АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 761/9446/17
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/2802/2018
Головуючий у суді першої інстанції: Рибак М.А.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 травня 2018 року м. Київ

Апеляційний суд міста Києва в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Слюсар Т.А.

суддів: Волошиної В.М., Панченка М.М.

за участю секретаря судового засідання Макаренко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 08 грудня 2017 року

в справі за позовом публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В :

У березні 2017 року публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» (надалі - ПАТ «ОТП Банк») звернулося у суд із позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги позивач мотивував тим, що 30 серпня 2006 року між ОСОБА_3 та акціонерним комерційним банком «Райффайзенбанк Україна» (надалі - АКБ «Райффайзенбанк Україна»), правонаступником якого за всіма правами та обов'язками є публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» (надалі - ПАТ «ОТП Банк»), укладений кредитний договір №ML-009/711/2006, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу - ОСОБА_3 кредит у розмірі 40 000 дол. США із встановленням плаваючої відсоткової ставки 3,99 % + FIDR, а ОСОБА_3 відповідно зобов'язався прийняти, належним чином використати і повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відповідну плату з користування кредитом і виконати всі інші зобов'язання, визначені у кредитному договорі.

З метою забезпечення зобов'язання по кредитному договору від 30 серпня 2006 року, між позивачем та ОСОБА_2 було укладено договір поруки №SR-009/711/2006 від 30 серпня 2006 року, згідно умов якого поручитель зобов'язується відповідати за повне та своєчасне виконання боржником його боргових зобов'язань за кредитним договором в повному обсязі.

Посилаючись на те, що поручитель та боржник відповідають як солідарні боржники, а ОСОБА_3 не здійснювалося в строк погашення відповідних сум кредиту, не сплачені відсотки, інші обов'язкові платежі за кредитним договором, у зв'язку з чим станом на 11 січня 2017 року утворилася заборгованість, в сумі 37 814,52 дол. США, що еквівалентно курсу НБУ станом на 11.01.2017 року (1дол.США=27,186грн.) 1 028 057 грн. 04 коп., з яких: заборгованість за кредитом - 30 822, 87 дол. США, що еквівалентно 837 976 грн. 22, заборгованість по відсоткам - 6 991,65 дол. США, що еквівалентно 190 080 грн. 82 коп., просив стягнути вищевказану заборгованість та вирішити питання судових витрат.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 08 грудня 2017 року позов задоволено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на неповне встановлення обставин, які мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просила скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що в оскаржуваному рішенні суду не відображена позиція відповідача щодо припинення поруки на день звернення позивача із позовною заявою, яка полягала в тому, що процентна ставка за користування кредитом була збільшена без згоди поручителя, а будь-яких первинних документів по банківським операціям щодо даного кредитного договору позивачем не надано. Окрім цього, районним судом безпідставно було відмовлено в зупиненні провадження по даній справі до вирішення іншої цивільної справи про захист порушеного права споживача фінансових послуг та визнання недійсним кредитного договору, що призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до п. 8 ч. 1 Розділу XIII Перехідні положення ЦПК України (у редакції Закону № 2147- VIII від 03 жовтня 2017 року), до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

В судове засідання відповідачі не з'явилися, про день і час судового розгляду справи повідомлені належно (а.с.56, 59 т.2).

29 травня 2018 року на адресу суду апеляційної інстанції від ОСОБА_2 поступило клопотання про відкладення справи розглядом з причин перебування її представника у відпустці (а.с.71,72 т.2).

Між тим, вирішуючи подане клопотання, колегія суддів враховує тривалість перебування справи у провадженні суду апеляційної інстанції - з 18 лютого 2018 року; що під час розгляду справи в судовому засідання, яке відбулося 07 травня 2018 року, представник ОСОБА_2 підтримав апеляційну скаргу й давав пояснення по справі, а під час вирішення питання оголошення по справі перерви до 30 травня 2018 року будь-яких клопотань не заявляв (а.с.55 т.2).

Детальний розрахунок заборгованості по відсотках представником банку долучено до справи 24 травня 2018 року, що не позбавляло можливості учасників розгляду справи, у випадку необхідності, з ним завчасно ознайомитися, до того ж, його копія з додатками направлена за адресою місця проживання відповідачів (а.с.60-74 т.2 ).

За таких обставин, колегія суддів відхиляє заявлене по справі клопотання й вважає за можливе розглядати справу у відсутність осіб, які не з'явилися в судове засідання.

Колегія суддів, заслухавши представника ПАТ «ОТП Банк», який просив апеляційну скаргу відхилити, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню частково, враховуючи таке.

Як убачається з матеріалів справи, 30 серпня 2006 року між ОСОБА_3 та АКБ «Райффайзенбанк Україна», правонаступником якого за всіма правами та обов'язками було закрите акціонерне товариство «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», був укладений кредитний договір № ML-009/711/2006. Згідно ч. 1 п.п. 1, 2, 3, ч. 2 п.1.1. кредитного договору, банк в порядку передбаченому цим договором надав позичальнику кредит у розмірі 40 000 дол. США із встановленням плаваючої відсоткової ставки 3,99 % + FIDR (процентна ставка по строкових депозитах фізичних осіб у валюті, тотожній валюті кредиту, що розміщені в Банку на строк 366 днів, з виплатою процентів після закінчення строку дії депозитного договору), а відповідач, в свою чергу, зобов'язався прийняти, належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відповідну плату за користування кредитом і виконати всі інші зобов'язання, як вони визначені у кредитному договорі (а.с.16-20, 29-34 т.1).

Встановлено, що позивач свої зобов'язання за кредитним договором виконав належним чином, про що свідчить кредитна заявка від 30 серпня 2006 року (а.с.15 т.1), однак, ОСОБА_3 після отримання коштів не виконано зобов'язань, визначених кредитним договором, порушено умови щодо погашення кредиту та нарахованих відсотків за його користування.

Встановлено, що в якості забезпечення виконання умов кредитного договору від 30 серпня 2006 року позивачем укладено з ОСОБА_2 договір поруки № SR-009/711/2016 від 30 серпня 2006 року (а.с.24-25 т.1).

Пунктом 1 договору поруки передбачено, що поручитель зобов'язується відповідати за повне та своєчасне виконання боржником його боргових зобов'язань перед кредитором за кредитним договором, в повному обсязі таких зобов'язань. Поручитель та боржник відповідають як солідарні боржники, що означає, що кредитор може звернутись з вимогою про виконання Боргових зобов'язань як до боржника, так і до поручителя, чи до обох одночасно.

Зі справи убачається, що у зв'язку з порушенням відповідачем як солідарним боржником зобов'язання за кредитним договором, станом на 11 січня 2017 року сума заборгованості складає 37814,52 дол. США, що еквівалентно курсу НБУ станом на 11 січня 2017 року 1 028 057 грн. 04 коп.; що підтверджується наданими до суду розрахунками (а.с.132-134 т.1)

Задовольняючи позов районний суд виходив з підстав його доведеності та обґрунтованості.

Разом з тим, повністю з висновками суду першої інстанції погодитися неможливо, враховуючи наступне.

Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України (2004 року), частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

За статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, установленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов'язання не встановлено або встановлено моментом пред'явлення вимоги), якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України). Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, зокрема й застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може.

Датою остаточного повернення кредиту договором від 30 серпня 2006 року встановлено 27 серпня 2031 року (п. 2 ч. 1 кредитного договору), згідно із умовами кредитного договору позичальник зобов'язаний щомісячно повертати кредит рівними частинами відповідно до умов кредитного договору, щомісяця сплачувати проценти за користування кредитом (пп.1.5.1 п. 1.5 частини № 2 кредитного договору), а також сплатити неустойку за порушення строків повернення кредиту та процентів за користування ним (пп. 1.4.1.5 п.1.4 частина № 2 кредитного договору) (а.с.16, 18 т. 1).

Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору як угоди (правочину) складає сукупність визначених на розсуд сторін і погоджених ними умов, у яких закріплюються їхні права та обов'язки, що складають зміст договірного зобов'язання.

Обсяг зобов'язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (частини перша, друга статті 553 ЦК України).

Статтею 554 ЦК України встановлено, що в разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Отже, у разі неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

За змістом пункту 1.2 договору поруки поручитель та боржник відповідають перед банком як солідарні боржники (а.с.24 т.1).

Отже, оскільки кредитним договором передбачено, що чергові платежі боржник повинен був здійснювати кожного місяця, а за договором поруки поручитель відповідає у такому ж розмірі, у такій валюті, у такий строк і в такому порядку, як установлено кредитним договором, то з часу несплати кожного з платежів відповідно до статті 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника, та обчислення установленого частиною четвертою статті 559 цього Кодексу шестимісячного строку для пред'явлення вимог до поручителя.

Якщо банк пред'явив вимоги до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання, то в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Разом з тим правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов'язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов'язань.

Зазначена правова позиція висловлена і в постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року № 6-1455цс17, в якій були встановлені подібні правовідносини, зі змістом якої погодився й Верховний Суд у постанові від 08 лютого 2018 року у справі № 61-4560св18.

Згідно із пп. 1.5.1 кредитного договору від 30 серпня 2006 року (частина № 2) повернення відповідної частини кредиту здійснюється позичальником щомісяця у розмірі та строки, визначені у графіку повернення кредиту та сплати процентів (додаток №1 до цього договору), шляхом внесення готівки в касу банку або безготівковим перерахуванням на поточний рахунок, якщо інше не передбачено цим договором (а.с.18 т.1).

Встановлено, що 07 лютого 2017 року позивач звернувся до поручителя з письмовою вимогою про дострокове погашення виниклої заборгованості, в сумі 37 814, 52 дол. США, протягом 3-х банківських днів з дня отримання вимоги (а.с.11 т.1).

Відповідно до справи, поштове відправлення ОСОБА_2 отримано 17 лютого 2017 року, проте зобов'язання не виконано, а тому 14 березня 2017 року банк звернувся у суд із відповідним позовом (а.с.11,12,14, 37 т.1).

Долучений до справи розрахунок заборгованості, з урахуванням уточнень до нього, відповідає обставинам справи та умовам кредитного договору і свідчить про те, що у зв'язку з порушенням його умов, станом на 17 січня 2017 року заборгованість по тілу кредиту становить 30 822,87 дол. США та 6 991 дол. США - по відсотках (а.с.6 т.1, 62-64 т.2).

Відповідно до матеріалів справи, останній платіж на виконання кредитних зобов'язань боржником було здійснено 27 січня 2015 року, з позовом у суд кредитор звернувся 14 березня 2017 року.

Отже, з поручителя підлягає стягненню заборгованість, яка виникла за період з 14 вересня 2016 року (до збігу шестимісячного строку з моменту пред'явлення позову) та в частині вимог про дострокове погашення кредитних коштів слід обчислювати нарахування боргових сум, які підлягають стягненню з поручителя.

В частині щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів за період, який виник з 01 березня 2015 року до 14 вересня 2016 року, заборгованість не підлягає стягненню з поручителя, остільки в силу положень ч. 4 ст. 559 ЦК України в цій частині порука є припиненою.

Між тим, районний суд не врахував зазначене, а також правову позицію Верховного Суду України у справі № 6-1455цс17 й прийшов до помилкових висновків про наявність правових підстав до стягнення виниклої заборгованості з ОСОБА_2 у повному обсязі.

Визначаючи розмір заборгованості, яка не підлягає стягненню з поручителя у солідарному порядку, колегія суддів враховує наступне.

Умовами кредитного договору передбачено внесення ОСОБА_3 ануїтентного платежу, який за період з 01 березня 2015 року по 14 вересня 2016 року становив 410,9 дол. США. та складався із суми тіла кредиту та відсотків (а.с.21-23 т.1 ).

Відповідно до п. 3 умов кредитного договору, процентна ставка по кредиту визначається як плаваюча та складається з фіксованого відсотка - 3,99 % та змінної частини - FIDR, що підлягала корегуванню протягом дії кредитного договору щоразу після перебігу кожного 12 календарного місяця, починаючи з дати укладання цього договору.

FIDR - це процентна ставка по строкових депозитах фізичних осіб у валюті тотожній валюті кредиту, що розміщені в банку на строк в 366 днів, з виплатою процентів після закінчення строку дії депозитного договору. В залежності від зміни вартості кредитних ресурсів банку ставка FIDR може змінюватися банком (збільшуватися чи зменшуватися) в порядку передбаченому кредитним договором.

Встановлено, що інформація щодо розміру ставки FIDR розміщується на офіційному сайті банку www.otpbank.com.ua, а також в приміщенні банку на інформаційних стендах. При цьому, розмір процентних ставок по депозитам фізичних осіб визначається рішенням Комітету з управління активами та пасивами банку (а.с.65-68 т.2).

Докази визначення розміру плаваючої ставки FIDR у відповідності до рішень Комітету з управління активами та пасивами банку містяться в матеріалах справи (а.с.65-68 т.2).

Твердження апеляційної скарги щодо сумніву у правильності визначення банком розміру відсоткової ставки, що підлягає до врахування під час визначення заборгованості по відсотках за період з 01 березня 2015 року по 10 січня 2017 року, як 11,99 % заслуговують на увагу.

Згідно даних долученого до справи узагальнюючого розрахунку за період з 01 березня 2015 року по 10 січня 2017 року, позивачем визначено заборгованість по відсотках, виходячи зі ставки 11,99 %, яка становить 6991,65 дол. США (а.6 т.1).

Однак, з долученого в суді апеляційної інстанції детального розрахунку з щомісячним відображенням заборгованості по відсотках, який відповідає обставинам справи і узгоджується зі змістом договору, убачається, що долучений до справи у суді першої інстанції розрахунок заборгованості містив помилку у частині зазначення узагальнюючого розміру відсоткової ставки, яка підлягала до врахування, остільки відсоткова ставка FIDR, яка була складовою відсотків, носила не сталий, а плаваючий характер (а.с.62-64 т.2).

Між тим, вищевказане не вплинуло на загальну суму заборгованості по відсотках, яка залишилася незмінною (а.с.63,64 т.2).

Отже, відповідно до даних долученого в суді апеляційної інстанції розрахунку, за період з 01 березня 2015 року по 14 вересня 2016 року, де ануїтентний платіж становить 410,9 дол. США, загальна сума заборгованості по тілу кредиту і відсотках становить 7132,19 дол. США, що еквівалентно 193 895 грн. 72 коп. (1дол.США=27,186грн.) (а.с.61 т.2, 21-23 т.1).

З огляду на викладене, припинена порука в частині платежів виключає відповідальність ОСОБА_2 за указаний період, а тому заборгованість у сумі 7132,19 дол. США, що еквівалентно 193895 грн. 72 коп., підлягає стягненню лише з ОСОБА_3

З урахуванням долученого до справи розрахунку, який узгоджується зі змістом договору та обставинами справи, за кредитними зобов'язаннями з ОСОБА_2 у солідарному порядку з боржником підлягає стягненню кредитна заборгованість, у сумі 30682,33 дол. США, що еквівалентно 834129 грн. 82 коп.

За таких обставин, з урахуванням стягнутих сум грошових коштів, судові витрати на користь банку підлягають стягненню не у рівних частках - по 7688 грн. 63 коп., а пропорційно стягнутим сумам - з ОСОБА_3, у сумі 9136 грн. 88 коп., а з ОСОБА_2 - 5782 грн. 82 коп.

Твердження апеляційної скарги про те, що процентна ставка за користування кредитом була збільшена без згоди поручителя, а будь-яких первинних документів по банківським операціям щодо даного кредитного договору позивачем не надано, колегія суддів оцінює критично.

Так, відповідно до пп. 1.4.1.5 кредитного договору від 30 серпня 2006 року (частина 2), сторони цим підтверджують, що у випадку порушення позичальником своїх зобов'язань встановлених будь-яким з п.п.м), н), о) п.2.3.7. чи/та п.1.3.1.5., чи/та п. 1.3.2.3. цього договору фіксована процентна ставка чи фіксований відсоток (в залежності від виду процентної ставки, що застосовується за цим договором) підвищується на 4 % річних за кожні 12 місяців невиконання чи неналежного виконання будь-якого з п.п. м), н), о) п. 2.3.7 чи/та п. 1.3.1.5., чи/та п. 1.3.2.3 цього договору (а.с.18 т.1).

Згідно пп.1.4.1.5.1 вказаного кредитного договору, сторони розуміють, що таке підвищення процентної ставки буде здійснено в силу настання вищевказаних умов та не потребує укладання будь-якого додаткового договору до цього договору чи/та графіку повернення кредиту та сплати процентів у новій редакції, та сторони згодні з таким підвищенням по відношенню до всієї неповернутої суми кредиту.

Пунктом 2.3 договору поруки встановлено, що поручитель підтверджує, що він ознайомлений з положеннями кредитного договору, цілком розуміє його зміст та згоден виступати поручителем за борговими зобов'язаннями. Будь-яке посилання в тексті цього договору на положення кредитного договору є достатнім для виявлення волі кожної сторони щодо змісту такого посилання (а.с.24 на звороті т.1).

Посилання апеляційної скарги на те, що районним судом безпідставно було відмовлено в зупиненні провадження по даній справі до вирішення іншої цивільної справи - про захист порушеного права споживача фінансових послуг та визнання недійсним кредитного договору, колегія суддів визнає необґрунтованими, остільки зібрані у справі докази дозволяють встановити та оцінити обставини й свідчать про об'єктивну можливість вирішити спір.

Твердження апеляційної скарги про відсутність у справі доказів видачі кредитних коштів спростовуються змістом долученого до справи дублікату меморіального ордеру, а також даними виписки по особовому рахунку (а.с.199-250 т.1, 1-19 т.2).

Переглядаючи справу в апеляційному порядку, колегія суддів враховує також обставини справи та передбачені положеннями ЦПК України повноваження суду апеляційної інстанції.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про зміну рішення суду в частині вимог про стягнення заборгованості з ОСОБА_2 як постановленого з неправильним застосуванням норм матеріального права, у зв'язку з чим резолютивну частину рішення слід викласти в наступній редакції:

Позов ПАТ «ОТП Банк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ПАТ «ОТП Банк» заборгованість за кредитним договором, в сумі 7132, 19 дол. США, що еквівалентно 193895 грн. 72 коп.

Стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «ОТП Банк» заборгованість за кредитним договором, у сумі 30682,33 дол. США, що еквівалентно 834129 грн. 82 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ПАТ «ОТП Банк» судові витрати, пов'язані з оплатою судового збору, у сумі 9136 грн. 88 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ «ОТП Банк» судові витрати, пов'язані з оплатою судового збору, у сумі 5782 грн. 82 коп.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 08 грудня 2017 року змінити.

Викласти резолютивну частину рішення у наступній редакції:

Позов публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» заборгованість за кредитним договором, в сумі 7132, 19 дол. США, що еквівалентно 193895 грн. 72 коп.

Стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» заборгованість за кредитним договором, у сумі 30682,33 дол. США, що еквівалентно 834129 грн. 82 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» судові витрати, пов'язані з оплатою судового збору, у сумі 9136 грн. 88 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» судові витрати, пов'язані з оплатою судового збору, у сумі 5782 грн. 82 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з моменту складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 04 червня 2018 року.

Суддя - доповідач:

Судді: