Постанова

Іменем України

20 червня 2018 року

м. Київ

справа № 522/12754/15-ц

провадження № 61-6503св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Пророка В. В., Фаловської І. М., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - Комунальне підприємство «Теплопостачання міста Одеси»,

відповідач - ОСОБА_4,

третя особа - Державна фінансова інспекція в Одеській області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційні скарги Комунального підприємства «Теплопостачання міста Одеси» та Державної фінансової інспекції в Одеській області на рішення Апеляційного суду Одеської області від 18 серпня 2016 року у складі колегії суддів: Калараш А. А., Гончаренко В. М., Заїкіна А. П.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У червні 2015 року Комунальне підприємство «Теплопостачання міста Одеси» (далі - КП «Теплопостачання міста Одеси») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення збитків.

Позовна заява мотивована тим, що з 27 червня до 22 вересня 2014 року Державна фінансова інспекція в Одеській області (далі - ДФІ в Одеській області) провела ревізію фінансово-господарської діяльності КП «Теплопостачання міста Одеси» за період з 01 червня 2012 року до 30 червня 2014 року, за наслідками якої складено акт ревізії від 29 вересня 2014 року № 06-11/170.

До КП «Теплопостачання міста Одеси» надійшла вимога ДФІ в Одеській області від 10 листопада 2014 року № 15-06-23-14/10098 про необхідність вжиття заходів з усунення встановлених порушень, у тому числі стягнення збитків з ОСОБА_4 у зв'язку з несвоєчасно проведеною претензійно-позовною роботою стосовно боржників.

Позивач просив суд стягнути з відповідача збитки у розмірі 2 097 641,77 грн, завданих у зв'язку з несвоєчасно проведеною претензійно-позовною роботою стосовно боржників.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 01 березня 2016 року у складі судді Ільченко Н. А. позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь КП «Теплопостачання міста Одеси» суму збитків у розмірі 2 097 641,77 грн, судові витрати в сумі 3 654,00 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позов є обґрунтованим виходячи з положень пункту 3 частини першої статті 134 КЗпП України як підстави повної матеріальної відповідальності ОСОБА_4 та з урахуванням відкритого Управлінням Служби безпеки України в Одеській області кримінального провадження від 12 листопада 2014 року № 0000256.

Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 18 серпня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано, у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що звернення ДФІ в Одеській області до Управління Служби безпеки України в Одеській області із заявою про відкриття кримінального провадження не є підставою для повної відповідальності відповідача за відсутності вироку суду, яким повинна бути доведена вина. Посилання позивача на спричинення шкоди підприємству є припущенням, не підтвердженим належними доказами.

У касаційній скарзі, поданій у жовтні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ДФІ в Одеській області просить, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, скасувати рішення суду апеляційної інстанції, залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що відсутність з вини директора ОСОБА_4 на підприємстві розробленого та затвердженого положення про проведення претензійно-позовної роботи, в якому було б чітко розділено обов'язки та відповідальність працівників, послідовність проведення претензійно-позовної роботи, призвела до втрати боржників за зобов'язаннями у зв'язку з пропуском строку позовної давності та завдання підприємству збитків.

У касаційній скарзі, поданій у жовтні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, КП «Теплопостачання міста Одеси» просить, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, скасувати рішення апеляційного суду, залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що факти, які стали підставою для звернення з позовом про стягнення збитків, встановлені ДФІ в Одеській області та зумовлені наявністю відкритого кримінального провадження, КП «Теплопостачання міста Одеси» виконало вимогу ДФІ в Одеській області щодо усунення порушень, встановлених перевіркою.

13 січня 2017 року ОСОБА_4 подав заперечення на касаційну скаргу, вказуючи, що рішення суду апеляційної інстанції є законними і обґрунтованими, висновки суду відповідають встановленим обставинам справи, підстав для його скасування немає.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Касаційні скарги підлягають задоволенню частково з таких підстав.

Статтею 130 КЗпП України передбачена матеріальна відповідальність працівників за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Порушення працівником покладених на нього трудових обов'язків є протиправними діями.

