Дніпровський районний суд м.Дніпродзержинська
Справа № 409/6060/12
Провадження № 2/209/377/18
РІШЕННЯ

іменем України

"08" червня 2018 р. Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Лобарчук О.О.

при секретарі Золотих Л.М.

представника позивача ОСОБА_1

відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3,

представника відповідачів ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кам'янське цивільну справу за № 409/6060/12(номер провадження 2/209/377/18) за позовом ОСОБА_5 з обмеженою відповідальністю "Авто Просто" до ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_2 про стягнення боргу та зустрічним позовом ОСОБА_3, ОСОБА_2 до ТОВ "Автопросто", третя особа- Литвиненко ОСОБА_7 про визнання поруки припиненою ,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ТОВ "Авто Просто" звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_2 про стягнення боргу.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що 06 квітня 2010 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_6 була укладена Угода № 300120 та підписані Додатки 1, 2, які є невідємними частинами Угоди, з метою придбання автомобіля КІА Сееd базової комплектності через систему надання послуг з придбання автомобілів АвтоТак . Угода укладена в рамках створеної Позивачем в Україні системи надання послуг з придбання автомобілів АвтоТак. Дана система полягає у створенні групи покупців, які бажають придбати товар високої вартості -автомобіль, та через механізми, встановлені Угодою, забезпечують придбання кожним учасником автомобіля шляхом сплати його у вартості та вартості наданих послуг щомісячними внесками. При виконанні умов Угод, укладених з Учасниками в рамках системи АвтоТак, позивач надає Учасникам послуги, спрямовані на придбання ними автомобіля через систему АвтоТак. Ці послуги полягають у формуванні груп учасників, організації та створенні умов для придбання Автомоблів Учасниками, здійснення оплати Постачальнику автомоблів за рахунок коштів, сплачених Учасниками, на підстав Угоди, забезпечення отримання Учасником Автомобіля, а також наданні інших послуг, передбачених Угодою, які забезпечують придбання автомобіля кожним Учасником системи АвтоТак, який належним чином виконує зобовязання за Угодою. Позивач належним чином виконував умови Угоди, і 25 червня 2010 року відповідач ОСОБА_6 отримала автомобіль КІА Cee'd, кузов №VIN- Y6DHC312BAL052227AB5937202, 2010 року випуску і зареєструвала його на своє імя у Дніпропетровському відділі ВРЕР УДАІ ГУМВС України в Дніпропетровській області, реєстраційний номер НОМЕР_1, свідоцтво про реєстрацію ТЗ САА №739279. Відповідач ОСОБА_6 в свою чергу, зобовязалася оплатити вартість автомобіля та вартість наданих послуг шляхом сплати 120 (ста двадцяти) щомісячних повних внесків. Керуючись пунктом 8.2.1.4. Статті 8 Додатку 2 до Угоди, Відповідачем ОСОБА_6 були надані гарантії повного виконання зобовязання за Угодою №300120, а саме надано Позивачу, в якості забезпечення виконання зобовязань, згоду поручителів нести солідарну відповідальність за зобовязаннями ОСОБА_6 за Угодою №300120. 15 червня 2010 р. року між ТОВ «АВТО ПРОСТО», як Кредитором, та ОСОБА_3 та ОСОБА_2, як співпоручителями було укладено договір поруки, за яким останні зобовязалися відповідати перед кредитором у разі невиконання зобовязань ОСОБА_6 за Угодою №300120. Відповідач ОСОБА_6 відразу після реєстрації автомобіля в органах МРЕВ на своє імя почала порушувати взяті на себе обовязки за Угодою зі сплати щомісячних ОСОБА_8 внесків. Починаючи з березня 2011 року відповідач ОСОБА_6 взагалі припинила сплачувати щомісячні ОСОБА_8 внески. Невиконанням свого обовязку відповідач ОСОБА_6 порушила цивільні права позивача, захист яких, відповідно до ст. 16 ЦК України здійснюється у встановленому порядку судом, зокрема шляхом присудження до виконання обовязку в натурі. А отже, грошова сума у розмірі 97763,39 грн. підлягає стягненню з відповідачів в примусовому порядку. Відповідачем ОСОБА_6 - за період з травня 2010 року по лютий 2012 року було сплачено 9 (девять) внесків в оплату адміністративних витрат та 7,4864 % вартості автомобіля. Внаслідок страхового випадку, який стався з автомобілем, отриманим через систему АвтоТак, страхова компанія здійснила виплату страхового відшкодування в розмірі 117661,26 грн. Вигодонабувачу - ОСОБА_9, який, в свою чергу, 02.06.2011 року суму страхового відшкодування зарахував в якості оплати ОСОБА_8 внесків. Таким чином, станом на 02.06.2011 року за Угодою №300120 всього зараховано 54 внески в оплату адміністративних витрат та 54,3916 % вартості автомобіля. Станом на 31.01.2012 року ціна автомобіля КІА Ceed базової комплектації становила 139200,00 грн. (сто тридцять девять тисяч двісті) грн. 00 коп. Заборгованість відповідача ОСОБА_6 по сплаті Чистих внесків за Угодою складає 45,6084%, що відповідно становить 63486,89 (шістдесят три тисячі чотириста вісімдесят шість) грн. 89 коп. (139200,00 грн. х 45,6084 %). Заборгованість по сплаті внесків в оплату послуг складає 34276,50 (тридцять чотири тисячі двісті сімдесят шість) грн. 50 коп. (139 200,00 грн. х 0,38% + 20% ПДВ х 54 внесків). Відповідно, загальний розмір заборгованості за Угодою складає 97763,39 грн. (девяносто сім тисяч сімсот шістдесят три ) грн. 39 коп. (63 486,89 грн. + 34 276,50 грн.).

14.02.2018 року відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 подано зустрічний позов до ОСОБА_5 з обмеженою відповідальністю "Авто Просто", третя особа- Литвиненко ОСОБА_7, , в якому просять визнати припиненою поруку, яка виникла на підставі договору поруки від 15.06.2010 року, посвідченого нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_10 і зареєстрованого в реєстрі за № 689, укладеного між ОСОБА_5 з обмеженою відповідальністю "Авто Просто" і ОСОБА_3, ОСОБА_2; стягнути з відповідача на їх користь понесені судові витрати.(а.с. 2-5 Т.2)

В обґрунтування зустрічного позову вказали, що 06 квітня 2010 року між ОСОБА_6 (третя особа за зустрічним позовом, відповідачі за первісним позовом) та ОСОБА_5 з обмеженою відповідальністю "Авто Просто" (відповідач за зустрічним позовом, позивач за первісним позовом) була укладена Угода № 300120 та підписані Додатки 1, 2, які є невід'ємними частинами Угоди, з метою придбання автомобіля КІА Сее'd базової комплектності через систему надання послуг з придбання автомобілів АвтоТак. Угода укладена в рамках створеної Відповідачем в Україні системи надання послуг з придбання автомобілів АвтоТак. Дана система полягає у створенні групи покупців, які бажають придбати товар високої вартості - автомобіль, та через механізми, встановлені Угодою, забезпечують придбання кожним учасником автомобіля шляхом сплати його вартості та вартості наданих послуг щомісячними внесками протягом декількох років. При виконанні умов Угод, укладених з Учасниками в рамках системи АвтоТак, Відповідач надає Учасникам послуги, спрямовані на придбання ними автомобіля через систему АвтоТак. Ці послуги полягають у формуванні груп учасників, організації та створенні умов для придбання автомобілів Учасниками, здійснення оплати Постачальнику автомобілів за рахунок коштів, сплачених Учасниками, на підстав Угоди, забезпечення отримання Учасником автомобіля, а також наданні інших послуг, передбачених Угодою, які забезпечують придбання автомобіля кожним Учасником системи АвтоТак, який належним чином виконує зобов'язання за Угодою.

06.04.2010 року між ТОВ «АВТО ПРОСТО», як Кредитором, та ОСОБА_3 (Позивач-2 за зустрічним позовом, Відповідач-2 за первісним позовом) та ОСОБА_2 (Позивачі за зустрічним позовом, Відповідач-З за первісним позовом), як співпоручителями було укладено договір поруки, посвідчений нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_10 і зареєстрований в реєстрі за №689, за яким останні зобов'язалися відповідати перед кредитором в повному обсязі за виконання ОСОБА_6 зобов'язань за Угодою №300120 від 06 квітня 2010 року. Порукою згідно цього Договору забезпечено виконання Боржником (ОСОБА_6Ю.) зобовязань за Угодою, в тому числі виконання обовязків щомісячно сплачувати передбачені Угодою ОСОБА_8 внески, які складаються з сум Чистого внеску, внесків в оплату послуг та внесків в оплату страхового платежу, а також виконання обовязків по сплаті інших платежів, передбачених Угодою. Строк виконання боржником зобовязань по сплаті кожного ОСОБА_8 внеску настає щомісячно кожного пятнадцятого числа відповідного місяця.

На вказаний договір поруки Позивач за первісним позовом посилається як на підставу заявлених вимог до них, Відповідачів 2 та 3 за первісним позовом.

Як вбачається з матеріалів справи (а саме: копій платіжних вимог ТОВ «ОСОБА_9 просто» №300120/п/в (до ОСОБА_6Ю.), №300120/п/в (до ОСОБА_3В.), №300120/п/в (до ОСОБА_2А.) від 31.01.2012р.), кредитор - ТОВ «Авто Просто», використав своє право, обумовлене п.14.6. ст. 14 додатку №2 до угоди №300120 від 06.04.2010 року, на вимогу дострокової одноразової сплати Учасником (ОСОБА_6Ю.) усіх внесків, передбачених Угодою, протягом 10 календарних днів після отримання Учасником платіжної вимоги, тобто право на вимогу виконання боржником зобов'язання у повному обсязі достроково.

Як слідує із матеріалів справи (а саме: повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення) ТОВ «ОСОБА_9 просто», в звязку із невиконанням Учасником зобовязань за угодою №300120 від 06.04.2010 року (несплатою двох і більше послідовних внесків) направило Учаснику (ОСОБА_6Ю.) платіжну вимогу №300120/п/в від 31.01.2012 року, яку остання отрималала 07.02.2012 року.

За приписами ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк може бути визначений актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч. 1 ст. 252 ЦК України).

Згідно ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Отже, за викладених обставин, строк дострокового виконання зобовязань Учасника за угодою №300120 від 06.04.2010 року, обчислений у відповідності до положень ст.ст. 251-253 ЦК України, почав свій перебіг з наступного дня після отримання Учасником від ТОВ «ОСОБА_9 просто» платіжної вимоги №300120/п/в від 31.01.2012 року (07.02.2012р.), тобто з 08.02.2012 року, та спливав після закінчення 10 денного строку з дня отримання Учасником вказаною платіжної вимоги, тобто 17.02.2012 року.

У відповідності до ч.3. ст. 254 УК України строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Приймаючи до уваги зазначене, та ураховуючи положення ст.ст. 251-254 ЦК України, шестимісячний строк на предявлення позову до поручителів, встановлений ч.4 ст. 559 ЦК України, почав свій перебіг з наступного дня після спливу десятиденного строку виконання Учасником зобовязання згідно з платіжною вимогою ТОВ «ОСОБА_9 просто» №300120/п/в від 31.01.2012 року, тобто з 18.02.2012 року, та спливав у відповідне число останнього місяця строку, тобто 18.08.2012 року.

Позовна заява ТОВ «ОСОБА_9 просто» до прямого боржника (учасника за угодою №300120 від 06.04.2010р.) - ОСОБА_6, та поручителів ОСОБА_2, ОСОБА_3 подана (направлена) до Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська 20.08.2012 року (що слідує з поштового штемпелю на описі вкладення до рекомендованого листа із повідомленням про вручення з оголошеною цінністю, відправленого на імя Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська), тобто після спливу шестимісячного строку на предявлення позову до поручителів, встановленого ч.4 ст. 559 ЦК України і обчисленого згідно вимог ст.ст. 251-255 ЦК України, внаслідок чого порука ОСОБА_2, ОСОБА_3 (Відповідачів за первісним позовом), яка виникла на підставі нотаріально посвідченого договору поруки від 15.06.2010 року, є припиненою з 19.08.2012 року у відповідності до ч.1 ст. 598 ЦК України - на підставі закону, а саме: ч.4 ст. 559 ЦК України.

14.02.2018 року відповідачами за первісним позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 подано відзив на позовну заяву про стягнення боргу, в якому вказане наступне.

Дійсно, 15.06.2010 року між ТОВ «Авто Просто», як Кредитором, та ними, ОСОБА_3 і ОСОБА_2, як Співпоручителями був підписаний договір поруки, посвідчений нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_10 і зареєстрований в реєстрі за №689, за яким вони зобов'язалися відповідати перед кредитором в повному обсязі за виконання ОСОБА_6 зобов'язань за Угодою №300120 від 06.04.2010 року. Порукою згідно цього Договору забезпечено виконання Боржником (ОСОБА_6Ю.) зобов'язань за Угодою, в тому числі виконання обовязків щомісячно сплачувати передбачені Угодою ОСОБА_8 внески, які складаються з сум Чистого внеску, внесків в оплату послуг та внесків в оплату страхового платежу, а також виконання обовязків по сплаті інших платежів, передбачених Угодою. Строк виконання боржником зобовязань по сплаті кожного ОСОБА_8 внеску настає щомісячно кожного пятнадцятого числа відповідного місяця. На вказаний договір поруки Позивач посилається як на підставу заявлених вимог до них. Під час підписання договору поруки від 15.06.2010 року вони виходили з того, що угода №300120 від 06.04.2010 року та додатки до неї, підписані особисто Відповідачем 1, яка має дійсний намір отримати у власність через систему АвтоТак автомобіль та своєчасно вносити платежі (внески), передбачені цією Угодою.

