П о с т а н о в а

Іменем України

4 червня 2018 року

м. Київ

справа № 357/514/17-ц

провадження № 61-30124 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: ГулькаБ. І. (суддя-доповідач), Луспеника Д. Д., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

представник позивача - ОСОБА_5,

відповідач - комунальний заклад Київської обласної ради «Київський обласний центр олімпійської підготовки»,

представник відповідача - ОСОБА_6,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14 квітня 2017 року у складі судді Ярмоли О. Я. та ухвалу апеляційного суду Київської області від 7 серпня 2017 року у складі колегії суддів: Суханової Є. М., Данілова О. М., Мережко М. В.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У січні 2017 року ОСОБА_4. звернувся до суду з позовом до комунального закладу Київської обласної ради «Київський обласний центр олімпійської підготовки» (далі - КЗ «Київський обласний центр олімпійської підготовки») про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Позовна заява мотивована тим, що з 8 травня 2013 року він працював методистом у КЗ «Київський обласний центр олімпійської підготовки», а з 1 грудня 2013 року його було переведено на посаду заступника директора з навчально-спортивної роботи.

2 листопада 2016 року на підставі положення про КЗ «Київський обласний центр олімпійської підготовки» та підпунктів 2.1, 2.2 розділу 2, пункту 6.3 розділу 6 колективного договору між адміністрацією і трудовим колективом комунального закладу на 2015-2020 роки, виконуючий обов'язки директора комунального закладу видав наказ № 44 «Про перехід на контрактну основу», відповідно до якого з 2017 року комунальний заклад перейшов на контрактну основу співпраці, проте будь-яких зборів колективу з цього питання не відбувалося.

3 січня 2017 року наказом виконуючого обов'язки директора КЗ «Київський обласний центр олімпійської підготовки» № 1-к його було звільнено з роботи на підставі пункту 6 статті 36 КЗпП України, оскільки він відмовився від продовження роботи у зв'язку зі зміною істотних умов праці.

Вважав вищевказаний наказ КЗ «Київський обласний центр олімпійської підготовки» про його звільнення протиправним та таким, що підлягає скасуванню, так як його винесено відповідачем з порушенням частини третьої статті 32 КЗпП України, без належного дотримання порядку про вивільнення працівників, передбаченого КЗпП України. Такими діями відповідача порушено його трудові права.

З урахуванням викладеного ОСОБА_4 просив суд визнати наказ виконуючого обов'язки директора КЗ «Київський обласний центр олімпійської підготовки» від 3 січня 2017 року № 1-к про його звільнення незаконним та скасувати, поновити його на посаді заступника директора з навчально-спортивної роботи, стягнути з відповідача середній заробіток за весь час вимушеного прогулу з 3 січня 2017 року по день ухвалення рішення суду.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14 квітня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що 10 вересня 2015 року був прийнятий колективний договір між адміністрацією і трудовим колективом КЗ «Київський обласний центр олімпійської підготовки» на 2015-2020 роки та затверджений загальними зборами трудового колективу комунального закладу, погоджений управлінням молоді та спорту Київської обласної державної адміністрації. Пунктом 6.3 колективного договору передбачено, що контрактна форма договору встановлюється для всіх працівників комунального закладу. Позивач належних та допустимих доказів на підтвердження порушення його трудових прав не надав. Відповідними доказами підтверджено, що за 2 місяці до звільнення позивача комунальним закладом було винесено наказ від 2 листопада 2016 року № 44 «Про перехід на контрактну основу», який доведено до відому усіх працівників закладу, у тому числі позивача, що підтверджується його підписом на зворотній стороні цього наказу. ОСОБА_4 відмовився укладати контракт, що підтверджується актом про відмову від 3 січня 2017 року. З 2017 року відбулася зміна істотних умов праці у КЗ «Київський обласний центр олімпійської підготовки», тобто весь колектив був переведений на контрактну форму роботи.

Ухвалою апеляційного суду Київської області від 7 серпня 2017 року апеляційна скарга ОСОБА_4 відхилена, рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що ОСОБА_4 належних та допустимих доказів на підтвердження порушення його трудових прав не надано, оскільки за 2 місяці до його звільнення з роботи комунальним закладом було винесено наказ від 2 листопада 2016 року № 44 «Про перехід на контрактну основу», який доведено до відому усіх працівників закладу, у тому числі позивача, що підтверджується його підписом на зворотній стороні цього наказу. Крім того, актом про відмову від 3 січня 2017 року встановлено, що позивачвідмовився укладати контракт, що і стало підставою звільнення (пункт 6 статті 36 КЗпП України). З 2017 року відбулася зміна істотних умов праці у КЗ «Київський обласний центр олімпійської підготовки», тобто весь колектив був переведений на контрактну форму роботи.

У касаційній скарзі, поданій у серпні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_4 просить оскаржувані судові рішення скасувати й ухвалити нове рішення, яким його позов задовольнити, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що наказ комунального закладу про його звільнення з роботи є незаконним, оскільки винесений з порушенням вимог частини третьої статті 32 КЗпП України, без належного дотримання порядку вивільнення працівників, а саме його не було повідомлено за два місяці до запровадження істотних змін умов праці шляхом укладення трудових контрактів. Посилання на те, що укладення трудових контрактів з усіма працівниками закладу передбачено положеннями колективного договору КЗ «Київський обласний центр олімпійської підготовки», безпідставні. Крім того, для нього контрактна форма трудового договору не є обов'язковою.

У вересні 2017 року КЗ «Київський обласний центр олімпійської підготовки» подало заперечення на касаційну скаргу, посилаючись на те, що оскаржувані судові рішення є законними і обґрунтованими, доводи позивача про те, що його за два місяці не було повідомлено про істотні зміну умов праці, безпідставні, оскільки спростовуються пунктом 2 наказу комунального закладу № 44 від 2 листопада 2016 року КЗ «Київський обласний центр олімпійської підготовки», яким ОСОБА_4, як заступнику директора зі спортивної роботи, доручено довести даний наказ до відома підпорядкованих йому працівників. З вищевказаним наказом комунального закладу позивач був ознайомлений у встановленому законом порядку, що підтверджується його підписом на зворотній стороні цього наказу. Контрактна форма трудового договору передбачена колективним договором.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

У частині третій статті 32 КЗпП України передбачено, що у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці.

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є відмова працівника від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, установою, організацією, а також відмова від продовження роботи у зв'язку із зміною істотних умов праці.

Ураховуючи викладене, суди на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, дійшли правильного висновку про те, що 10 вересня 2015 року між адміністрацією і трудовим колективом КЗ «Київський обласний центр олімпійської підготовки» був прийнятий колективний договір на 2015-2020 роки та затверджений загальними зборами трудового колективу комунального закладу, погоджений управлінням молоді та спорту Київської обласної державної адміністрації, належним чином зареєстрований. Пунктом 6.3 колективного договору передбачено, що контрактна форма договору встановлюється для всіх працівників комунального закладу.

Суди дійшли вірного висновку про те, що за 2 місяці до звільнення ОСОБА_4 комунальним закладом було винесено наказ від 2 листопада 2016 року № 44 «Про перехід на контрактну основу», який доведено до відому усіх працівників закладу, у тому числі позивача, що підтверджується його підписом на зворотній стороні цього наказу. Крім того, пунктом 2 зазначеного наказу комунального закладу ОСОБА_4, як заступнику директора зі спортивної роботи, доручено довести даний наказ до відома підпорядкованих йому працівників. Актом про відмову від 3 січня 2017 року встановлено, що ОСОБА_4 відмовився укладати спірний контракт, у зв'язку з чим на підставі положень пункту 6 частини 1 статті 36 КЗпП України його було звільнено з роботи, оскільки він відмовився від продовження роботи у зв'язку із зміною істотних умов праці.

Доводи касаційної скарги про те, що наказ комунального закладу про його звільнення з роботи є незаконним, оскільки винесений з порушенням вимог частини третьої статті 32 КЗпП України, без належного дотримання порядку вивільнення працівників, а саме, що його не було повідомлено за два місяці до запровадження істотних змін умов праці, безпідставні, оскільки ним особисто було підписано наказ комунального закладу від 2 листопада 2016 року № 44 «Про перехід на контрактну основу», складено акт про його відмову укладати контракт від 3 січня 2017 року. Інші доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність судових рішень не впливають, а направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14 квітня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 7 серпня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Б. І. Гулько

Д. Д. Луспеник

Ю. В. Черняк