АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 червня 2018 року

м. Рівне

Справа № 569/17903/17

Провадження № 22-ц/787/718/2018

Головуючий суддя в суді 1 інстанції: ОСОБА_1

Рішення ухвалене в м. Рівне Рівненської області

Дата ухвалення повного тексту не зазначена

Апеляційний суд Рівненської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

головуючий суддя: Боймиструк С.В.

судді: Ковальчук Н.М., Хилевич С.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Рівнеазот" на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 05 лютого 2018 року в справі за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства "Рівнеазот" про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

В С Т А Н О В И В :

В листопаді 2017 року ОСОБА_2звернувся в суд з позовом до Приватного акціонерного товариства "Рівнеазот" про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та просив стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 90 891,50 грн.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що він працював на ПАТ «Рівнеазот» (на теперішній час ПрАТ «Рівнеазот»). 20 березня 2017 року був звільнений з роботи за ч. 3 ст. 38 КЗпП України за власним бажанням у звязку з невиконанням власником законодавства про працю. При звільненні з роботи йому не була виплачена заробітна плата за період січень-березень 2017 року на загальну суму 46 252,53 грн. Станом на момент подання позовної заяви заборгованість по заробітній платі не виплачена. Посилаючись на вимоги статті 117 КЗпП України, просить суд стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 21 березня 2017 року по день прийняття судом рішення у справі.

Представник позивача - адвокат ОСОБА_3 подав уточнений розрахунок суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та просить стягнути з відповідача на користь ОСОБА_2 середній заробіток за період з 21 березня 2017 року по 31 січня 2018 року, з розрахунку 465,24 грн. за кожний робочий день, на загальну суму 100 957,08 грн.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 05 лютого 2018 року позов ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства "Рівнеазот" про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задоволено повністю.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Рівнеазот» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 100 957 грн. 08 коп.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Рівнеазот» на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 908 грн. 91 коп.

У поданій на вказане рішення апеляційній скарзі ПрАТ "Рівнеазот" не погоджується із вказаним рішенням з підстав його необґрунтованості, вважає дане рішення незаконним і прийнятим з порушенням норм процесуального і матеріального права, таким, що прийняте з неповним зясуванням обставин, що мають значення для справи.

Зазначає, що позивачем не було надіслано зведеного розрахунку суми середнього заробітку, що відображає фактичне збільшення розміру позовних вимог. Крім того, представник позивача здійснює в даному розрахунку середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 21 березня 2017 року по 31 січня 2018 року. Однак, не зазнає, що ПрАТ «Рівнеазот» здійснило виплату заробітної плати 22 грудня 2017 року, що підтверджується платіжними дорученнями № № 29910, 29908, 29909 від 12 грудня 2017 року та зведеними відомостями за січень-березень 2017 року. Таким чином, середній заробіток з 21 березня 2017 року по 21 грудня 2017 року (по дату виплати коштів) (190 роб. днів) становить 88 395 грн. 60 коп. (190 роб. днів х 465,24 грн.)

Вказує, що ПрАТ «Рівнеазот» не було можливості в суді першої інстанції здійснити перевірку суми середнього заробітку, оскільки такий розрахунок поданий в судовому засіданні та не надсилався на його адресу. Водночас судом не було надано додаткового часу для здійснення перевірки розрахунку, а стороною позивача приховано факт виплати заборгованості із заробітної плати.

Крім того зазначає, що судом першої інстанції не зазначено в оскаржуваному рішенні, що середній заробіток за час затримки розрахунку зазначений без утримання прибуткового податку й інших обовязкових платежів, як наслідок, виникає ймовірність при виконанні даного рішення повторного стягнення відповідних відрахувань органами державної виконавчої служби, в результаті чого безпідставно збільшується розмір відповідальності роботодавця.

Також вказує, що наявні поважні причини та об'єктивні обставини, які мають істотне значення та підтверджують відсутність його вини у несвоєчасному виконанні своїх зобов'язань по виплаті заробітної плати перед позивачем.

Вважає, що порушуючи строки розрахунку із звільненими працівниками товариство діє у стані крайньої необхідності, що у відповідності до ч. 2 ст. 1171 ЦК України, є підставою для звільнення його від відшкодування шкоди частково або в повному обсязі.

Крім того вказує, що ПрАТ "Рівнеазот" сплачувало єдиний внесок, тому Позивач не був позбавлений можливості звернутися в центр зайнятості після звільнення для отримання виплати допомоги по безробіттю.