Однак, як виявилося згодом, підписи в Угоді №300120 від 06.04.2010 року та додатках №1,2,4,5 виконані не ОСОБА_6, а іншою особою. Ці обставини в момент підписання договору поруки від 15.06.2010 року їм відомі не були, але були достеменно відомі Відповідачу 1, яка свідомо замовчала про них.

Згідно висновку судово-почеркознавчої експертизи №6123 від 03.07.2015 року, проведеної на підставі ухвали Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська у цивільній справі №209/6436/13-ц: підписи від імені ОСОБА_6 в Угоді №300120 від 06.04.2010 року , розташований в графі «Учасник системи», додатку №1 до Угоди №300120 від 06.04.2010 року розташований в графі «Підпис або печатка та підпис Учасника системи», додатку №2 до Угоди №300120 від 06.04.2010 року, розташований в графі «Учасник системи», додатку №4 до Угоди №300120 від 06.04.2010 року , розташований в графі «Учасник системи», додатку №5 до Угоди №300120 від 06.04.2010 року, розташований в графі «Учасник системи», виконані не ОСОБА_6, а іншою особою; підпис від імені ОСОБА_6 в додатку №3 до Угоди №300120 від 06.04.201 0року, розташований в графі «Учасник системи», виконаний ОСОБА_6; рукописний запис «Литвиненко Інна Юріївна» в Угоді №300120 від 06.04.2010 року, розташований в графі «Заява про стан здоров'я» виконаний не ОСОБА_6, а іншою особою.

Разом з тим, у листопаді 2013 року ОСОБА_2 звернулася до Дніпровського РВ Дніпродзержинського МУ ГУ МВС України в Дніпропетровській області із заявою про вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення (шахрайських дій щодо неї та ОСОБА_3, повязаних із укладанням та виконанням сторонами Угоди №300120 від 06.04.2010 року та договору поруки від 15.06.2010р.). На підставі заяви ОСОБА_2 старшим слідчим СВ Дніпровського РВ Дніпродзержинського МУ ГУ МВС України в Дніпропетровській області ОСОБА_11 30.11.2013 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0003652 були внесені відомості про вчинене кримінальне правопорушення з попередньою правовою кваліфікацію ч. 1 ст. 190 КК України і розпочате досудове розслідування у кримінальному провадженні.

В ході досудового розслідування у згаданому кримінальному провадженні постановою старшого слідчого СВ Дніпровського РВ Дніпродзержинського МУ ГУ МВС України в Дніпропетровській області ОСОБА_11 від 18.02.2014 року призначена судова почеркознавча експертиза, проведення якої доручено експертам Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру при ГУ МВС України в Дніпропетровській області.

Згідно висновку експерта №44/04-30 від 04.03.2014 року підписи від імені ОСОБА_6: в графах «Учасник системи» угоди підпис від імені ОСОБА_6 в графі «Учасник системи» додатку №3 до угоди №300120 від 06.04.2010 року, виконаний гр. ОСОБА_6; короткий рукописний запис «Литвиненко Інна Юріївна» в графі «Заява про стан здоровя» угоди №300120 від 06.04.2010, виконаний не ОСОБА_6, а іншою особою; короткий рукописний запис «Литвиненко Інна Юріївна» в графі «Учасник системи» додатку №4 до угоди №300120 від 06.04.2010, виконаний не ОСОБА_6, а іншою особою; короткий рукописний запис «Литвиненко Інна Юріївна» в графі «Учасник системи» додатку №5 до угоди №300120 від 06.04.2010, виконаний не ОСОБА_6, а іншою особою.

Будучі допитаною 18.02.2014 року у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 30.11.2013 року за №0003652, у якості свідка, ОСОБА_6 пояснила, що слідчим їй було предявлено угоду між нею та ТОВ «Авто Просто» №300120 від 06.04.2010 року з додатками №№1-5 до неї; на самій угоді та додатках №1,2,4,5 стоїть не її підпис, хто міг підписатися за неї, їй невідомо, прочерк їй не знайомий; на додатку №3 стоїть її підпис та надпис «Литвиненко Інна Юріївна» виконаний нею.

Згодом, вказане кримінальне провадження постановою старшого слідчого СВ Дніпровського РВ Дніпродзержинського МУ ГУ МВС України в Дніпропетровській області ОСОБА_11 від 18.04.2014 року було закрите.

Якби ці обставини були відомі їм в момент підписання договору поруки від 15.06.2010 року, вони б його не укладали, оскільки розуміють наслідки не підписання договору особою, яка його укладає. Більш того, в той момент вони розуміли і виходили з того, що поручаються за виконання зобовязань, взятих за Угодою №300120 від 06.04.2011 року саме ОСОБА_6, яка особисто підписала Угоду, а не за невідому особу, яка від її імені підписала Угоду та більшість додатків до неї.

Також, як їм стало відомо, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце у грудні 2010 року, за участю автомобіля марки КІА CEED, державний номерний знак НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_6, вказаний автомобіль був пошкоджений настільки, що не підлягав відновленню, і з саме цього часу ОСОБА_6 припинила сплату щомісячних внесків Позивачу.

Будучі допитаною 30.11.2014 року у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 30.11.2013 року за №0003652, у якості потерпілого, ОСОБА_2 пояснила, що під час зустрічі із ОСОБА_12, яка мала місце 03.09.2013 року, остання повідомила їй, що в Угоді № 300120 від 06.04.2010 року та додатках № 1,2 до неї дійсно міститься не її (ОСОБА_12І.) підпис і що вона умисно цей договір з додатками не підписувала, а підписувала інша особа, для того, щоб в подальшому не сплачувати гроші за автомобіль і що платити гроші нікому не буде. також ОСОБА_12 сказала, що договір поруки підписали поручителі, які і будуть нести відповідальність та сплачувати борги. Наведені обставини свідчать про те, що з моменту укладення відповідачем 1 Угоди № 300120 від 06.04.2010 року вона не мала наміру належним чином виконувати взяті грошові зобов'язання за цим правочином та своєчасно вносити платежі (внески), передбачені цією угодою, а навпаки розраховувала в подальшому перекласти виконання цих обовязків на поручителя.

