233 № 233/4248/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2018 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Мартиненко В. С.

за участю секретаря Кюсєвої Т.О.,

відповідача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в м. Костянтинівка цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В:

20 липня 2017 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором № DN81AR03110115 від 21.09.2007 року в загальному розмірі 168406,84 грн. та судових витрат у розмірі 1600,00 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що 21.09.2007 року між ним та відповідачем по справі було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого позивач надав кредит у розмірі 50227,78 грн. на термін до 19.09.2014 року. Проте відповідач не виконав умови договору та своєчасно не повернув грошові кошти, не сплатив відсотки та комісію, в звязку з чим за відповідачем утворилась заборгованість, яка складається з заборгованості за кредитом 15438,97 грн., заборгованості за процентами за користування кредитом - 32319,97 грн., заборгованості за комісією 2900,00 грн., заборгованості за пенею 106332, 92 грн.

13 жовтня 2015 року відповідач ОСОБА_3 надав письмові заперечення на позов, в яких просив застосувати до позовних вимог строк позовної давності. Крім того, посилався на те, що в матеріалах справи відсутнє звернення від відповідача про бажання отримати вказаний кредит, банк не надав інформацію щодо умов кредитування, існує заборона нараховувати штрафи і пеню щодо кредитної заборгованості боржникам, які проживають на території проведення антитерористичної операції. До того ж, предметом кредитування був транспортний засіб, вартість якого складала 44380 грн., проте 23.01.2013 року був реалізований за ціною 10000 грн., які були спрямовані позивачем на юридичні послуги, про надання яких відповідачу не відомо. Реалізувавши автомобіль, позивач повідомив відповідача про відсутність заборгованості за вказаним кредитним договором. При цьому позивач не надав згоду на продаж транспортного засобу по вказаній ціні, про час та місце продажу його не повідомили. Кредитний договір містить несправедливі умови, оскільки нарахована необґрунтована сума заборгованості та відповідачем була сплачена послуга щодо надання інформації по кредитному договору у розмірі 100 грн., яка має бути безкоштовна. Крім того, транспортний засіб у 2008 році було викрадено у відповідача.

Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 16 листопада 2015 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 21 вересня 2007 року № DN81АR03110115 у розмірі 50 913 грн 20 коп. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Донецької області від 03 лютого 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 21 вересня 2007 року № DN81АR03110115 у такому розмірі: 15 483 грн 97 коп. заборгованість за кредитом; 32 319 грн 97 коп. заборгованість за процентами за користування кредитом; 14 314 грн 98 коп. заборгованість за комісією за користування кредитом; 65 084 грн 81 коп. пеня, а всього 127 203 грн 73 коп. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02.08.2017 року рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 16 листопада 2015 року та рішення апеляційного суду Донецької області від 03 лютого 2016 року скасовано, справа передана на новий розгляд до суду першої інстанції, зазначивши наступне.

Суди не звернули уваги на те, що ПАТ КБ «ПриватБанк», звертаючись із цим позовом, не просив стягнути саме ту суму боргу, якої не вистачило для повного задоволення його вимог, визначених судовим рішенням від 14 червня 2012 року, у якому до того ж було вказано й початкову ціну для реалізації предмета застави у розмірі 44 380 грн. Обставини, за яких було реалізовано автомобіль на суму 10 тис. грн., судами також не досліджувались. Ухвалюючи рішення про стягнення заборгованості за комісією, суд апеляційної інстанції не пересвідчився, чи відповідає цей платіж вимогам Закону України «Про захист прав споживачів», та не застосував правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1746цс16. Крім того, визначивши розмір пені, що належить стягнути з відповідача, суд апеляційної інстанції не звернув уваги на ту обставину, що розмір заборгованості за кредитом та відсотками є меншим за розмір пені. Крім того, звернув увагу на те, що у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначене періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Суди у порушення вимог ст. ст. 212?214, 316 ЦПК України зазначене не врахували, не встановили фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, та які правовідносини з них випливають, та дійшли передчасного висновку про часткове задоволення позову.

Позивач надав письмові пояснення по справі, в яких зазначив, що заочним рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 14 червня 2012 року в рахунок погашення заборгованості у розмірі 55 913 грн. 20 коп. за кредитним договором від 21 вересня 2007 року №DN81AR03110115 звернуто стягнення на предмет застави за договором застави рухомого майна від 21 вересня 2007 року автомобіль. ОСОБА_1 було видано довіреність, якою він уповноважив ПАТ КБ «ПриватБанк» і третіх осіб на всі дії необхідні для здійснення продажу предмету застави. Треті особи співробітники банку, проте діяли в інтересах власника. 02.08.2012 року автомобіль було оцінено у 10 000 грн. у звязку з наявними пошкодженнями. Автомобіль було продано за вказану суму та кошти у розмірі 10000 грн. були спрямовані на погашення заборгованості за кредитним договором, а саме: 5000 грн. на погашення тіла кредиту, 5000 грн. на погашення штрафів. Відповідач не погашав заборгованість, в звязку з чим станом на 17.06.2015 року вона збільшилась та обчислена позивачем у розмірі 168 406 грн. 84 коп. Строк позовної давності переривався у звязку із звернення позивача до суду та на час звернення з вказаним позовом не сплив.

Представник позивача в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив, надав клопотання про розгляд справи у його відсутність.

В судовому засіданні відповідач та його представник проти позову заперечили, посилаючись на обставини, викладенні в письмових запереченнях та зазначили, що у 2008 року транспортний засіб потрапив у дорожньо-транспортну пригоду, в результаті якої зазнав значних пошкоджень. Відповідач за власний рахунок його відновив, та крім того на його рахунок у погашення кредитної заборгованості були спрямовані кошти страхового відшкодування. На момент вилучення транспортного засобу співробітниками банку, транспортний засіб був у справному стані та його вартість складала 40844 грн., усно відповідачу повідомлено, що в звязку з переданням транспортного засобу заборгованість за кредитним договором є погашеною. З часу укладення кредитного договору він змінив паспортний документ у звязку з наявною в ньому опискою та його прізвище є «Долгий».

Зясувавши обставини справи, дослідивши докази подані на їх підтвердження суд дійшов до висновку про необхідність відмовити у задоволені позовних вимог з наступних підстав.

Судом встановлено, що 21 вересня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № DN81AR03110115, згідно з п. 7.1 якого банк зобовязався надати позичальникові кредитні кошти на строк з 21 вересня 2007 року по 19 вересня 2014 року включно у вигляді непоновлюваної лінії у розмірі 66 074 грн 44 коп. на наступні цілі: 44 380 грн на купівлю автомобіля (споживчі цілі), а також у розмірі 34 грн. для сплати за реєстрацію предмета застави в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна шляхом перерахування відповідно до п. 1.2; на сплату страхових платежів за договором страхування ТЗ № DN81AR03110115 від 21 вересня 2007 року, за договором особистого страхування на строк до 20 вересня 2008 року у сумі 2 263 грн 38 коп., а також винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 3 550 грн 40 коп. та у розмірі 15 843 грн. 66 коп. на сплату страхових платежів у випадках та згідно з порядком, передбаченим цим договором, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 0,75 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, щомісячної винагороди у розмірі 0,50 % від суми виданого кредиту на придбання автомобіля, відсотків за дострокове погашення кредиту згідно з п. 3.10 цього договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу.

Крім того, п. 7.1 цього кредитного договору сторони погодили, що щомісячно, починаючи з наступного місяця, в період сплати позичальник повинен надавати банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 1 062 грн. 45 коп. для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості за кредитом, відсотками, винагороди.

