Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа №711/1564/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(з а о ч н е)

01 червня 2018 року м. Черкаси

Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді Позарецької С.М.

при секретарі Семиволос І.М.

позивача ОСОБА_1

представника позивача

за довіреністю ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, Черкаська міська рада про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернулася в Придніпровський районний суд м. Черкаси з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, Черкаська міська рада про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Свої позовні вимоги мотивує тим, що відповідно до рішення виконавчого комітету Соснівського району Ради народних депутатів міста Черкаси № 403 від 01 грудня 1993 року, ОСОБА_7 був виданий ордер на житлове приміщення № 023615 за адресою: АДРЕСА_1, яка складалася із 3-х кімнат, житловою площею 38,21 кв.м. на вселення сімї із 5-ти осіб.

29 грудня 1993 року за вищевказаною адресою були зареєстровані: ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5.

Крім того, 21 червня 1996 року за вищевказаною адресою також зареєструвався та став проживати ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_6, тобто чоловік ОСОБА_8 (дочка позивача).

Між тим, 19 листопада 2004 року помер ОСОБА_7 і відповідальним квартиронаймачем стала вона, тобто ОСОБА_1.

Також зазначає, що у звязку з розірванням фактичних шлюбних відносин між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, з квітня 2000 року, останній вибув у невідомому напрямку, не знявшись з реєстрації. Крім того, у 2007 році ОСОБА_3, також вибула зі свого місця проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_7, в невідомому напрямку, не знявшись з реєстрації.

На підставі вищевикладеного, просить суд, - визнати ОСОБА_3 та ОСОБА_4 такими, що втратили право користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_2.

Ухвалою суду відкрито провадження у справі та призначено її до судового розгляду у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження. Сторони заперечень щодо такого порядку розгляду справи не надали.

На виконання вимог ст. 197 ЦПК України, судом було проведено підготовче судове засідання у справі, під час якого, за клопотанням позивача, виключено з числа учасників справи третю особу Державну міграційну службу України - Придніпровський районний відділ у місті Черкаси та залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Черкаську міську раду.

Крім того, ухвалою суду від 10 травня 2018 року закрито підготовче провадження по вказаній справі та призначено її до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 пояснила, що відповідачі уже тривалий час не проживають у квартирі, не утримують її, комунальні послуги не сплачують, їхні речі у квартирі відсутні, а тому заявлені позовні вимоги підтримала та просила задовольнити у повному обсязі. Крім того, зазначила, що понесені судові витрати вона залишає за собою. Не заперечувала проти заочного розгляду справи.

В судовому засіданні представник позивача за довіреністю ОСОБА_2 підтримав думку своєї довірительки та наполягав на задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 повторно в судове засідання не зявилися, про причини неявки суду не повідомила, хоча були належним чином повідомлені про дату час та місце розгляду справи рекомендованими листами, які повернулися до суду не отриманими, що є належним повідомленням сторони про день та час розгляду справи. Відзив на позовну заяву не подано.

Третя особа - ОСОБА_5 в судове засідання не зявився, надавши заяву від 23 квітня 2018 року про розгляд справи без його участі. Заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Третя особа - ОСОБА_6 в судове засідання не зявився, надавши заяву від 24 квітня 2018 року про розгляд справи без його участі. Заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник третьої особи Черкаської міської ради за довіреністю ОСОБА_9 в судове засідання не зявилася, надавши заяву від 24 травня 2018 року про розгляд справи без її участі. При вирішенні даного спору покладалася на розсуд суду.

Суд, на підставі ст.ст. 280, 281 ЦПК України ухвалив про заочний розгляд справи на підставі наявних в справі доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Заслухавши доводи позивача та його представника, враховуючи думку третіх осіб, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи в їх сукупності, всебічно, повно та обєктивно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків:

в судовому засіданні встановлено, що відповідно до рішення виконавчого комітету Соснівської районної Ради народних депутатів міста Черкаси № 403 від 01 грудня 1993 року ОСОБА_7 (колишньому чоловікові позивача) на склад сімї: ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 (станом на час розгляду справи помер), дружина - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 (позивач), дочка - ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3 (відповідач), син - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4 (третя особа), син - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5 (третя особа), видано ордер на житлове приміщення (серія А № 023615) за адресою: АДРЕСА_1, яка складалася із 3-х кімнат, житловою площею 38,21 кв.м. на вселення сімї із 5-ти осіб.

Крім того, 27 квітня 1996 року ОСОБА_8 вийшла заміж за ОСОБА_4, що підтверджується даними Свідоцтва про шлюб (серія 1-СР № 008493). Після реєстрації шлюбу прізвище чоловіка ОСОБА_4, дружини ОСОБА_3.

Як вбачається з відомостей поквартирної картки - 21 червня 1996 року за вищевказаною адресою зареєструвався ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_6.

Також, в судовому засіданні встановлено, що 19 листопада 2004 року помер ОСОБА_7, що підтверджується даними Свідоцтва про смерть (серія 1-СР № 260202 від 08 листопада 2004 року).

Відповідно до даних довідки комунального підприємства «Служба утримання будинків «Митниця» Черкаської міської ради № 2485 від 12 грудня 2015 року, за адресою: АДРЕСА_3 зареєстровано 5 осіб: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_6. Фактично у квартирі проживають усі, крім відповідачів.

За судовими викликами, що направлялися судом, в тому числі, за вказаною адресою, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в судове засідання не зявилися. Повідомлення повернулися на адресу суду з відміткою «за закінченням встановленого строку зберігання».

Згідно даних акту опитування сусідів від 18 липня 2004 року, посвідченого майстром КП ВЖРЕУ 1 та актів опитування сусідів від 22 травня 2015 року, 12 січня 2017 року, 23 лютого 2018 року, посвідчених головою комітету самоорганізації населення мікрорайону «Митниця», судом встановлено, що ОСОБА_4 в квартирі № 71, що по вул. Гагаріна, 33 в м. Черкаси не проживає з квітня 2000 року, а ОСОБА_3 у вказаній квартирі не проживає з 2007 року, їх особисті речі відсутні, місце перебування відповідачів не відоме.

Також, під час розгляду справи, судом встановлено, що статус житлового приміщення квартири не змінився і на даний час квартира є комунальною власністю міста Черкаси.

Відповідно до ст. 55 ОСОБА_10 України та ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 Цивільного процесуального кодексу України). Способи захисту визначені Цивільним та Житловим кодексами України.

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. ч. 3, 4 ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 Цивільного процесуального кодексу України).

Серед основних прав і свобод людини і громадянина ОСОБА_10 України проголошує право на житло. Тобто право на житло - це одне із найважливіших соціально-економічних прав громадян України, оскільки воно стосується основ життя людини. Відповідно до ст. 25 Загальної декларації прав людини: «Кожна людина має право на такий життєвий рівень, включаючи їжу, одяг, житло, медичний догляд і необхідне соціальне обслуговування, що є необхідним для підтримки здоровя й добробуту її самої та її родини». Невідємне право кожної людини на житло закріплено і в інших міжнародно-правових документах про права людини, у тому числі в Міжнародному пакті про економічні, соціальні й культурні права від 16 грудня 1966 року (ст. 10). При цьому, як вбачається із п. 1 ст. 12 Міжнародного пакту про цивільні і політичні права від 16 грудня 1966 року, право на житло має реалізовуватися за умови вільного вибору людиною місця проживання. Повага до права людини на житло закріплена також у ст. 8 Європейської Конвенції з прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до статті 9 Житлового кодексу України, громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду або в будинках житлово-будівельних кооперативів. Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

Як передбачено ст. 10 Житлового кодексу України, - громадяни зобовязані дбайливо ставитися до будинку, в якому вони проживають, використовувати жиле приміщення відповідно до його призначення, додержувати правил користування жилими приміщеннями, економно витрачати воду, газ, електричну і теплову енергію.

Особливості укладення договору найму житла, що належить до державного або комунального житлових фондів визначені у Житловому Кодексі України. Договір найму - це договір, відповідно до якого наймодавець зобовязується надати у безстрокове користування за відповідну плату для проживання жиле приміщення у будинках державного і громадського житлових фондів. Особливості договору найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду: предметом такого договору може бути тільки жиле приміщення (ст. 63 Житлового кодексу України); наймачами жилих приміщень можуть виступати лише громадяни; договір найму жилого приміщення укладається з особою, яка отримала ордер на заняття жилого приміщення, виданий на підставі рішення компетентних органів; договір найму жилого приміщення породжує права і обовязки не тільки для особи, з якою укладено договір, але й для членів її сімї, які відповідно до ст. 64 Житлового кодексу України користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обовязки, що випливають із договору найму жилого приміщення; договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського фонду є безстроковим.

Наймодавцями жилих приміщень у будинках державного та громадського житлових фондів є орган місцевого самоврядування, який уповноважує житлово-експлуатаційні організації, а у разі їх відсутності - відповідні підприємства, установи, організації надати жиле приміщення у найм. Наймачами жилих приміщень можуть бути тільки фізичні особи - громадяни України, оскільки головне призначення договору найму - задоволення житлових потреб громадян.

Згідно із ст. 64 Житлового кодексу України, члени сімї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обовязки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члені сімї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобовязаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сімї наймача належать дружина наймача, їх діти та батьки. Членами сімї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в ч.1 цієї статті, перестали бути членами сімї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обовязки, як наймач та члени його сім»ї.

При цьому, слід зазначити, що діти наймача, незалежно від того, є вони неповнолітніми або дорослими, належать до сімї наймача, якщо вони проживають разом із ним.

Відповідно до положень ст. 71 Житлового кодексу України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Статтею 72 Житлового кодексу України передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Під час розгляду справи встановлено, що відповідачі (дочка та зять), як члени сімї позивача (наймача квартири), не проживають в ІНФОРМАЦІЯ_8 понад шість місяців, без поважних причин. Відповідачі не утримують дане житло, не сплачують комунальні послуги, їх особисті речі в квартирі відсутні, тобто вони добровільно його залишили і, таким чином, втратили звязок з житловим помешканням. Судом також не встановлено жодних обставин, які б давали підстави вважати, що позивач чи інші особи чинять відповідачам перешкоди у користуванні житлом.

На основі повно і всебічно зясованих обставин, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний звязок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про можливість задоволення позовних вимог у повному обсязі, а саме, - необхідно визнати ОСОБА_3 та ОСОБА_4 такими, що втратили право користування житловим приміщенням у квартирі № 71, що по вул. Гагаріна, 33 в м. Черкаси.

На підставі викладеного та керуючись ОСОБА_10 України, ст. ст. 9, 10, 63, 64, 71, 72 Житлового кодексу України, ст.ст.4, 5, 12, 13, 77-81, 280, 281, 259, 353, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 (06.01.1978р. народження, паспортні дані та код відсутні) та ОСОБА_4 (23.05.1971р. народження, паспортні дані та код відсутні) такими, що втратили право користування житловим приміщенням у квартирі №71, що по вул. Гагаріна, 33 в м. Черкаси.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Черкаської області через суд першої інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення складений 13 червня 2018 року (з врахуванням часу перебування у відрядженні).

Головуючий: ОСОБА_11