Наведені фактичні обставини справи , з урахуванням зазначених норм матеріального права , є підставою для відмови Позивачу в задоволенні позовних вимог до поручителів. (а.с.11-13 Т.2)

02.03.2018 року позивачем ТОВ "Авто Просто" надано відгук на відзив, відповідно до якого вказано, що як вбачається зі змісту Відзиву, Відповідачі 2 та 3 вважають, що вони не повинні відповідати перед ТОВ "Авто Просто" за неналежне виконання Відповідачем 1 своїх зобов'язань за Угодою. Свою позицію Відповідачі 2 та 3, з посиланням на норми статтей 203, 229 ЦК України, обґрунтовують тим що їх волевиявлення було помилковим, оскільки Відповідач 1 не підписувала зміст Угоди та заздалегідь не мала наміру належного виконання Угоди, а бажала лише отримати у власність автомобіль. Тому, на їх думку договір поруки є недійсним, оскільки був укладений з метою забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_6 за Угодою яку вона не підписувала.

Спростовуючи вказані доводи Позивачів за зустрічним позовом, вважає необхідне зазначити наступне.

В провадженні Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська знаходиться справа №209/6436/13-ц за позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ТОВ ОСОБА_9" та ОСОБА_6 про визнання недійсним договору поруки.

При розгляді вказаної справи Апеляційний суд Дніпропетровської області дійшов висновку, що відсутні підстави для визнання договору поруки недійсним. При цьому в судовому засіданні ОСОБА_3 та ОСОБА_2 підтвердили вільне волевиявлення на укладання такої угоди. У зв'язку із чим 04.04.2016 року Апеляційним судом Дніпропетровської області ухвалено рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання договору недійсним. Крім того, своєю ухвалою від 26.06.2017 року ВСС України підтвердив висновки Апеляційного суду Дніпропетровської області зазначені в рішенні від 04.04.2016 року. Копії вказаних рішень додаються до даного відгуку.(а.с.48 Т.2)

02.03.2018 року позивачем ТОВ "Авто Просто" було надано відзив на зустрічну позовну заяву, відповідно до якої вказали, що як вбачається зі змісту зустрічного позову, Позивачі за зустрічним позовом з посиланням на норми ч. 4 ст. 559 ЦК України, зазначають що ТОВ "Авто Просто" пропустив 6-ти місячний строк для звернення з вимогами до Відповідачів 2 та 3 які є поручителями Відповідача 1, а тому порука є припиненою та вимоги ТОВ "Авто Просто" до Відповідача 2 та Відповідача 3 є безпідставними.

Спростовуючи вказані доводи Позивачів за зустрічним позовом, вважають за необхідне зазначити наступне.

Звертають увагу шановного суду, що відповідно до п. 4.4. ст. 4 договору поруки "Строк дії даного договору до 30 квітня 2023 року".

При цьому, наголошують на тому, що в п. 4.4. ст. 4 договору поруки зазначено саме строк дії договору поруки, а не строк виконання основного зобовязання за угодою. Строк дії договору поруки та строк виконання основного зобов'язання є різними поняттями за своєю правовою природою та з настанням яких виникають різні правові наслідки.

Отже, в даному випадку до правовідносин між ТОВ "Авто Просто", ОСОБА_3

та ОСОБА_2 за договором поруки можливо застосувати положення ч. 4 ст. 559 ЦК України лише в частині щодо припинення договору поруки після закінчення строку встановленим в ньому. На даний час, договір поруки від 15.06.2010 року є діючим.

З огляду на зазначене, просять відмовити в задоволенні позовних вимог за зустрічним позовом ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в повному обсязі.(а.с.50-51 Т.2)

06 березня 2018 року судом було прийнято зустрічний позов .

06.03.2018 року відповідачами за первісним позовом ОСОБА_3 та ОСОБА_13 було надано відповідь на відзив на зустрічний позов. В якому зазначили, що доводи представника Позивача, наведені у відзиві на зустрічний позов, зводяться до того, що термін дії договору поруки від 15.06.2010 року, який зазначений у п.4.4. договору - до 30.04.2023 року, є терміном дії поруки як зобовязання.

ОСОБА_9 з такими доводами погодитись неможливо з наступних підстав.

У постанові від 20.04.2016 року у справі №6-2662цс15 Верховний Суд України зазначив, що порука - це строкове зобовязання, і незалежно від того, договором чи законом установлено строк її дії, його сплив припиняє субєктивне право кредитора. У пункті 4.4. договору поруки від 15.06.2010 року, сторони погодили, що строк дії даного Договору - до 30.04.2023 року.

Згідно ч.1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.

Зміст положень ч.1 ст. 509, ч.4 ст. 559, ч.1 ст. 631 ЦК України дає підстави для висновку, що «строк договору» (строк дії договору) та «строк дії поруки, як зобовязання» (строк, після закінчення якого порука припиняється) не є тотожними поняттями. Це різні правові категорії. Підставою для таких висновків є постанова Верховного Суду України від 29.10.2014 року у справі №6-169цс14, в якій йдеться про те, що в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобовязання» (ст.ст. 530, 631 ЦК України).

Строк дії поруки, як зобовязання (строк, після закінчення якого порука припиняється), - це строк, протягом якого поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником, а кредитор наділений правом предявити до поручителя вимогу про погашення заборгованості боржника.

Про те, що у договорі поруки може визначатися строк, після закінчення якого порука припиняється, зазначається у постанові Верховного Суду України від 14.06.2017 року у справі №6-1009цс17, в якій також Суд, аналізуючи ч.4 ст. 559 ЦК України, зробив висновок, що застосоване в цій нормі поняття «строк чинності поруки» повинне розглядатися як строк, протягом якого кредитор може реалізувати свої права за порукою, як видом забезпечення зобовязання.

Однак, у договорі поруки від 15.06.2010 року, відсутні положення, які б визначали строк дії поруки, як додаткового до основного зобовязання, чи строк після закінчення якого порука припиняється, а лише міститься умова про строк дії самого Договору.

Порука, будучи за своєю правовою природою додатковим до основного зобов'язанням, припиняється на загальних підставах, передбачених у главі 50 ЦК України, а у ст. 559 ЦК України визначено також спеціальні (додаткові) підстави її припинення.

У відповідності до ч.1 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

До підстав припинення зобов'язання, встановлених законом, про які йдеться у ч.1 ст. 598 ЦК України, можна віднести припинення поруки в звязку із закінченням встановленого договором чи законом строку (ч.4 ст. 559 ЦК України).

За приписами ч.4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

У згаданій постанові від 20.04.2016 року у справі №6-2662цс15 Верховний

Суд України дійшов до наступних висновків: «...зобовязання поручителя виконати договір поруки має строковий характер. Поручителя слід вважати зобовязаним виконати договір поруки виключно в межах строків, установлених у частині четвертій статті 559 ЦК України.

Строк, передбачений нормою частини четвертої статті 559 ЦК України, є преклюзивним (припиняючим), тобто його закінчення є підставою для припинення поруки. У разі пропуску кредитором строку заявлених вимог до поручителя цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. Суд зобовязаний самостійно застосовувати положення про строк, передбачений цією нормою, на відміну від позовної давності, яка застосовується судом за заявою сторін.

