АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 червня 2018 року

м. Рівне

Справа № 562/2264/17

Провадження № 22-ц/787/1048/2018

Апеляційний суд Рівненської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача - ОСОБА_1,

суддів: - ОСОБА_2,

- ОСОБА_3,

учасники справи:

позивач Комунальне підприємство «Міське будинкоуправління»,

відповідач ОСОБА_4,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 11 квітня 2018 року (суддя Кушнір О.Г.) у справі № 562/2264/17 за позовом Комунального підприємства «Міське будинкоуправління» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в :

У червні 2017 року Комунальне підприємство «Міське будинкоуправління» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкової території.

Позовна заява мотивована тим, що в порушення «Правил користування приміщеннями житлових будинків», затверджених постановою КМУ від 24.01.2006 року № 45, ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», відповідач користувався послугами КП «Міське будинкоуправління», однак своїх зобовязань за договором та законом по оплаті наданих послуг не виконав, внаслідок чого виникла заборгованість.

Просили стягнути з ОСОБА_4 борг за утримання будинків і споруд та прибудинкової території.

Рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 11 квітня 2018 року позовну заяву КП «Міське будинкоуправління» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь Комунального підприємства «Міське будинкоуправління» заборгованість за надані послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкової території за період з 01 квітня 2014 року по 30 червня 2016 року в розмірі 2084,76 грн, індекс інфляції за період з 01 травня 2014 року по 15 жовтня 2017 року в сумі 872,41 грн та три відсотки річних, нарахованих на суму заборгованості, у розмірі 147,29 грн.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

04 травня 2018 року ОСОБА_4 подано до суду апеляційну скаргу, у якій, покликаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову у позові.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку щодо визначеної суми заборгованості та позивачем не було надано суду належних та допустимих доказів в обґрунтування своїх вимог.

Вказує, що при прийнятті рішення, судом першої інстанції не дотримано вимог законодавства, неповно зясовано обставини справи та складено висновки, які не відповідають обставинам справи.

Суд не звернув увагу на ту обставину, що між нею та позивачем відсутні будь які договірні зобов"язання.

31 травня 2018 року КП «Міське будинкоуправління» подано відзив на апеляційну скаргу, у якому покликається на норми законодавства, якими встановлено обовязок власників утримувати майно та брати участь у загальних витратах, повязаних з утриманням будинку і прибудинкової території.

Просить суд залишити апеляційну скаргу ОСОБА_4 без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про її відхилення.

Судом встановлено, що між КП «Міське будинкоуправління» та ОСОБА_4, яка проживає у ІНФОРМАЦІЯ_1, склалися фактичні договірні відносини, відповідно до яких сторони взяли на себе наступні зобов'язання: КП "Міське будинкоуправління" - надавати послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, а відповідач - дотримуватися вимог Правил користування приміщеннями житлових будинків.

Згідно Порядку, встановленого наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 25 квітня 2005 року N60, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 19 травня 2005 року за N 541/10821, виконавці житлово-комунальних послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій визначаються органами місцевого самоврядування, власниками житлових будинків.

Затверджена рішенням виконавчого комітету Здолбунівської міської ради Рівненської області структура тарифу на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій передбачає освітлення місць загального користування, прибирання при будинкової території, поточний ремонт, обслуговування димовентиляційних каналів, внутрішньо будинкових мереж водовідведення і теплопостачання, дератизація, електропостачання ліфтів.

Відповідно до укладених між КП «Міське будинкоуправління» (виконавцями житлово-комунальних послуг на території м.Здолбунів Рівненської області) та підрядниками КП «Здолбунівводоканал», КП «Здолбунівкомуненергія», ТОВ «Дезінфекція», ПАТ «Рівнеобленерго» договорів вбачається, що підрядні підприємства надавали відповідні послуги з поточного ремонту внутрішньобудинкових мереж холодного водопостачання та водовідведення і систем теплопостачання, дератизації, подачі електричної енергії тощо, у тому числі у будинок за адресою вул. Шкільна,19 м. Здолбунів, що підтверджується повідомленнями про надані послуги та проведені розрахунки.

У матеріалах справи відсутні докази щодо неналежного виконання взятих позивачем зобов'язань щодо надання послуг з утримання будинку за адресою вул. Шкільна, 19 м. Здолбунів та прибудинкової території.

Проте кошти за надані комунальні послуги за період з 01 квітня 2014 року по 30 червня 2016 року позивачем сплачено не було, внаслідок чого виникла заборгованість у розмірі 2084,76 грн, яка підтверджується відповідним розрахунком.

Згідно ст. 322 ЦК України, власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Нормою ст. 20 діючого на час виникнення спірних правовідносин Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч.3 ст. 20 цього Закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 17, ст. 20, ч. ч. 6, 7, 8 ст. 22, ч. 4 ст. 23 Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку» власники квартир у багатоквартирному будинку, функції по утриманню якого і прибудинкової території здійснює об'єднання співвласників, зобов'язані нести витрати по утриманню спільного неподільного майна незалежно від членства в об'єднанні в розмірі затверджених в установленому порядку тарифів.

Враховуючи вищевикладені норми закону споживачі зобов'язані оплатити житлово - комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

У відповідності зі ст. ст. 156, 162 ЖК України власники квартир зобов'язані брати участь у витратах по утриманню квартири і придомової території, проведенню ремонту та своєчасно і в повному обсязі вносити плату за отримані комунальні послуги.

Згідно ст. 179 ЖК України, користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов'язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Згідно п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 року №572, обов'язок по сплаті за обслуговування і ремонт будинку, комунальні та інші послуги покладається на власника, наймача, орендаря житлового приміщення.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов'язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

За умовами ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, колегія суддів погоджується з тим, що відповідачка належно не сплачувала за користування наданими їй комунальними послугами, заборгованість по яких підлягає стягненню в судовому порядку.

Крім того, відповідачем не надано доказів, відповідно до статей 77-78 ЦПК України, на спростування наданого позивачем розрахунку.

Враховуючи вищевикладене, підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, апеляційний суд не вбачає, оскільки ці доводи правильності зробленого судом першої інстанції висновку не спростовують.

На підставі ст.ст. 156, 162 ЖК України, 322, 509, 526, 625 ЦК України , керуючись ст.ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, Апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 11 квітня 2018 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

ОСОБА_5 ОСОБА_1

Судді: С.В. Боймиструк

ОСОБА_3