Трудові обов'язки працівника визначаються законодавством, трудовим договором, посадовою інструкцією, наказами керівника тощо. Підставою для матеріальної відповідальності може бути вина у формі або прямого умислу або необережності (халатність, недбалість); дії працівника повинні призвести до негативних наслідків, тобто має бути пряма дійсна шкода, що підлягає відшкодуванню; між діями та наслідками дій працівника має бути причинний зв'язок.

Згідно із статтею 132 КЗпП України за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Матеріальна відповідальність понад середній місячний заробіток допускається лише у випадках, зазначених у законодавстві.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 134 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадку, коли між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за забезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей.

За змістом частини третьої статті 135-3 КЗпП України на підприємствах громадського харчування (на виробництві та в буфетах) і в комісійній торгівлі розмір шкоди, заподіяної розкраданням або недостачею продукції і товарів, визначається за цінами, встановленими для продажу (реалізації) цієї продукції і товарів.

Обов'язок доведення наявності умов для покладення матеріальної відповідальності на працівника лежить на роботодавцеві (статті 138 КЗпП України).

Суд встановив, що з 27 червня до 22 вересня 2014 року ДФІ в Одеській області провела ревізію фінансово-господарської діяльності КП «Теплопостачання міста Одеси» за період з 01 червня 2012 року до 30 червня 2014 року, за наслідками якої було складено акт ревізії від 29 вересня 2014 року № 06-11/170.

Встановлено, що внаслідок невжиття заходів щодо своєчасного стягнення дебіторської заборгованості і спливу строків її стягнення допущено втрату боржників у зобов'язаннях, підприємство не використало своїх цивільних прав, передбачених статтею 509 ЦК України, не провело претензійно-позовної роботи в судах у межах строку позовної давності, що призвело до втрати КП «Теплопостачання міста Одеси» можливості повернення коштів у вигляді дебіторської заборгованості на загальну суму 2 097 641,77 грн.

Згідно з пунктами 1.3, 1.5 статуту КП «Теплопостачання міста Одеси» є юридичною особою, засновником його є Одеська міська рада.

Відповідач ОСОБА_4 обіймав посаду директора КП «Теплопостачання міста Одеси» з 20 жовтня 2006 року до 21 червня 2007 року та виконував обов'язки директора підприємства з 23 квітня 2012 року до 25 вересня 2013 року.

Керівниками КП «Теплопостачання міста Одеси» протягом періоду, за який проводилася ревізія, були ОСОБА_4 (з 23 квітня 2012 року до 25 вересня 2013 року), ОСОБА_5 (з 26 вересня 2013 року до 19 червня 2014 року) та ОСОБА_6 (з 24 червня 2014 року).

Також суд встановив, що на підприємстві є бухгалтерія, фінансово-економічний та юридичний відділ.

У 2012 році керівник підприємства ОСОБА_4 затвердив положення щодо кожної служби.

Положенням про фінансово-економічний відділ КП «Теплопостачання міста Одеси», затвердженим у 2012 році виконуючим обов'язки директора ОСОБА_4, визначено, що відділ здійснює контроль за станом дебіторської і кредиторської заборгованості (пункт 3.6.2); відділ зобов'язаний надавати в бухгалтерію оригінали платіжних доручень та протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ, а бухгалтерія зобов'язана надавати відділу оперативну інформацію про дебіторську і кредиторську заборгованість (пункт 6.1); відділ надає юридичній службі розрахунок заборгованості, акти звірок та інші фінансові документи відповідно до чинних договорів для обґрунтування позовних вимог (пункт 6.5).

Положенням про бухгалтерію КП «Теплопостачання міста Одеси», затвердженим 12 вересня 2012 року виконуючим обов'язки ОСОБА_4, визначено, що бухгалтерія щомісяця надає фінансово-економічному відділу підприємства групувальні відомості, кошторис фактичних витрат на виробництво та збут теплової енергії і щоквартальну форму № 1 «Баланс» і форму № 2 «Звіт про фінансові результати», розрахунок амортизаційних відрахувань за групами та остаточну вартість основних засобів, оперативну інформацію про дебіторську та кредиторську заборгованості (пункт 6.3); отримує від виробничо-технічного відділу акти про обсяги спожитого газу, води, електроенергії, інших енергоресурсів (пункт 6.5); отримує щомісяця звіт з розрахунку спожитої електроенергії субабонентами підприємства (пункт 6.12).