Сплив строку, передбаченого нормою частини четвертої статті 559 ЦК України, зумовлює припинення зобовязань поручителя, а отже, і відмову кредиторові в позові в разі звернення до суду».

Згідно ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Ураховуючи, що договором поруки від 15.06.2010 року не встановлений строк дії поруки, як зобовязання, чи строк, після закінчення якого порука припиняється, до спірних правовідносин слід застосовувати положення ч.4 ст. 559 ЦК України.

В звязку із цим, доводи представника Позивача про те, що положення ч.4 ст. 559 ЦК України можливо застосувати до спірних правовідносин лише після закінчення строку, встановленого у договорі поруки від 15.06.2010 року, є помилковими.

Разом з тим, представник Позивача цілком слушно наголошує у поданому відзиві на зустрічний позов, що «строк дії договору» та «строк виконання зобовязання» є різними поняттями за своєю правовою природою.(а.с.59-60 Т.2)

06.03.2018 року відповідача за первісним позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 подано Заперечення на відгук Позивача на відзив.

Так, доводи представника Позивача, наведені у відгуку на відзив, зводяться до посилань на рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 04.04.2016 року у справі №209/6436/13-ц, а в якості аргументів необґрунтованості та безпідставності їхніх тверджень, викладених у відзиві на позовну заяву про стягнення боргу, вказується вільне волевиявлення з іншого боку на укладання договору поруки від 15.06.2010 року та відмову їм судом у задоволенні заявлених вимог про визнання договору недійсним.

ОСОБА_9 з такими доходами і аргументами погодитись неможливо з наступних підстав. По-перше, слід зазначити, що Апеляційний суд Дніпропетровської області, переглядаючи в апеляційному порядку справу №209/6436/13-ц, вирішував позов про недійсність Угоди №300120 від 06.04.2010 року з підстав її невідповідності вимогам п.1 та п.3 ст. 203, ст. 207, ст. 208 ЦК України, а не договору поруки від 15.06.2010 року (оскільки згідно ч.1 ст. 303 Цивільного процесуального кодексу України в редакції, що діяла на 04.04.2016 року, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції лише в межах вимог, заявлених у суді першої інстанції), та в звязку із цим досліджував обставини укладання сторонами саме вказаної угоди і надавав їм юридичну оцінку.

По-друге, предметом дослідження Апеляційного суду Дніпропетровської області при перегляді в апеляційному порядку справи №209/6436/13-ц не були обставини укладання сторонами договору поруки від 15.06.2010 року, як і не вирішувалося судом питання його недійсності (наявності чи відсутності встановлених законом підстав для визнання оспорюваного правочину недійсним).

Тому, посилання представника Позивача на згадане рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області в якості аргументів необґрунтованості та безпідставності їхніх тверджень, викладених у відзиві на позовну заяву про стягнення боргу, вважають помилковими.

Щодо вільного волевиявлення з їх боку на укладання договору поруки від 15.06.2010 року виходячи із запевнень Відповідача про те, що Угода №300120 від 06.04.2010 року та додатки до неї підписані особисто нею; автомобіль вона отримала та передала його у заставу Прзивачу в якості забезпечення виконання нею взятих за Угодою №300120 від 06.04.2010 року грошових зобовязань; вона має намір вчасно та у повному обсязі вносити передбачені Угодою №300120 від 06.04.2010 року періодичні платежі (ОСОБА_8 внески). Як до, так і під час підписання договору поруки від 15.06.2010 року оригінали Угоди №300120 від 06.04.2010 року та додатків до неї їм для ознайомлення Позивачем чи Відповідачем 1 не надавалися, а тому їм не могло бути відомо хто саме від імені Відповідача підписав вказані документи. Копії Угоди №300120 від 06.04.2010 року та додатків до неї були отримані ними разом із позовною заявою ТОВ «Авто Просто» про стягнення боргу від 17.08.2012 року. Про те, що підписи в Угоді №300120 від 06.04.2010 року та додатках №1,2,4,5 виконані не ОСОБА_6, а іншою особою їм стало відомо (та знайшло своє підтвердження) лише в ході розгляду справи №209/643 6/13-ц в суді першої інстанції.(а.с.63-64 Т.2)

05 квітня 2018 року позивачем подано заяву про збільшення позовних вимог, а саме: стягнути солідарно з Відповідачів - ОСОБА_6, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 з обмеженою відповідальністю «АВТО ПРОСТО» 247068,66 грн. (двісті сорок сім тисяч шістдесят вісім гривень 66 коп.). Стягнути солідарно з Відповідачів - ОСОБА_6, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 з обмеженою відповідальністю «АВТО ПРОСТО» суму сплаченого судового збору в розмірі 3217,20 грн. (три тисячі двісті сімнадцять грн. 20 коп.).

В обґрунтування вказали, що станом на березень 2018 року боржники не виконали грошові зобов'язання за Угодою № 300120 від 06.04.2010 року перед ТОВ "АВТО ПРОСТО" щодо одноразової сплати в розмірі 97763,39 грн. За період прострочення виконання грошових зобов'язань Відповідачами, у відповідності до ст. 625 ЦК України, сума інфляційних втрат становить - 131289,36 грн. (сто тридцять одна тисяча двісті вісімдесят дев'ять гривень 36 коп.), сума 3% відсотків річних становить 18015.91 грн. (вісімнадцять тисяч п'ятнадцять грн. 91. коп.) Детальні розрахунки суми боргу ОСОБА_6, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 з урахуванням індексу інфляції та 3% річних додаються.

Таким чином, загальний розмір суми боргу становить 247068,66 грн. (двісті сорок сім тисяч шістдесят вісім гривень 66 коп.) (97763,39 грн. + 131289,36 грн. + 18015,91 грн.)

Крім того, за подання даної заяви про збільшення розміру позовних вимог ТОВ "АВТО ПРОСТО" сплатило суму судового збору у розмірі 2239,57 грн. (дві тисячі двісті тридцять дев'ять грн. 57 коп.). Отже загальний розмір понесених судових витрат ТОВ "Авто Просто" становить 3217,20 грн. (три тисячі двісті сімнадцять грн. 20 коп.). (977,63 грн. + 2239,57 грн.)

