПК України.

Відповідач 08.06.2018 року отримав вказану ухвалу про відкриття провадження та позовну заяву з додатками, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення № 686, однак протягом визначеного судом строку відзив на позовну заяву до суду не надіслав.

З огляду на вказане, відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Оскільки, відповідно до вимог ст. 279 ЦПК України, справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, то, відповідно до вимог ч. 14 ст. 7, ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу судом не здійснюється.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно положень ст.ст. 12, 13 ЦПК України суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Суди розглядають справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до змісту ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення обовязком суду, крім іншого, є вирішення питання про характер спірних правовідносин і про те, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Всебічно дослідивши матеріали справи, встановивши характер спірних правовідносин, обєктивно оцінивши належність та допустимість доказів, наданих позивачем на підтвердження заявлених позовних вимог, судом встановлено фактичні обставини справи.

Сторони перебували у шлюбі у період часу з 24.09.2005 року по 10.10.2011 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії І-СР № 006356, виданим 24.09.2005 року відділом реєстрації актів цивільного стану Корсунь-Шевченківського районного управління юстиції Черкаської області, та заочним рішенням Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 09.08.2011 року.

Від даного шлюбу сторони мають доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією свідоцтва про її народження сері І-СР № 112642, виданого 15.06.2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Корсунь-Шевченківського районного управління юстиції Черкаської області.

Корсунь-Шевченківським районним судом Черкаської області 10.04.2018 року видано дублікат виконавчого листа у справі № 2310/833/2012 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аліментів на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 у розмірі 350 грн., який підлягає індексації щомісячно з 15.03.2012 року до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії І-СР № 120074, виданого 15.09.2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Корсунь-Шевченківського районного управління юстиції позивач 15.09.2015 року зареєструвала шлюб з ОСОБА_5, після чого змінила прізвище на ОСОБА_5.

Факт проживання малолітньої ОСОБА_3 спільно з позивачем підтверджується довідкою депутата Корсунь-Шевченківської міської ради від 26.03.2018 року,

Згідно довідки від 26.12.2017 року № 1564/04 ОСОБА_1 перебуває на обліку в управлінні соціального захисту населення та їй призначено державну соціальну допомогу малозабезпеченим сімям на період з 01.09.2017 року по 01.03.2018 року.

Станом на день предявлення позову спільній донці сторін виповнилося повних 8 років.

Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України, Сімейним кодексом України (далі СК України), Конвенцією ООН про права дитини, Декларацією прав дитини, а також Законом України «Про охорону дитинства».

Положеннями ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобовязані утримувати дітей до їх повноліття.

Відповідно до змісту ст. 26 Конвенції про права дитини держави-учасниці визнають за кожною дитиною право користуватися благами соціального забезпечення, включаючи соціальне страхування, і вживають необхідних заходів щодо досягнення повного здійснення цього права згідно з їх національним законодавством. Ці блага в міру необхідності надаються з урахуванням наявних ресурсів і можливостей дитини та осіб, які несуть відповідальність за утримання дитини, а також будь-яких міркувань, повязаних з одержанням благ дитиною чи від її імені.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

У відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч.ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини.

Принцип № 4 Декларації прав дитини зазначає, що дитина повинна користуватися благами соціального забезпечення. Їй має належати право на здорове зростання і розвиток, з цією метою спеціальний догляд і охорона повинні бути забезпечені як їй, так і її матері, включаючи допологовий і післяпологовий догляд. Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування.

Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Положеннями ст. 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до змісту правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 05.02.2014 року у справі № 6-143цс13, можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням, норми сімейного законодавства не містять імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження.

Можливість зміни способу присудження аліментів може мати під собою зміну їх розміру у порядку ст. 192 СК України (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Згідно ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до положень ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» законодавець установлюючи прожитковий мінімум на місяць для дітей відповідного віку розділяє їх лише на 2 групи: віком до 6 років та віком від 6 до 18 років. Прожитковий мінімум на одну дитину віком від 6 до 18 років з 1 січня 2018 року становить 1 860 грн.

