Справа № 635/181/18
Провадження № 2/635/1169/2018
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 червня 2018 року

смт. Покотилівка Харківського району Харківської області

Харківський районний суд Харківської області в складі:

головуючого судді - Токарєвої Н.М.,

секретар - Антонян М.В.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1,

відповідач: ОСОБА_2,

відповідач: ОСОБА_3,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування за законом, -

ВСТАНОВИВ:

10 січня 2018 року позивач звернувся до суду із позовом про визнання за ним права власності на житловий будинок № 30 по вул. Мовчанівській в с. Мовчани, Харківського району Харківської області в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_4, померлої 23.06.2013 р.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що житловий будинок літ. «А-1» з верандою і ганком № 30 та з надвірними будівлями по вул. Мовчанівській в с. Мовчани, Харківського району Харківської області був побудований в 1973 році його батьками ОСОБА_5 та ОСОБА_4. Вони постійно проживали у цьому будинку. 08 січня 2000 року помер його батько, 23 червня 2013 року померла його мати. Батьки за життя не зареєстрували право власності на житловий будинок, оскільки на час забудови це не було передбачено законодавством, і вважалося, що той хто побудував житловий будинок є його власником. У позивача є рідні брат та сестра відповідачі по справі не претендують на спадкове майно, яке залишилося після смерті батьків. Із заявами про прийняття спадщини до нотаріальної контори не звертались, спадщину не прийняли. Фактично відмовились від прав на житловий будинок № 30 по вул. Мовчанівській в с. Мовчани, Харківського району Харківської області на користь позивача. Позивач фактично прийняв спадщину після смерті батьків. Нотаріусом увидачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з надвірними будівлями було відмовлено у звязку з відсутністю правовстановлюючого документу на нерухоме майно. Отже, спадкові права на нерухоме майно позивач не має можливості оформити, тому змушений звернутися до суду з цим позовом.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 24 січня 2018 року провадження по справі відкрито, призначено судове засідання на 20 березня 2018 року о 14 год. 00 хв.

Представником позивача адвокатом ОСОБА_6 20 квітня 2018 року подавалось клопотання про забезпечення доказів шляхом витребування з Першої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області, з Харківського обласного державного нотаріального архіву відомостей щодо звернення із заявами про прийняття спадщини або відмову від спадщини після смерті ОСОБА_5, померлого 08.01.2000р., та після смерті ОСОБА_4, померлої 23.06.2013р., що проживали по вул. Мовчанівській, б. 30 в с. Мовчани, Харківського району Харківської області, а також про складання ОСОБА_5 та ОСОБА_4 заповітів та на чиюсь користь.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 20 квітня 2018 року клопотання про забезпечення доказів задоволено, витребувано з Першої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області (м. Харків, вул. Євгена Котляра, 4), з Харківського обласного державного нотаріального архіву (м. Харків, вул. Біблика, 18) відомості стосовно звернення з заявами про прийняття спадщини або відмову від спадщини після смерті ОСОБА_5, померлого 08.01.2000р., та після смерті ОСОБА_4, померлої 23.06.2013р., що проживали по вул. Мовчанівській, б. 30 в с. Мовчани, Харківського району Харківської області, а також про складання ОСОБА_5 та ОСОБА_4 заповітів та на чиюсь користь.

Представником позивача адвокатом ОСОБА_6 подано до суду заяву про слухання справи за їхньої відсутності, позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 подали до суду заяви про слухання справи за їх відсутності, позовні вимоги визнали та просили суд їх задовольнити.

Суд, зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи та надані докази, встановив наступне.

Згідно з інформацією від 03 травня 2017 року № 208/02-20, наданою Котлярівською сільською радою Харківського району Харківської області, житловий будинок № 30 по вул. Мовчанівській в с. Мовчани, Харківського району Харківської області, деревяний, обкладений цеглою, загальною площею 77,30кв.м., житловою 56,50кв.м., який складається з чотирьох житлових кімнат, розташований на земельній ділянці площею 1600,00кв.м., був переданий в приватну власність ОСОБА_5 на підставі рішення виконавчого комітету Комунарської сільської ради № 165 від 26 березня 1996 року. Після його смерті головою господарства була зареєстрована його дружина ОСОБА_4 по день смерті 27 червня 2013 року. В даний час головою господарства зареєстрований їхній син ОСОБА_1, який мешкав разом зі своїми батьками.

Згідно даних технічного паспорту, виготовленого на спірний житловий будинок 20 лютого 2017 року по вул. Мовчанівській, б. 30 в с. Мовчани, Харківського району Харківської області розташований житловий будинок літ. «А-1» з верандою літ. «а», ганком літ. «а1», загальною площею 77,30кв.м., житловою площею 56,50кв.м., допоміжною площею 15,50кв.м., площею літніх приміщень 5,30кв.м., господарські будівлі і споруди: сарай літ. «Б», сарай літ. «В», вбиральня літ. «Г», сарай літ. «Д», сарай літ. «Є», погріб літ. «Ж», ворота № 1, забор № 2, колонка № 3, із зазначенням часу забудови 1973 рік.

Згідно довідки КП «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» від 03 березня 2017 року № 29 право власності на житловий будинок № 30 по вул. Мовчанівській в с. Мовчани, Харківського району Харківської області станом на 31.12.2012р. не було зареєстровано, самочинні прибудови та будівлі відсутні.

ОСОБА_5 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі з 23 червня 1954 року, що підтверджується копієюСсвідоцтва про шлюб серії ЭВ № 164048.

ОСОБА_5 помер 08 січня 2000 року, що підтверджується копією Свідоцтва про смерть серії 1-ВЛ № 209518, актовий запис про смерть № 02.

ОСОБА_4 померла 27 червня 2013 року, що підтверджується копією Свідоцтва про смерть серії 1-ВЛ № 399069, актовий запис про смерть № 23.

Батьками позивача зареєстровані ОСОБА_5 та ОСОБА_4, що підтверджується копією Свідоцтва про народження серії ІІ-БЦ № 184505.

Позивач ОСОБА_1 19 червня 2017 року отримав в Першійдержавної нотаріальній конторі Харківського району Харківської області Свідоцтво про право на спадщину за законом, реєстровий № 1-699, на грошовий вклад з нарахованими відсотками та компенсаціями після смерті матері ОСОБА_4, померлої 27 червня 2013 року.

Спадкоємці ОСОБА_1 позивач по справі та ОСОБА_2, ОСОБА_3 відповідачі по справі 19 червня 2017 року уклали договір про поділ спадкового майна, який посвідчений державним нотаріусом Першої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області ОСОБА_7, реєстровий № 1-689, за яким сторони поділили спадкове майно і позивачу у власність перейшов житловий будинок № 30 по вул. Мовчанівській в с. Мовчани, Харківського району Харківської області та 1/2 частка грошового вкладу з відсотками та компенсаціями.

Відповіддю Першої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області від 19 червня 2017 року № 2101/02-14 позивачу рекомендовано звернутися до суду з питання оформлення права власності на житловий будинок з надвірними будівлями № 30 по вул. Мовчанівській в с. Мовчани, Харківського району Харківської області, оскільки правовстановлюючий документ на нерухомість відсутній, у звязку з чим нотаріус не має можливості видати Свідоцтво про право на спадщину за законом.

Листом від 18 травня 2018 року № 1442/01-21 Харківський обласний державний нотаріальний архів повідомив про відсутність заведеної спадкової справи після смерті ОСОБА_5, померлого 08 січня 2000 року, заяви про прийняття або про відмову про прийняття спадщини на про видачу свідоцтв не надходили, свідоцтва про право на спадщину не видавались, документи папероносії з 2001 року зберігаються в Першійдержавної нотаріальній конторі Харківського району Харківської області.