Покликаючись на викладені обставини, просить оскаржуване рішення скасувати, ухвалити нове, яким звільнити ПрАТ "Рівнеазот" від відшкодування шкоди заподіяної затримкою розрахунку при звільненні ОСОБА_2 в повному обсязі.

ОСОБА_2 відзив на апеляційну скаргу до встановленої судом дати не подав.

Згідно ч.13 ст.7, ч.1 ст.274, ч.1 ст. 368, ч.1 ст.369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду у порядку письмового та спрощеного позовного провадження, як малозначна справа, що виникає з трудових правовідносин.

За результатами апеляційного розгляду колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 працював на ПАТ «Рівнеазот» (на теперішній час ПрАТ «Рівнеазот»). Наказом від 16 березня 2017 року № 688-ВК позивач звільнений з роботи за статтею 38 КЗпП України (за власним бажанням у звязку з невиконанням власником законодавства про працю) з 20 березня 2017 року. При звільненні з роботи йому не була виплачена заробітна плата за період з січня по березень 2017 року на загальну суму 46 252,53 грн, що підтверджується довідкою відповідача.

Відповідачем не заперечується, що розрахунок з ОСОБА_2 в день звільнення проведено не було.

Колегія суддів не погоджується з аргументами апелянта про відсутність його вини у не виконанні обов'язків з виплати заробітної позивачу та відхиляє їх.

Згідно із ч.1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Відповідно до ч.1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно роз'яснень даних в п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року №13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці", установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у звязку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми у день звільнення, коли він у цей день не був на роботі, - наступного дня, після предявлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності у цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Покликання відповідача на відсутність його вини у невиплаті належних позивачу сум при звільненні в звязку з наявністю непогашеної заборгованості РОВКП ВКГ "Рівнеоблводоканал" перед ПрАТ "Рівнеазот", а також неможливістю виробляти продукцію в наслідок обмеження постачання природного газу, не заслуговують на увагу, оскільки відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини у невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України.

Також, безпідставними є доводи апеляційної скарги щодо порушення відповідачем строків розрахунку із звільненим працівником у стані крайньої необхідності, що у відповідності до ч. 2 ст. 1171 ЦК України, є підставою для звільнення його від відшкодування шкоди частково або в повному обсязі, так як вказана правова норма передбачає підстави для звільнення від відшкодування шкоди, а не від відповідальності роботодавця за невиплату належних працівнику сум при звільненні, а тому не підлягає застосуванню до даних правовідносин.

Отже, відповідачем були порушені права та інтереси за захистом яких ОСОБА_2 звернувся до суду, а тому вони підлягали захисту шляхом стягнення з відповідача на користь позивача заборгованих сум.

Однак, колегія суддів не може погодитись з оскаржуваним рішенням суду в частині визначення розміру суми середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні.

З матеріалів справи вбачається, що ПрАТ «Рівнеазот» здійснило виплату заробітної плати 22 грудня 2017 року, що підтверджується платіжними дорученнями № № 29910, 29908, 29909 від 12 грудня 2017 року та зведеними відомостями за січень-березень 2017 року (а.с.115-120).

Таким чином, середній заробіток підлягає стягненню за період з 21 березня 2017 року по 21 грудня 2017 року (по дату виплати коштів) (190 роб. днів), що становить 88 395 грн. 60 коп. (190 роб. днів х 465,24 грн.)

Згідно п. 3 ч. 2 ст.141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково, тому з нього слід стягнути на користь ПрАТ «Рівнеазот» пропорційно судовий збір в розмірі 204,07 грн.

Відповідно до п.2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, оскільки справа є малозначною, тобто ціна позову менша 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то постанова суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню.

За таких обставин рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Рівнеазот" задовольнити частково.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 05 лютого 2018 року змінити зменшивши розмір стягнутого середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні зі 100 957 грн. 08 коп. до 88 395 (вісімдесят вісім тисяч триста девяносто пять) гривень 60 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт серії СР № 597166, виданий Рівненським РВ УМВС України в Рівненській області 27.05.1999 року, ідентифікаційний номер - НОМЕР_1, адреса проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2, кім. 125, 125а) на користь Приватного акціонерного товариства «Рівнеазот» 33017, м. Рівне -17, ) судовий збір у розмірі 204 (двісті чотири) гривні 07 копійок.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складений 13 червня 2018 року.

Головуючий: С.В. Боймиструк

Судді: Н.М. Ковальчук

ОСОБА_4