Предметом застави зазначено автомобіль ВАЗ-21101 (п. 7.3 кредитного договору). (а.с. 8, т.1)

Заочним рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 14 червня 2012 року у справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави, яке набрало законної сили 26 червня 2012 року, у рахунок погашення заборгованості у розмірі 55 913 грн. 20 коп. за кредитним договором від 21 вересня 2007 року № DN81AR03110115 звернуто стягнення на предмет застави за договором застави рухомого майна від 21 вересня 2007 року автомобіль ВАЗ, державний номер НОМЕР_1, що належить ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 18 вересня 2007 року № 2/1, шляхом продажу предмету застави ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладанням від імені ОСОБА_1 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ, а також наданням ПАТ КБ «ПриватБанк» усіх повноважень, необхідних для здійснення продажу, встановивши початкову ціну для реалізації предмета застави в розмірі 44 380 грн. Судом встановлено, що відповідач не виконав передбачених договором зобовязань щодо повернення кредитних коштів, загальна сума заборгованості станом на 12 жовтня 2011 року згідно з розрахунком становить 55 913 грн. 20 коп., яка включає: 19 995 грн. 17 коп. заборгованість за кредитом; 14 997 грн. 38 коп. - заборгованість за процентами за користування кредитом; 7785 грн. 34 коп. - заборгованість по комісії за користування кредитом; 13 135 грн. 31 коп. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за кредитним договором. (а.с. 59, т.1)

Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором стягнута відповідно до рішення суду заборгованість за кредитом у розмірі 19995 грн. 17 коп. складається з простроченого тіла кредиту в розмірі 7538 грн. 06 коп. (прострочене сальдо) та з тіла кредиту, що підлягає достроковому поверненню, в розмірі 12457 грн. 11 коп. (поточне сальдо) (а.с.161, 2 т). Заборгованість за поточним та простроченим тілом кредиту у зазначеному розмірі існувала у період з 27.09.2011 року по 21.10.2011 року. (а.с. 5, т. 1).

31 липня 2012 року за актом приймання-передачі ОСОБА_3 передав заставний автомобіль ПАТ КБ «ПриватБанк» та видав банку довіреність на його продаж. (а.с. 65-66, т. 1). Відповідно до вказаного акту автомобіль знаходився у несправному стані: відсутній двигун, коробка передач, переднє ліве крило, капот, бампер, задній бампер, задня та передня фари, відсутній акумулятор, домкрат, балонний ключ, знос резини 90 %. Акт підписано позивачем та відповідачем.

В судовому засіданні відповідач заперечив проти того, що він передавав автомобіль у вказаному стані. Заперечив наявність саме його підпису на акті.

Суд не бере до уваги вказані доводи відповідача, оскільки вони спростовуються матеріалами справи.

Так, сторонами визнаються обставини про те, що на виконання рішення суду відповідач ОСОБА_3 передав транспортний засіб представникам банка з наданням повноважень ПАТ КБ «ПриватБанк» та його працівнику ОСОБА_4, зокрема провадити експертні дослідження щодо ціни та технічного стану автомобіля, укладання договору купівлі-продажу. Вказане підтверджується нотаріально завіреною довіреністю, складеною 31.07.2012 року, копія якої долучена до матеріалів справи (а.с. 66, т.1).

З наведеного вбачається, що сторони погодили порядок реалізації заставного майна, що відповідає положенням ч. 7 ст. 20 ЗУ «Про заставу», згідно з якими реалізація заставленого майна, на яке звернено стягнення, провадиться державним виконавцем на підставі виконавчого листа, суду або наказу господарського суду, або виконавчого напису нотаріусів у встановленому порядку, якщо інше не передбачено цим Законом чи договором.

Разом з тим, відповідач не спростував належними та допустимими доказами невідповідність його підпису на акті приймання-передачі транспортного засобу від 31 липня 2012 року. Суд не бере до уваги показання свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які повідомили про те, що бачили вказаний транспортний засіб у справному стані на передодні вилучення банком, оскільки під час передавання транспортного засобу представнику позивача вони присутні не були.

Крім того, позивач долучив до матеріалів справи світлини транспортного засобу, з яких вбачається, що транспортний засіб був недоукомплектований відповідно до вказаного акту.

Суд не бере до уваги світлини, долучені позивачем, на яких транспортний засіб має інші ніж відповідно до вказаного акту пошкодження, де транспортний засіб на вигляд помятий, а на світлині, де зображений ОСОБА_3 він є тепло одягнутим, що спростовує, те що зйомка відбувалась влітку. А відповідає можливій зйомці, проведеної восени 2008 року після потрапляння транспортного засобу у ДТП, що підтверджується тим, що 18.11.2008 року в рахунок погашення заборгованості було спрямовано виплату страхового відшкодування в розмірі 30683 грн. 30 коп.