Листом від 25 травня 2018 р. № 1629/02-14 Перша державна нотаріальна контора Харківського району Харківської області повідомила, що після померлого 08 січня 2000 року ОСОБА_5, із заявами про прийняття спадщини, про відмову від прийняття спадщини та про видачу свідоцтва про право на спадщину ніхто із спадкоємців не звертався, спадкова справа не відкривалась, свідоцтво про право на спадщину не видавалось. Інформація про заповіти/спадкові договори у Спадковому реєстрі відсутня. Після смерті ОСОБА_4, померлої 27 червня 2013 року із заявами про прийняття спадщини звернулись: син ОСОБА_1, дочка ОСОБА_3 та син ОСОБА_2, інші заяви про прийняття або про відмову про прийняття спадщини до держнотконтори не надходили. Заповіти від померлих спадкодавців нотаріально не посвідчувались.

Відповідно до ст. 4, ч. 1 ст. 26, ст. 19, ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державній реєстрації прав підлягає право власності. Записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав. До документів, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності на нерухоме майно, віднесено також рішення суду.

Державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого до 1 січня 2013 року органом місцевого самоврядування або місцевою державною адміністрацією, чи його дубліката.

Право власності на збудований житловий будинок набувається в порядку, який існував на час його будівництва.

Питання набуття права власності у 1970-х-1980-х роках регулювались Указом Президії Верховної ОСОБА_3 СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Указ від 26 серпня 1948 року), що був визнаний таким, що втратив чинність, Указом Президії Верховної ОСОБА_3 СРСР від 22 лютого 1988 року № 8502-ІІ, і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою ОСОБА_3 Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної ОСОБА_3 СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Постанова від 26 серпня 1948 року), які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва.

Згідно зі статтею 1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п'яти як у місті, так і поза містом.

Пункт 2 Постанови від 26 серпня 1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника.

Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та Постановою від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства. Ці правові акти не пов'язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації.

Положеннями ст. 4, ст. 86 ЦК України, в редакції 1963 року, передбачено, що цивільні права і обов'язки виникають з підстав, передбачених законодавством Союзу РСР і Української РСР, а також з дій громадян і організацій, які хоч і не передбачені законом, але в силу загальних начал і змісту цивільного законодавства породжують цивільні права і обов'язки. Право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Право власності в Україні охороняється законом. Відносини власності регулюються Законом України «Про власність», цим Кодексом, іншими законодавчими актами.

Отже, після побудови у 1973 році ОСОБА_5 житлового будинку літ. «А-1» на господарських споруд по вул. Мовчанівській, 30 в с. Мовчани, Харківського району Харківської області він набув право власності на них. Державна реєстрація права власності на домоволодіння не була передбачена чинним на момент завершення будівництва законодавством.

Відповідно до ст. 525 ЦК УРСР (в редакції закону 1960 року, який діяв на момент відкриття спадщини), часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу.

Згідно ст. 526 зазначеного кодексу, місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме місцезнаходження майна або його основної частини.

Відповідно до вимог ч. 1ст. 548 ЦК УРСР (в редакції закону 1960 року, який діяв на момент відкриття спадщини), для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв.

Дії, що свідчать про прийняття спадщини встановлені ч. 1 ст. 549 зазначеного кодексу, зокрема: визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння, спадковим майномпротягом шести місяців з дня відкриття спадщини; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Згідно ст. 12, ст. 13, ст. 19, ст. 49, ст. 50, ст. 55 Закону України «Про власність», введеного в дію з 15.04.1991р. Постановою Верховної ОСОБА_3 УРСР від 26.03.1991р. N 885-XII, громадянин набуває права власності на майно, одержане внаслідок успадкування або укладення інших угод, не заборонених законом. Об'єктами права приватної власності є зокрема жилі будинки. Громадяни мають право відчужувати належне їм майно. Володіння майном вважається правомірним, якщо інше не буде встановлено судом, третейським судом. Власник не може бути позбавлений права на своє майно, крім випадків, передбачених цим Законом та іншими законодавчими актами України.

Так, після смерті батьків позивач фактично прийняв спадщину, яка складалась з житлового будинку № 30 по вул. Мовчанівській в с. Мовчани, Харківського району Харківської області, деревяного, обкладеного цеглою, загальною площею 77,30кв.м., житловою 56,50кв.м., оскільки проживав разом з нею до дня смерті і вступив у володіння спадковим майном.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечується рівні умови здійснення своїх прав.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За ст. 328, ст. 373 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону.

Відповідно до вимог ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Статтею 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно» визначено, що речові права на нерухоме майно, їх обмеження та правочини щодо нерухомого майна підлягають обов'язковій державній реєстрації в порядку, встановленому цим Законом, в Україні формується та діє єдиний Державний реєстр прав, який базується на державному обліку земельних ділянок усіх форм власності та розташованого на них іншого нерухомого майна, реєстрації речових прав на об'єкти нерухомого майна, їх обмежень та правочинів щодо нерухомого майна, державна реєстрація прав базується на кадастровому номері, присвоєному у встановленому законом порядку.

Згідно з частиною 1 статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно» обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права на нерухоме майно, що знаходиться на території України, фізичних та юридичних осіб, держави, територіальних громад, іноземців та осіб без громадянства, іноземних юридичних осіб, міжнародних організацій, іноземних держав.

У відповідності до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадку входять всі права та обов'язки, які належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини.

Згідно ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Право на спадок виникає в день відкриття спадку відповідно до вимог ст. 1223 ЦК України.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно ст. ст. 1268-1270, 1272ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу- 6 місяців з моменту відкриття спадщини, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Діти померлих ОСОБА_5 та ОСОБА_4 відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до дня смерті з ними не проживали, укладеним договором про поділ спадкового майна вирішили питання про передання у власність спірного житлового будинку позивачу.

Згідно ст. ст. 11, 12, 15, 20 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Нездійснення особою своїх цивільних прав не є підставою для їх припинення, крім випадків, встановлених законом. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Право на захист особа здійснює на свій розсуд. Нездійснення особою права на захист не є підставою для припинення цивільного права, що порушене, крім випадків, встановлених законом.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обовязку в натурі; зміна правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно ст. ст. 76-77, 80-81, 83 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Згідно ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо до сто вірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Враховуючи вищевикладене, з огляду на те,. між іншими спадкоємцями відсутній спір щодо належності на праві власності житлового будинку № 30 по вул. Мовчанівській в с. Мовчани, Харківського району Харківської області, деревяний, обкладений цеглою, загальною площею 77,30кв.м., житловою 56,50кв.м., позивач на момент смерті проживав зі спадкодавцем суд вважає, що він набув право власності на спірне домоволодіння в порядку спадкування за законом після смерті матері.

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує на підставі ст. 141 ЦПК України та залишає за рахунок позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 78, 80, 81, 141, 263-265 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування за законом - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт серії МК № 608236, виданий Харківським РВ УМВС України в Харківській області 17.12.1997р., ідентифікаційний номер НОМЕР_1, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, б. 30, право власності на житловий будинок літ. «А-1» з верандою літ. «а», ганком літ. «а1», загальною площею 77,30кв.м., житловою площею 56,50кв.м., допоміжною площею 15,50кв.м., площею літніх приміщень 5,30кв.м., господарські будівлі і споруди: сарай літ. «Б», сарай літ. «В», вбиральню літ. «Г», сарай літ. «Д», сарай літ. «Є», погріб літ. «Ж», ворота № 1, забор № 2, колонка № 3, розташованих за адресою: Харківська область, Харківський район, с. Мовчани, вул. Мовчанівська, б. 30, в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_4, померлої 27 червня 2013 року.

Судові витрати у вигляді судового збору залишити за рахунок позивача.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до апеляційного суду Харківської області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до/або через Харківський районний суд Харківської області.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт серії МК № 608236, виданий Харківським РВ УМВС України в Харківській області 17.12.1997р., ідентифікаційний номер НОМЕР_1, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, б. 30;

Відповідач: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, паспорт серії ММ № 109447, виданий Харківським РВ УМВС України в Харківській області 16.12.1998р., зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, б. 143, кв. 106;

Відповідач: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, паспорт серії МТ № 350366, виданий Харківським РВ УМВС України в Харківській області 13.08.2014р., ідентифікаційний номер НОМЕР_2, зареєстрованої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_6, б. 22.

Повний текст рішення складений 21 червня 2018 року.

Суддя Н.М. Токарєва