Постанова

Іменем України

11 червня 2018 року

м. Київ

справа № 635/2419/17

провадження № 61-1687св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Журавель В. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_5 на рішення апеляційного суду Харківської області від 19 жовтня 2017 року у складі суддів: Карімової Л. В., Бурлака І. В., Яцини В. Б.,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про стягнення понесених ним додаткових витрат на лікування у розмірі 2 108 грн та стягнення щомісячно на його утримання додаткових витрат у розмірі 250 грн. Позовна заява мотивована тим, що син позивача - ОСОБА_5 на підставі рішення суду виплачує на його користь аліменти у розмірі 280 грн щомісячно. Однак загальна сума аліментів не покриває щомісячних додаткових витрат, оскільки позивач страждає на хронічне захворювання - цукровий діабет тяжкої форми, є особою з інвалідністю другої групи загального захворювання та потребує лікування у медичних закладах два рази на рік, також потребує медичних засобів та ліків. Позивач зазначав, що його пенсія складає 1 303,54 грн на місяць. Загальна сума витрат, понесених на придбання медичних засобів та препаратів за період 2016 - травень 2017 року становить 4 216 грн, половину яких він просить стягнути із сина. А в подальшому позивач зазначив, що потребує додаткових витрат у розмірі 250 грн щомісячно.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 25 липня 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Рішення мотивоване тим, що позивачем не доведено наявність виняткових обставин у його матеріальному становищі, оскільки ОСОБА_4 отримує пенсію у розмірі 1 303,54 грн, розмір якої більший від мінімального, отримує аліменти від сина у розмірі 280 грн, має у власності декілька об'єктів нерухомості.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 19 жовтня 2017 року рішення Харківського районного суду Харківської області від 25 липня 2017 року скасовано в частині відмови у задоволенні позову про стягнення додаткових витрат та ухвалено у цій частині нове рішення, стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 додаткові витрати на лікування у сумі 2 108 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині додаткових витрат на лікування та задовольняючи позовні вимоги щодо стягнення з відповідача додаткових витрат на лікування у сумі 2 108 грн, апеляційний суд виходив з того, що ОСОБА_4 поніс додаткові витрати, викликані тяжкою хворобою та інвалідністю і вони підтверджені належними доказами. При цьому вказав, що позивач має двох повнолітніх дітей, які крім стягнутих з них аліментів на батька, не надають іншу допомогу батьку в добровільному порядку, а тому колегія суддів вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача половину витраченої останнім суми на лікування, тобто 2108 грн.

12 грудня 2018 року ОСОБА_5 подав касаційну скаргу на рішення апеляційного суду Харківської області від 19 жовтня 2017 року, у якій просив скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції. ОСОБА_5 у касаційній скарзі посилається на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Касаційна скарга мотивована тим, що майновий стан позивача, а саме те, що він отримує пенсію, аліменти, збирає колекцію старих автомобілів, загальною вартістю 900 доларів США, має у власності нерухомість, свідчить, що потреба позивача у матеріальній допомозі на лікування відсутня.

Колегія суддів відхиляє аргументи, які викладені в касаційній скарзі, з таких мотивів.

Згідно частини першої статті 172 СК України дитина, повнолітні дочка, син зобов'язані піклуватися про батьків, проявляти про них турботу та надавати їм допомогу.

Тлумачення статті 203 СК України свідчить, що додатковими витратами на батьків вважаються витрати, пов'язані з однією з таких обставин: (а) тяжка хвороба; (б) інвалідність; (в) немічність. Таким чином, повнолітні діти зобов'язані брати участь у додаткових витратах на батьків, викликаних обставинами виключно негативного характеру. Цей перелік є вичерпним.

Відповідно до частини другої статті 205 СК України при визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред'явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків.

Апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_4 є батьком ОСОБА_5

Позивач є особою з інвалідністю ІІ групи та отримує пенсію у розмірі 1 303,54 грн, перебуває на диспансерному обліку в АЗПСМ селища Покотилівка у зв'язку із захворюваннями на цукровий діабет 2 типу; серцево-судинного захворювання, хронічної хвороби нирок.

Апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_4 перебував на лікуванні в інфарктному відділенні КЗОЗ «ХМКЛ № 27», протокол мрт-дослідження хребта від 17.05.2017 року свідчать про важкий стан здоров'я ОСОБА_4, який вимушений витрачати кошти на лікування. Згідно відповіді завідуючої АЗПСМ с. Покотилівка від 13 вересня 2016 року № 114 препарати інсуліну та таблетовані цукрознижувальні препарати отримуються ОСОБА_4 безоплатно. Між тим засоби введення інсуліну (шприці, шприц-ручка, голки дошприц-ручки) та засоби контролю за рівнем глюкози крові (глюкомер, тестові смужки), лікарські засоби для лікування в денному стаціонарі та препарати для постійного прийому в амбулаторних умовах, пацієнт купує за власний рахунок. За станом здоров'я ОСОБА_4 потребує постійного прийому гіпотензивних лікарських засобів, підтримуючої інфузіонної терапії 2 рази на рік та санітарно-курортного лікування 1 раз на рік.

ОСОБА_4 витрачено на придбання ліків та засобів контролю за рівнем глюкози крові в розмірі 4216 грн.

Встановивши, що позивач ОСОБА_4 поніс додаткові витрати, викликані тяжкою хворобою та інвалідністю, в розмірі 4 216 грн, врахувавши, що позивач має двох дітей, апеляційний суд обґрунтовано скасував рішення місцевого суду та задовольнив позовні вимоги у частині стягнення з відповідача додаткових витрат на батька у сумі 2 108 грн.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Оскільки оскаржене судове рішення залишене без змін, а скарга без задоволення, то судовий збір за подання касаційної скарги покладається на особу, яка подала касаційну скаргу.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Харківської області від 19 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Крат

Н.О. Антоненко

В.І. Журавель