16.04.2018 року відповідачем за первісним позовом ОСОБА_3 подано клопотання про зупинення провадження у справі. (а.с.101 Т.2)

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 16.04.2018 року в задоволенні клопотання було відмовлено. (а.с.103 Т.2)

Ухвалою суду від 19 квітня 2018 року було закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду. (а.с.106 Т.2)

03.05.2018 року відповідачами за первісним позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 подано відзив на заяву про збільшення розміру позовних вимог , в яких вказали, що у Договорі поруки від 15.06.2010 року, посвідченому нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_10 і зареєстрованого в реєстрі за №689, на який Позивач посилається як на підставу заявлених вимог до них, сторони визначили обсяг грошового зобовязання Поручителів у разі невиконання Боржником зобовязань за Угодою зі сплати ОСОБА_8 внесків, наступним чином : у статті 2 погодивши, що: порукою згідно цього Договору забезпечено виконання Боржником зобовязань за Угодою, в тому числі виконання обовязків щомісячно сплачувати передбачені Угодою ОСОБА_8 внески, які складаються з сум Чистого внеску, внесків в оплату послуг та внесків в оплату страхового платежу, а також виконання обовязків по сплаті інших платежів, передбачених Угодою (п.2.1); у статі 3 погодивши, що: в разі невиконання Боржником зобовязань по сплаті одного або більше ОСОБА_8 внесків; Співпоручителі зобовязуються сплатити Кредиторові грошові кошти в розмірі всіх несплачених ОСОБА_8 внесків, передбачених Угодою (3.1); сума коштів в розмірі несплачених Боржником ОСОБА_8 внесків, що підлягатиме сплаті ОСОБА_14, буде вказана в повідомленні Кредитора ОСОБА_14 (п.3.2).

Іншими словами, сторони договору поруки визначили обсяг відповідальності Співпоручителів визначивши його розміром всіх несплачених ОСОБА_8 внесків, який буде вказаний в повідомленні Кредитора.

Як вбачається з матеріалів справи (а саме: копій платіжних вимог ТОВ «ОСОБА_9 просто» №300120/п/в (до ОСОБА_6Ю.), №300120/п/в (до ОСОБА_3В.), №300120/п/в (до ОСОБА_2А.) від 31.01.2012р.), Позивач, використав своє право, обумовлене п.14.6. ст. 14 додатку №2 до Угоди, на вимогу дострокової одноразової сплати Відповідачем 1 заборгованості з усіх ОСОБА_8 внесків, передбачених Угодою, в розмірі 97763,39 грн. протягом 10 календарних днів після отримання Учасником платіжної вимоги, тобто право на вимогу виконання боржником зобов'язання у повному обсязі достроково, направивши 03.02.2012 року Боржнику і ОСОБА_14 відповідні вимоги.

Саме у розмірі 97763,39 грн. у Співпоручителів і виникло грошове зобовязання перед Кредитором, яке обмежується цією сумою та не може бути збільшене кредитором в односторонньому порядку, оскільки за загальним правилом, встановленим ст. 525 ЦК України, одностороння зміна умов зобовязання не допускається.

Тому, предявленні до них, як Співпоручителів, позовні вимоги про стягнення солідарно з Відповідачем 1 3% річних в сумі 18015,91 грн. та інфляційних нарахувань в сумі 229052,75 грн., вважають безпідставними та такими, що не ґрунтуються на положеннях Договору поруки від 15.06.2010 року. У відповідності до ч.2 ст. 625 ЦК України, на яку посилається і Позивач в обґрунтування своєї заяви про збільшення розміру позовних вимог від 23.03.2018 року, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи з цієї норми матеріального права, обовязок сплати Співпоручителями 3% річних та інфляційних нарахувань на суму боргу Божника за Угодою може виникнути лише після направлення їм Кредитором відповідної вимоги (повідомлення).

Таке твердження випливає із положень Договору поруки від 15.06.2010 року, а саме:

-пункту 3.2 статті 3, за змістом якого сума коштів, що підлягатиме сплаті ОСОБА_14, буде вказана в повідомленні Кредитора ОСОБА_14;

-пункту 3.3. статті 3, за змістом якого Співпоручителі зобовязуються сплатити Кредиторові суму коштів в розмірі всіх несплачених Боржником ОСОБА_8 внесків протягом десяти днів від дати отримання відповідного повідомлення Кредитора.

Слід зазначити, що будь-яких вимог чи повідомлень від Позивача про сплату 3% річних та/або інфляційних нарахувань на суму заборгованості Відповідача за Угодою на їх адресу з лютого 2012 року і по теперішній час не надходило, в звязку із чим у них не виникав обовязок їх сплати Кредитору. Як вбачається із розрахунків (3% річних та суми боргу з урахуванням індексу інфляції), доданих Позивачем до заяви про збільшення розміру позовних вимог від 23.03.2018 року, термін виконання основного грошового зобовязання одноразової сплати заборгованості з усіх ОСОБА_8 внесків, передбачених Угодою, з якого починається нарахування 3% річних та розрахунок індексу інфляції, визначений ним як 31.01.2012 року, що не відповідає обставинам справи.

Як слідує із матеріалів справи (а саме: повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення) Позивач, в звязку із невиконанням Відповідачем зобовязань за Угодою направив Боржнику платіжну вимогу №300120/п/в від 31.01.2012 року, яку останній отримав 07.02.2012 року.

За приписами ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк може бути визначений актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч. 1 ст. 252 ЦК України).

Згідно ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Отже, за викладених обставин, строк дострокового виконання зобовязань Боржником за Угодою, обчислений у відповідності до положень ст.ст. 251-253 ЦК України, почав свій перебіг з наступного дня після отримання Відповідачем 1 від Позивача платіжної вимоги №300120/п/в від 31.01.2012 року (07.02.2012р.), тобто з 08.02.2012 року, та спливав після закінчення 10 денного строку з дня отримання Учасником вказаною платіжної вимоги, тобто 17.02.2012 року.

Таким чином, нарахування 3% річних та розрахунок індексу інфляції не можуть бути здійснені Позивачем раніше 18.02.2012 року. У розрахунку суми боргу ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_2 з урахуванням індексу інфляції, доданого Позивачем до заяви про збільшення розміру позовних вимог від 23.03.2018 року, відсутній сам розрахунок суми інфляційних нарахувань, в звязку із чим у них не має можливості його перевірити та висловити свої пояснення, міркування і аргументи щодо нього.

Крім того, слід зазначити, що формула розрахунку суми інфляційних нарахувань, наведена представником Позивача у вказаному розрахунку, не відповідає рекомендаціям Верховного суду України щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ від 03.04.1997р. №62-97р. Заява представника Позивача про збільшення розміру позовних вимог від 05.04.2018 року на відповідає вимогам процесуального закону, а саме: за приписами ч.5 ст. 49 Цивільного процесуального кодексу України, у разі подання заяви про збільшення розміру позовних вимог до суду подаються докази направлення копії, такої заяви та доданих до неї документів іншим учасникам справи. У разі неподання таких доказів суд не приймає до розгляду та повертає заявнику відповідну заяву, про що зазначає у рішенні суду.

У підготовчому судовому засіданні, яке було проведено 19.04.2018 року, вони наголошували на тому, що серед отриманих ними копій документів, доданих до заяви представника Позивача про збільшення розміру позовних вимог від 05.04.2018 року, відсутня копія платіжного доручення від 23.08.2018 року про сплату судового збору, що не дало їм можливості зясувати факт сплати Позивачем в установлених порядку і розмірі судового збору за подання до суду вказаної заяви.

Таким чином, представником Позизача до заяви про збільшення розміру позовних вимог від 23.03.2018 року не були додані докази направлення копій доданих до неї документів іншим учасникам справи, а тому така заява у відповідності до ч.5 ст. 49 Цивільного процесуального кодексу України не підлягала прийняттю до розгляду та мала бути повернута судом заявнику.

Однак, суд не звернув на цю обставину належної уваги, та, в порушення вимог ч.5 ст. 49 Цивільного процесуального кодексу України, прийняв до розгляду згадану заяву представника Позивача.(а.с.116-118 Т.2)

В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом ОСОБА_1 підтримав збільшені позовні вимоги, просить задовольнити їх в повному обсязі. В задоволенні зустрічного позову просить відмовити повністю. Послався на обставини, викладені в позовній заяві, заяві про збільшення позовних вимог, відзиві на зустрічний позов.

Відповідач ОСОБА_3 позовні вимоги за первісним позовом не визнала повністю, просить відмовити в задоволенні позову. Зустрічний позов підтримала повністю. Підтримала обставини , викладені в зустрічній позовній заяві та наданих відзивах, запереченнях .

Відповідач за первісним позовом ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилася. Про час та дату судового засідання належним чином повідомлена. В судовому засіданні інтереси відповідача ОСОБА_2 представляв представник ОСОБА_4

Відповідач ОСОБА_6 в судове засідання не з'явилася, належним чином про час та місце судового розгляду повідомлена.

Представник відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - ОСОБА_4 заперечує проти задоволення вимог позивача за первісним позовом до відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 Надав пояснення, викладені у Відзиві на позовну заяву про стягнення боргу та у Відзиві на заяву про збільшення розміру позовних вимог. Підтримав повністю позовні вимоги відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за зустрічним позовом та просить їх задовольнити в повному обсязі.

Суд, заслухав представника позивача за первісним позовом, відповідача ОСОБА_3, її представника, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази у справі, вважає, що первісний позов підлягає повному задоволенню, вимоги зустрічного позову про визнання договору поруки припиненим не підлягають задоволенню по наступним підставам.

Судом встановлено, що 06 квітня 2010 року між ТОВ Авто Просто та ОСОБА_6 було підписано угоду № 300120 від 06 квітня 2010 року , предметом якої є надання Учаснику послуг системи АвтоТак, спрямованих на придбання Автомобіля, та додатки № 1 та 2 до неї, які є невід'ємними частинами угоди, з метою придбання автомобіля КІА Сееd базової комплектності через систему надання послуг з придбання автомобілів АвтоТак.(а.с.6-10)

Крім того, Відповідачем ОСОБА_6 було підписано Додаток № 3 до Угоди № 300120 від 27.05.2010 року, (а.с.11 Т.1), Додаток № 4 до Угоди № 300120 від 06 квітня 2018 року (а.с.121 Т.1), Додаток № 5 до Угоди № 300120 від 06 квітня 2010 року (а.с.13 Т.1).

25 червня 2010 року відповідач ОСОБА_6 отримала автомобіль КІА Ceed, кузов №VIN- Y6DHC312BAL052227AB5937202, 2010 року випуску і зареєструвала його на своє імя у Дніпропетровському відділі ВРЕР УДАІ ГУМВС України в Дніпропетровській області, реєстраційний номер НОМЕР_3, свідоцтво про реєстрацію ТЗ САА №739279. (а.с.14, 15-16 Т.1)

Відповідач ОСОБА_6 в свою чергу, зобовязалася оплатити вартість автомобіля та вартість наданих послуг шляхом сплати 120 (ста двадцяти) щомісячних повних внесків.

15 червня 2010 року між ТОВ «АВТО ПРОСТО», як Кредитором, та ОСОБА_3 та ОСОБА_2, як співпоручителями було укладено договір поруки, за яким останні зобовязалися відповідати перед кредитором у разі невиконання зобовязань ОСОБА_6 за Угодою №300120. (а.с.18).

ОСОБА_6 в свою чергу, зобовязалася оплатити вартість автомобіля та вартість наданих послуг шляхом сплати 120 (ста двадцяти) щомісячних повних внесків.

Згідно платіжної вимоги від 31.01.2012 року, відповідачу ОСОБА_6 було направлено вимогу, в якій вказано, що вона втратила право на виконання своїх платіжних зобовязань шляхом внесення щомісячних платежів ОСОБА_8 внесків згідно з графіком і зобовязана сплатити одноразово всю суму заборгованості , яка складає 97763,39 грн. протягом 10 днів після отримання цієї платіжної вимоги, але не пізніше 10.02.2012 року.(а.с.20 Т.1)

Вказану вимогу відповідач ОСОБА_6 отримала згідно поштового повідомлення про отримання 07.02.2012 року. (а.с.20 Т.1 зворотня)

31.01.2012 року відповідачам ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було направлено платіжну вимогу , в якій вказано, що ОСОБА_6 втратила право викоання своїх платіжних зобов'язань шляхом внесення щомісячних ОСОБА_8 внесків по Угоді № 300120 від 06.04.2010 року.(а.с.21,22 Т.1)

Згідно даних про зворотнє повідомлення про отримання Платіжних доручень відсутнє, оскільки було повернене в зв'язку із закінченням терміну зберігання.(а.с.22,24 Т.1)

Позивачем надано розрахунок платежів ОСОБА_6 за Угодою № 300120 .(а.а.23 Т.1)

Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором установлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати належних йому процентів, а статтею 526 ЦК України передбачено, що має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб., а згідно ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя, що також зазначено у п. 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин».

Отже, порука це строкове зобовязання і незалежно від того, установлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора на задоволення його вимог. Останнє означає, що строк поруки належить до преклюзивних строків, основна властивість яких, крім того, що їх сплив, на відміну від строків позовної давності, припиняє суб'єктивне право, полягає в тому, що вони не можуть бути призупинені, перервані чи відновлені. Такі строки також не можуть бути змінені за домовленістю сторін договору та їх настання припиняє права кредитора та обов'язок боржника за договором.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року № 6-170цс13, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Отже, до правовідносин поруки положення ЦК України про позовну давність не застосовуються.

Крім того, норма ч.4 ст. 559 ЦК України визначає, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки, тобто таким строком договору є саме строк договору поруки.

Як вбачається з матеріалів справи, та зазначалося вище, 5 червня 2010 р. року між ТОВ «АВТО ПРОСТО», як Кредитором, та ОСОБА_3 та ОСОБА_2, як співпоручителями було укладено договір поруки, за яким останні зобовязалися відповідати перед кредитором у разі невиконання зобовязань ОСОБА_6 за Угодою №300120. (а.с.18), а відповідно до п. 4.4 цього договору поруки строк дії даного договору встановлено до 30 квітня 2023 року.

Крім того, як встановлено розрахунком платежів та відповідно не заперечувалося сторонами, відповідач ОСОБА_6 останній платіж за угодою від 06 квітня 2010 року здійснив у березні 2011 року, а позивач 31 січня 2012 року направив вимогу до боржника та поручителів про погашення у повному обсязі заборгованості в сумі 97763,39 грн. 39 коп., протягом 10-ти днів з дня отримання( отримана платіжна вимога ОСОБА_6 07 лютого 2012 року), а до суду позивач звернувся 17 серпня 2012 року ( а.с. 20- 23 Т.1) , у зв'язку з чим договір поруки не є припиненим, оскільки позивачем дотримано всіх строків за договором.

Щодо посилання відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , представника відповідачів на висновок судово-почеркознавчої експертизи №6123 від 03.07.2015 року, проведеної на підставі ухвали Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська у цивільній справі №209/6436/13-ц, та яким встановлено, що підписи від імені ОСОБА_6 в Угоді №300120 від 06.04.2010 року розташований в графі «Учасник системи», додатку №1 до Угоди №300120 від розташований в графі «Підпис або печатка та підпис Учасника системи», додатку №2 до Угоди №300120 від 06.04.2010, розташований в графі «Учасник системи», додатку №4 до Угоди №300120 від 06.04.2010, розташований в графі «Учасник системи», додатку №5 до Угоди №300120 від 06.04.2010, розташований в графі «Учасник системи», виконані не ОСОБА_6, а іншою особою; підпис від імені ОСОБА_6 в додатку №3 до Угоди №300120 від розташований в графі «Учасник системи», виконаний ОСОБА_6; рукописний запис «Литвиненко Інна Юріївна» в Угоді №300120 від 06.04.2010, розташований в графі «Заява про стан здоров'я» виконаний не ОСОБА_6, а іншою особою, суд вважає необґрунованим.

Так, рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 21 жовтня 2015 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_6, ОСОБА_5 з обмеженою відповідальністю "Авто Просто" про визнання договору недійсним було відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 04 квітня 2016 року рішення Дніпровського рпайонного суду м. Дніпродзержинська від 21 жовтня 2015 року змінено в частині обґрунтування мотивів відмови в задоволенні позову.

Так, Ухвалою Верховного Суду України від 26 червня 2017 року під час попереднього судового засідання справи за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_6, ОСОБА_5 з обмеженою відповідальністю "Авто Просто" про визнання договору недійсним, за касаційною скаргою ОСОБА_2, до якої приєдналась ОСОБА_3ВІ. на рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 21 жовтня 2015 року , рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 04 квітня 2016 року, встановлено, що враховуючи встановлені судами попередніх інстанцій обставин щодо підписання ОСОБА_6 додатку № 3 від 27 травня 2010 року до спірної угоди , заяви про вибір марки автомобіля від 16 червня 2010 року та від 24 червня 2010 року , договору застави від 25 червня 2010 року, не оспорювання сторонами угоди умов, а також прийняття ОСОБА_6 переданого на виконання умов оспорюваної угоди автомобіля, із здійсненням дій щодо державної реєстрації права власності на нього, правильним є висновок суду апеляційної інстанції про погодження між сторонами угоди її істотних умов та прийняття їх для виконання. Крім того, укладений між позивачами та ТОВ "Авто Просто" нотаріально посвідчений договір поруки від 15 червня 2010 року, за умовами якого позивачі поручились за виконання ОСОБА_6 зобовязань за угодою № 300120 від 06 квітня 2010 року та додатками до неї, є також підтвердженням факту виникнення між ТОВІ "Авто Просто" та ОСОБА_6 договірних правовідносин за оспорюваною угодою. (а.с.125-127 Т.1)

Що стосується суми заборгованості, то суд вважає, що відповідачі свої зобов'язання щодо повернення грошових коштів не виконали, що призвело до виникнення заборгованості, розмір якої становить та ця сума підтверджується матеріалами справи, а також залишається не сплаченою, за таких обставин позовні вимоги є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі в сумі 97763,39 грн.

Що стосується інфляційних витрат в сумі 131298,36 грн., та суми 3% відсотків річних, яка становить 18015,91 грн., то в цій частині суд погоджується з розрахунком , наданим позивачем та вважає , вимоги підлягають задоволенню по наступним підставам.

Відповідно до ч.2 ст.625, ст.1046, ч.ч.1,3 ст.1049, ч.1 ст.1050 ЦК України у разі неповернення позичальником суми позики своєчасно його борг складатиме: суму позики з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов'язання, проценти за позикою, нараховані відповідно до договору позики за весь строк користування позиченими коштами; три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом.

Сплачений позивачем судовий збір в сумі 3217,20 грн підлягає стягненню з відповідачів в дольовому порядку в розмірі 1072,40 грн. з кожної.

Керуючись ст.ст. 16, 509, 526, 530, 553, 554, 625, 627, 628, 901, 903 ЦК України, ст. ст. 4, 10, 81, 141, 263-265, 268, 273 ЦПК України суд,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_5 з обмеженою відповідальністю "Авто Просто" до ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_2 про стягнення боргу - задовольнити повністю.

Стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_4, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, ІПН НОМЕР_5, на користь позивача ОСОБА_5 з обмеженою відповідальністю Авто Просто борг за угодою № 300120 від 06 квітня 2010 року в розмірі 97763 (дев'яносто сім тисяч сімсот шістдесят три) гривні 39 копійок, суми втрат від інфляційних процесів в сумі 131289 (сто тридцять одну тисячу двісті вісімдесят дев'ять) грн. 36 коп., 3% річних - 18015 (вісімнадцять тисяч п'ятнадцять) грн.91 коп., всього 247068 (двісті сорок сім тисяч шістдесят вісім) грн.66 коп.

Стягнути з ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь позивача- Товариства з обмеженою відповідальністю Авто Просто сплачений позивачем судовий збір в розмірі 1072 (одна тисяча сімдесят дві ) грн. 40 коп., із ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН - 1072 (одна тисяча сімдесят дві ) грн. 40 коп., з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, ІПН НОМЕР_5 - 1072 (одна тисяча сімдесят дві ) грн. 40 коп . з кожної.

В завдоволенні зустрічного позову ОСОБА_3, ОСОБА_2 до ТОВ "Автопросто", третя особа- Литвиненко ОСОБА_7 про визнання поруки припиненою -відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Дніпропетровської області до або через Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги у тридцятиденний строк з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складення повного судового рішення - 18 червня 2018 року.

Суддя О.О. Лобарчук