Справа № 504/1491/18
провадження № 2-о/504/196/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.05.2018смт.Доброслав

Комінтернівський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді - Вінської Н.В.,

присяжних - Жежуленко А.В., Невмержицького В.С.,

секретаря - Білаш А.М.,

за участю прокурора - Ковальчук С.С.,

представника заявника - Стасюк А.О.

особи стосовно якої вирішується питання ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт.Доброслав справу за заявою КУ «Одеська обласна психіатрична лікарня №2» про продовження госпіталізації ОСОБА_4 у психіатричному закладі у примусовому порядку -

ВСТАНОВИВ:

Головний лікар КУ «Одеська обласна психіатрична лікарня №2» звернувся до суду із заявою про продовження госпіталізації ОСОБА_4 у психіатричному закладі у примусовому порядку. Заява мотивована тим, що ОСОБА_4 23 квітня 2018 року був госпіталізований до КУ «Одеська обласна психіатрична лікарня» та 24 квітня 2018 року був оглянутий комісією лікарів-психіатрів КУ «ООПЛ №2». За результатами огляд комісія дійшла висновку, що на теперішній час ОСОБА_4 виявляє ознаки тяжкого психічного розладу, який обумовлює його небезпеку для себе та оточуючих та не дає спроможності до самостійного збереження життєвих потреб, потребує продовження стаціонарного обстеження та лікування.

В судовому засіданні представник заявника підтримав заяву, обґрунтувавши необхідність примусової госпіталізації та проведення лікування відносно ОСОБА_4, просив суд задовольнити заяву.

ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечував проти заявлених вимог, вважає, що підстав для примусової її госпіталізації та лікування не має, вважає що може адекватно оцінювати свої вчинки та дії тому заперечує проти його примусової госпіталізації.

Прокурор дану заяву підтримала та не заперечила проти госпіталізації ОСОБА_5 до психіатричного закладу у примусовому порядку.

Заслухавши пояснення представника комунальної установи «Одеська обласна психіатрична лікарня №2», особи, щодо якої вирішується питання про надання психіатричної допомоги у примусовому порядку, думку прокурора,, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 339 ЦПК України, за умов, визначених Законом України "Про психіатричну допомогу", заява лікаря-психіатра про проведення психіатричного огляду особи у примусовому порядку, про надання особі амбулаторної психіатричної допомоги та її продовження в примусовому порядку подається до суду за місцем проживання особи, а заява представника психіатричного закладу про госпіталізацію особи до психіатричного закладу у примусовому порядку та заява про продовження такої госпіталізації подаються до суду за місцезнаходженням зазначеного закладу.

Статтею 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» визначено, що особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність.

Таким чином законодавством визначено вичерпний перелік підстав для госпіталізації особи без її усвідомленої згоди до психіатричного закладу, а ч. 2 ст. 340 ЦПК України встановлено, що до заяви про примусову госпіталізацію має бути надано крім висновку комісії лікарів-психіатрів й інші відповідні матеріали.

Під «іншими матеріалами» про які йдеться у даній статті процесуального закону, слід розуміти виписки з історії хвороби, довідки про психіатричні огляди встановленого зразка; пояснення осіб на підтвердження фактів вчинення чи виявлення реальних намірів вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для особи, відносно якої ставиться питання про примусову госпіталізацію, чи оточуючих, тощо.

Отже для госпіталізації особи до психічного закладу для надання психіатричної допомоги у примусовому порядку недостатньо встановлення лише факту наявності у цієї особи психічного розгляду, повинні бути в наявності ознаки, передбачені вищезазначеними нормами Закону.

При цьому висновок експерта згідно ст. 110 ЦПК України для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими ст. 89 цього кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

В судовому засіданні встановлено, ОСОБА_4 23 квітня 2018 року був госпіталізований до КУ «Одеська обласна психіатрична лікарня №2», що не заперечується сторонами.

До заяви про госпіталізацію ОСОБА_4 до психіатричного закладу лікарем -психіатром доданий висновок комісії лікарів-психіатрів від 26.04.2018 року, згідно якого свідомість ОСОБА_4 ясна, увага задовільна, інтелект знижений. настрій перемінливий, не здатний до свідомого розуміння своєї поведінки. мислення уповільнене, конкретне та паралогічне, пам'ять знижена, вольові потяги примітивні, переважно побутові. За своїм психічним станом збудливий, імпульсивний, періодично має галюцинації та висловлює маячні думки, конфліктує та погрожує матері, не виконує рекомендацій лікарів, діагноз: органічний маячний (шизофреноподібний) розлад.

Проте у судовому засіданні хворий не виявив агресивної поведіни, а предствник заявника не міг пояснити у чому вона полягає.

Вирішуючи питання про примусову госпіталізацію ОСОБА_4, суд приходить до висновку щодо відсутності в матеріалах справи відомостей, що дають достатні підстави для обґрунтованого доказування про наявність у особи тяжкого психічного розладу, внаслідок якого він вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для нього чи оточуючих, тобто обставин, передбачених ст. 11 ЗУ «Про психіатричну допомогу».

Крім того, жодним доказом не підтверджено наявності обставин, визначених ст. 14 ЗУ «Про психіатричну допомогу», як підстави для примусової госпіталізації.

Відповідно до ст.3 Конституції України людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

Отже, виходячи із засад пріоритету забезпечення прав і свобод людини і громадянина при вирішенні питання про надання громадянинові психіатричної допомоги, активної ролі суду у справах даної категорії, заявником суду не надано, крім висновку лікарів-психіатрів, інших доказів, які підтверджують або спростовують вимоги заявника і, зокрема, щодо необхідності лікування ОСОБА_4 лише в стаціонарних умовах, реальних намірів вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для себе та оточуючих.

Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на відсутність підстав для задоволення заяви.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 14, 16, 22 ЗУ «Про психіатричну допомогу», ст.ст. 279-282 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволені заяви КУ «Одеська обласна психіатрична лікарня №2» про продовження госпіталізації ОСОБА_4 у психіатричному закладі у примусовому порядку- відмовити.

Рішення суду допустити до негайного виконання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Оскарження рішення не зупиняє його виконання

Суддя: Н.В. Вінська

Присяжні: А.В. Жежуленко

В.С. Невмержицький