Положенням про юридичний відділ з господарських спорів юридичної служби, затвердженим у 2012 році виконуючим обов'язки директора КП «Теплопостачання міста Одеси» ОСОБА_4, визначено, що до функцій відділу належать ведення претензійно-позовної роботи з контрагентами за договорами (пункт 3.3), у встановленому законом порядку представлення інтересів підприємства в судах та інших установах при розгляді правових питань та спорів (пункт 3.9); до прав відділу належать отримання від посадових осіб підприємства документів, необхідних для виконання завдань відділу (пункт 4.2), отримання від усіх відділів інформації та документів, необхідних для підготовки позовних заяв (пункт 6.1); відділ несе відповідальність за своєчасне і якісне виконання робіт та обов'язків (пункт 7.1).

У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року № 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» (далі - Постанова № 14) роз'яснено, що під прямою дійсною шкодою слід розуміти, зокрема, втрату, погіршення або зниження цінності майна, необхідність для підприємства, установи, організації провести затрати на відновлення, придбання майна чи інших цінностей або провести зайві, тобто викликані внаслідок порушення працівником трудових обов'язків, грошові виплати.

Як роз'яснено в абзаці другому пункту 3 Постанови № 14, виходячи з вимог цивільного процесуального законодавства суд у кожному випадку зобов'язаний вживати передбачених законом заходів до всебічного, повного й об'єктивного з'ясування обставин, від яких згідно зі статтями 130, 135-3, 137 КЗпП України залежить вирішення питання про покладення матеріальної відповідальності та про розмір шкоди, що підлягає відшкодуванню. Зокрема, з'ясовувати: наявність прямої дійсної шкоди та її розмір; якими неправомірними діями її заподіяно і чи входили до функцій працівника обов'язки, неналежне виконання яких призвело до шкоди; в чому полягала його вина; в якій конкретно обстановці заподіяно шкоду; чи були створені умови, які забезпечували б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними, який майновий стан працівника.

Відсутність підстав чи однієї з умов матеріальної відповідальності звільняє працівника від обов'язку відшкодувати заподіяну шкоду.

Відмовляючи у задоволенні позову про відшкодування повної матеріальної шкоди, суд апеляційної інстанції виходив з того, що відсутність в КП «Теплопостачання міста Одеси» розробленого та затвердженого керівником положення про претензійно-позовну роботу, в якому б чітко розділялися обов'язки та відповідальність працівників, послідовність проведення претензійно-позовної роботи, не є підставою для покладення на відповідача матеріальної відповідальності, а звернення ДФІ в Одеській області до Управління Служби безпеки України в Одеській області із заявою про відкриття кримінального провадження не є підставою для повної відповідальності відповідача за відсутності вироку суду, яким повинна бути доведена вина. Посилання позивача на спричинення шкоди підприємству є припущенням, не підтвердженим належними доказами.

Разом з тим такі висновки суду апеляційної інстанції є передчасними, оскільки суд не з'ясував, який саме розмір заборгованості утворився за час роботи саме ОСОБА_4 на посаді директора КП «Теплопостачання міста Одеси» та не врахував того, що за відсутності підстав для повної матеріальної відповідальності, може бути застосована обмежена відповідальність в розмірі середньомісячного заробітку згідно із статтею 132 КЗпП України, а також наявність умов та можливість такої відповідальності.

Відповідно до пунктів 1 і 2 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Оскільки суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості встановлювати нові обставини, що не були встановлені судом апеляційної інстанції та вирішувати питання достовірності або недостовірності того чи іншого доказу, а тому справу необхідно передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 402, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Комунального підприємства «Теплопостачання міста Одеси» задовольнити частково.

Касаційну скаргу Державної фінансової інспекції в Одеській області задовольнити частково.

Рішення Апеляційного суду Одеської області від 18 серпня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька
Судді: С. Ю. Мартєв В. В. Пророк І. М. Фаловська С. П. Штелик