АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/816/18 Справа № 207/435/17 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Каратаєва Л.О.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Каратаєвої Л.О.

суддів: - ОСОБА_2, ОСОБА_3,

за участю секретаря - Хоменко А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 19 вересня 2017 року по справі за скаргою ОСОБА_4 на дії державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_5, заінтересована особа ОСОБА_6, -

в с т а н о в и л а:

27 лютого 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_5, заінтересована особа ОСОБА_6, де просив визнати дії державного виконавця Кіровського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції в Дніпропетровській області від 7 вересня 2015 року ОСОБА_5 про накладання арешту на все майно та заборони на його відчуження неправомірними, скасувати постанову про накладання арешту на все майно та заборони на його відчуження від 7 вересня 2015 року та зняти арешт з майна та заборону його відчуження (а.с.2-4,27-29).

Ухвалою Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 19 вересня 2017 року у задоволенні скарги ОСОБА_4 на дії державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_5, заінтересована особа ОСОБА_6 відмовлено (а.с.197-199).

Не погодившись з ухвалою, ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу суду скасувати та задовольнити його скаргу в повному обсязі (а.с.203-206).

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилався на те, що ухвала суду винесена з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

В порядку п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Згідно п.9 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 25 квітня 2014 року з заявника ОСОБА_4 стягуються аліменти у розмірі 1/3 частини заробітку на утримання малолітньої доньки на користь ОСОБА_6 (а.с.7).

07 травня 2014 року Кіровським відділом державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції відкрито виконавче провадження за виконавчим листом № 2/207/772/14 виданим 30.04.2014 Баглійським районним судом м. Дніпродзержинська про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 аліментів у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (а.с.123).

Згідно постанови державного виконавця Кіровського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції в Дніпропетровській області ОСОБА_5 від 7 вересня 2015 року накладено арешт на все майно ОСОБА_4 та заборону на його відчуження у межах суми звернення стягнення 18825,79 гривень (а.с. 100).

01.12.2015 ОСОБА_4О звернувся з заявою до виконавчої служби з можливістю ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження (а.с.171).

З матеріалів справи вбачається, що зазначену постанову ОСОБА_4 отримав особисто на руки 12.05.2016 (а.с.118).

Відповідно до п. 16 Пленуму Вищого спеціалізованого суду Україну з розгляду цивільних і кримінальних справ постановою №5 від 3 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», відповідно до статті 385 ЦПК скаргу на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби може бути подано до суду у десятиденний строк, а при оскарженні постанови про відкладення провадження виконавчих дій - у триденний строк, які обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод. Такі строки є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається в скарзі у вигляді клопотання. При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд має виходити з того, що у відповідному законодавстві не міститься перелік таких поважних причин, їх з'ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи. Наприклад, при оскарженні бездіяльності зазначених осіб у вигляді невжиття заходів з примусового виконання судового рішення до уваги може бути взято ті обставини, що стягувач, який подав до відповідного органу заяву про відкриття виконавчого провадження і не отримав у визначений законом строк (з урахуванням поштового обігу) задоволення своїх вимог, вважається обізнаним про ймовірність порушення його прав у виконавчому провадженні незалежно від того, чи отримав він від державного виконавця певні процесуальні документи та чи ознайомлений він із матеріалами виконавчого провадження.

В скарзі ОСОБА_4 зазначає, що про порушення він дізнався лише в жовтні 2015 року, а до цього часу приймав всі міри до погашення боргу, та мав надію на скасування незаконної постанови працівниками ВДВС. Зазначив, що лише 23.02.2017 року отримав відмову державного виконавця про зняття арешту та вважає, що пропущений строк для подачі скарги має місце з поважних причин.

Скаржнику розяснювалося право на звернення до суду з відповідною заявою ГУ юстиції у Дніпропетровської області, про що він сам зазначив в апеляційній скарзі.

Проте, апелянт ігноруючи вимоги чинного законодавства пропустив строк для звернення до суду і обґрунтованих доказів пропуску строку не зазначив.

Крім того, ухвалою Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 21 листопада 2016 року за скаргою ОСОБА_4 на постанову державного виконавця Кіровського відділу Державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції про арешт майна та оголошення заборони його відчуження від 7 вересня 2015 року у виконавчому провадженні про стягнення аліментів встановлено наявність заборгованості по аліментам на час розгляду справи та правомірність накладення арешту. Боржником не було додано жодних доказів поважності причини пропуску встановленого законом строку звернення до суду .

Суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку, що ОСОБА_4 не надав суду доказів поважності причини пропуску строку звернення до суду, тому відсутні підстави для поновлення строку звернення до суду .

Щодо доводів апеляційної скарги, що постановою про накладення арешту порушуються права ОСОБА_7, як власника квартири, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до п. 24 Пленуму Вищого спеціалізованого суду Україну з розгляду цивільних і кримінальних справ постановою № 5 від 3 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», вимоги інших осіб щодо належності їм, а не боржникові майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом пред'явлення ними відповідно до правил судової юрисдикції позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на це майно і зняття з нього арешту. У такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками майна, але володіють ним на законних підставах. Орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може бути залученим судом до участі у справі як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

Арешт майна боржника та заборона його відчуження жодним чином не впливає на можливість користування цим майном.

Доводи апеляційної скарги зводяться до викладення обставин справи із наданням власних коментарів та тлумаченням норм чинного законодавства на власний розсуд, висвітлення цих обставин у спосіб, що є зручним для апелянта, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростовання висновків суду першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів вважає, що ухвала суду відповідає нормам матеріального та процесуального права, підстави для її скасування відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Ухвалу Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 19 вересня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до чинного законодавства.

Судді: