Справа №639/2266/18
Провадження №2/642/1126/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2018 року м. Харків

Ленінський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді Гримайло А.М.

при секретарі Сорокіній Ю.В.

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька на строк 3 місяці,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до Ленінського районного суду м. Харкова з позовом до відповідача ОСОБА_2 про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька, посилаючись на те, що вона перебувала у громадському шлюбі із відповідачем. Від даного шлюбу у них народилася дочка ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає разом з матір'ю, за адресою: АДРЕСА_1.

Позивач матеріально утримує та належним чином піклується про здоров?я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідач участь у вихованні та догляді за дитиною не бере, її розвитком не цікавиться, безпідставно чинить перешкоди позивачці у здійсненні нею заходів, спрямованих на покращення здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Зокрема, відповідач відмовляється надати у передбаченому законодавством України порядку дозвіл на виїзд доньки за кордон для відпочинку та оздоровлення. Жодних вагомих аргументів, які б пояснювали та обґрунтовували його відмову не наводить.

Позивач вважає, що така позиція відповідача шкодить інтересам їх дитини та не сприяє її всебічному та гармонійному розвитку, порушує право дитини на повний та гармонійний розвиток її особистості та вказує на зловживання відповідачем своїх батьківських прав.

Від Балтаджи Ердала, її громадянського чоловіка отримала нотаріально посвідчену заяву-запрошення до Туреччини на три місяці, тобто протягом літніх канікулів.

Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Просив позовні вимоги задовольнити.

Відповідач в установлений ч.7 ст. 178 ЦПК України строк не подав до суду відзив на позовну заяву, будучи повідомленим належним чином про наявність ухвали про відкриття провадження та необхідністю подання відзиву, а тому суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч.8 ст.178 ЦПК України.

Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав:

Відповідно до п.1,22 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою КМ України № 57 від 27.01.1995 р., виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного із батьків здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків не перебуває у пункті пропуску через державний кордон.

У відповідності до ст.9 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1989 р., держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків. коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Також, згідно ст.3 вищевказаної Конвенції, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 27 Європейської Конвенції про права дитини від 20.11.1989р., ратифікованої 27.02.1991р., держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно із ст. 150 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно з ч.1 ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Відповідно до ч.2 ст. 155 СК України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

У відповідності до п.21 Постанови КМ України №57 від 27.01.1995 р. "Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України", виїзд за межі України громадян, які не досягли 16 річного віку, у супроводі одного із батьків здійснюється за рішенням суду про надання дозволу на виїзд за межі України.

Відповідно до абз.2 ч.2 ст.4 ЗУ " Про порядок виїзду з України і в'їзд в Україну громадян України" від 21.01.1994 року, за відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України закордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Згідно п.п.17,18 Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду закордон і проїзного документу дитини, в редакції, затвердженій Постановою КМ України від 24.03.2004 року № 380, проїзний документ дитини, за наявності заперечень одного з батьків, може бути оформлений на підставі рішення суду. Відомості про дітей, які їдуть закордон разом з батьками (законними представниками), вписуються в паспорт батьків чи одного з батьків (законних представників) на підставі заяви громадянина, у чий паспорт вписуються діти.

Ст. 6 ЗУ "Про охорону дитинства", ст ст 17, 31 Конвенції про права дитини визначають право дитини на відпочинок та охорону здоров'я.

Ст.10 Конвенції про права дитини передбачає право дитини залишати будь-яку країну, включаючи власну, і повертатися в свою країну.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження виданого 25 квітня 2006 року cерії НОМЕР_3 відділом реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції м. Донецька, батьками ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 року, є відповідач ОСОБА_2 та позивач ОСОБА_4, про що зроблено відповідний актовий запис за № 388.

В даний час їх спільна дитина проживає з позивачкою за адресою: АДРЕСА_1.

Позивач матеріально утримує та належним чином піклується про здоров?я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Батько дитини - відповідач по справі фактично безпідставно відмовився надати дозвіл на виїзд доньки закордон для відпочинку та оздоровлення, не повідомивши та не пояснивши позивачу та суду причин такої відмови.

Суд, вважає, що відповідач такою своєю необґрунтованою відмовою надати дозвіл дитини виїхати закордон для відпочинку, порушує права дитини на відпочинок, охорону здоров?я та свободу пересування і таке право дитини підлягає захисту, шляхом задоволення позовних вимог.

Проаналізувавши вищенаведені обставини, приймаючи до уваги необхідність захисту реалізації та забезпечення прав, інтересів та свобод неповнолітньої дитини, суд приходить до переконання, що позовні вимоги ОСОБА_4 є законними, обґрунтованими та підлягають до задоволення шляхом надання дозволу на виїзд неповнолітньої ОСОБА_3 до Туреччини, у супроводі її матері ОСОБА_4 без згоди батька ОСОБА_2

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.150, 155, 160,161 СК України, ст.ст.10, 11, 60, 209, 210, 212-215, 224-226 ЦПК України, Правилами перетину державного кордону громадянами України, затвердженими постановою КМ України від 27.01.1995 р., Конвенції про права дитини,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька на строк 3 місяці -задовольнити.

Надати дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України до Турецької республіки за адресою: АДРЕСА_4, неповнолітній ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з матір'ю - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 (адреса проживання: 61093, АДРЕСА_2, і.н. НОМЕР_1) без згоди та супроводу батька - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 (адреса проживання 86107, АДРЕСА_3, і.н. НОМЕР_2) строком на 3 місяці починаючи з 01.06.2018 року по 31.08.2018 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано. Якщо буде подано апеляційну скаргу, рішення, якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя А.М. Гримайло