Враховуючи встановлені обставини, зокрема, що у відповідача вже існує обовязок сплачувати аліменти на утримання доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, їх розмір, встановлений рішенням суду, у твердій грошовій сумі, суттєво нижчий ніж мінімальний розмір аліментів на дитину відповідного віку, передбаченого законодавством, а зміна способу їх стягнення сприятиме якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, з урахуванням того, що відсутні докази щодо наявності інших обставин, що підлягають врахуванню під час вирішення справ вказаної категорії, суд вважає, що наявні підстави для часткового задоволення позовних вимог шляхом зміни способу стягнення з відповідача аліментів з твердої грошової суми у розмірі 350 грн. на 1/4 частину від його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд враховує те, що відповідно до ст. 180 СК України кожен з батьків має обовязок утримувати дитину до досягнення нею повноліття, тож вживати до створення належних умов проживання, харчування, навчання повинен не лише відповідач, а й позивач.

Крім того, позивачем мотивовано позовні вимоги наявністю у неї на утриманні ще однієї малолітньої доньки 2015 року, але доказів цього до суду не надано, а тому вказана обставина оцінюється судом критично.

Також суд критично оцінює довідку управління соціального захисту населення про отримання позивачем державної соціальної допомоги як малозабезпеченій сімї, оскільки згідно її змісту такі виплати здійснювались до 01.03.2018 року, а вказаний позов подано до суду 17.04.2018 року.

Водночас суд вважає, що обовязок позивача утримувати спільну з відповідачем доньку не може перебувати у залежності від її необхідності утримувати доньку від другого шлюбу, оскільки вказане не звільняє її від такого обовязку, навпаки зумовлює необхідність вжиття заходів до працевлаштування задля забезпечення потреб її обох доньок.

Також ухвалюючи вказане рішення у даній справі, суд враховує, що позивачем не надано доказів, які б свідчили про наявність обставин, передбачених ч. 1 ст. 182 СК України, зокрема: стану здоровя, що унеможливлює її працевлаштування, наявності у відповідача стабільного заробітку у значному розмірі.

Визначаючи змінений розмір аліментів у виді 1/4, а не 1/2 частини всіх видів доходів (заробітку) відповідача, суд виходить з того, що заявлена позовна вимога є явно не справедливою, оскільки потреби неповнолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, не можуть бути тотожними з потребами відповідача по справі.

Водночас ненадання відповідачем відзиву на позов та визнання ним позову не може розцінюватися як безумовна підстава для його задоволення, оскільки відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України ухвалення судом рішення про задоволення позовних вимог можливе виключно за умови наявності для цього законних підстав.

Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягне ння аліментів» у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

З огляду на вказане, початком стягнення з ОСОБА_2 аліментів у новому розмірі є день набрання даним рішенням суду законної сили.

Положеннями п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів.

У відповідності до положень ч. 6 ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача у дохід держави судовий збір у розмірі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп., від сплати якого звільнена позивач, оскільки підстав для звільнення ОСОБА_2 від його сплати судом не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 7, 10-13, 76-81, 89, 141, 206, 247, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 278-279, 354-355, пп. 15.5 п. 1 розділу ХІІІ «Перехідних положень» ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Змінити розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, відповідно до рішення Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 25.05.2012 року, на користь ОСОБА_2 (на даний час ОСОБА_1) ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2, на утримання малолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, з твердої грошової суми у розмірі 350 грн., яка підлягає індексації відповідно до закону, на 1/4 частку від його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, з дня набрання даним рішенням суду законної сили, до досягнення дитиною повноліття, тобто до 30.05.2028 року.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, який зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_6, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, судовий збір у дохід держави в особі ГУК у м. Києві (р/о 0001, МФО 820019, код класифікації доходів бюджету 22030106, , банк отримувача ГУДКС України у м. Києві, призначення платежу судовий збір) у розмірі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп.

Припинити стягнення аліментів за виконавчим листом, виданим Корсунь-Шевченківським районним судом Черкаської області у справі № 2310/833/2012 щодо стягнення аліментів з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, на користь ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2, на утримання малолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій сумі у розмірі 350 грн., щомісячно, яка підлягає індексації відповідно до закону, з дня набрання даним рішенням законної сили.

Копію рішення суду надіслати сторонам по справі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Черкаської області через Корсунь-Шевченківський районний суд Черкаської області протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя ОСОБА_7