Оцінку транспортного засобу зробив позивач самостійно, відомості про експерта оціночної діяльності судом не встановлені. Відповідно до звіту про оцінку транспортного засобу від 02.08.2012 року його ринкова вартість склала 10000 грн. Судом не встановлені обставини за яких транспортний засіб було продано позивачем, ціна договору. Також залишилось не встановленим наявність домовленості між позивачем та відповідачем про ціну транспортного засобу, а з довіреності, наданої ОСОБА_3 вбачається, що він уповноважив банк та його співробітників, не тільки вчиняти дії з продажу, а й визначати ціну та інші умови договору, одержувати належні йому кошти.

Суд не бере до уваги висновок про вартість колісного транспортного засобу від 05.02.2018 року, наданого відповідачем, оскільки його складено без реального огляду обєкту оцінки та без врахування стану транспортного засоби на час його передання позивачу.

Судом встановлено, що внаслідок вказаних дій позивача на рахунок ОСОБА_3 23.01.2013 року були зараховані грошові кошти у розмірі 10000 грн., але спрямовані на різні рахунки, з яких 5000 грн. та 550 грн. на рахунки, де обліковується заборгованість за кредитним договором та 4450 грн. на рахунок в якості сплати комісії після звернення до суду ( погашення штрафу) (а.с. 60, т. 1).

З розрахунку заборгованості (а.с. 5, т. 1) вбачається, що до 21.09.2012 року сума заборгованості за тілом кредиту, яка включає прострочену та поточну заборгованість, не змінювалась, відповідала заборгованості, що була стягнута відповідно до заочного рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 14 червня 2012 року, та складала 19995 грн. 17 коп. Проте 21.09.2012 року, 20.09.2013 року поточне тіло заборгованості зросло на 221 грн. 90 коп. з невстановлених судом підстав, та сумарно збільшило заборгованість за тілом кредиту на 443 грн. 80 коп.

В кредитному договорі відсутня умова щодо щорічного збільшення заборгованості за тілом кредиту на 221 грн. 90 коп. А отже, позивачем залишились не доведеними обставини щодо збільшення розміру заборгованості за тілом кредиту на 443 грн. 80 коп. станом на 17.06.2015 року, в звязку з чим в цій частині позовні вимоги є необґрунтованими.

З наведеного випливає, що розмір заборгованості за тілом кредиту станом на 17.06.2015 року має складати 14995 грн. 17 коп.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

В звязку з тим, що розмір заборгованості за процентами за період з 12.10.2012 року по 17.06.2015 року нараховані банком, виходячи з розміру основної заборгованості в сумі 15438 грн. 97 коп., яка судом визнана необґрунтованою, суд дійшов висновку про те, що зменшенню підлягає також і розмір процентів.

Крім того, з розрахунку заборгованості наданого позивачем вбачається, що для розрахунку процентів за простроченою заборгованістю, позивачем використовувалась ставка в розмірі 36% на рік. Разом з тим, в кредитному договорі така умова щодо нарахування процентів за підвищеною процентною ставкою не передбачена. В звязку з чим суд дійшов висновку про те, що до суми позики, як поточної так і простроченої має бути застосована процентна ставка в розмірі 9% на рік (0,75 % на місць на суму залишку заборгованості за кредитом), що відповідає п. 7.1 кредитного договору.

В своїх письмових поясненнях (а.с. 132, т.2) позивач зазначає, що нарахування процентів на поточну та на прострочену заборгованість здійснювалось за формулою: N*M/365*Y=Z, де N поточне тіло кредиту, M процентна ставка, 360/365 кількість днів у році, Y кількість днів за які здійснюється нарахування, Z сума нарахованих процентів.

Застосовуючи формулу N*M/365*Y=Z, яку запроваджено банком для розрахунку процентів поточної та простроченої заборгованості, отримуємо наступний розрахунок процентів:

- за період з 13.10.2012 року по 22.01.2013 року включно, що складає 102 дні, отримуємо розрахунок: 19995,17*9/100 / 365*102=502,89, де 19995,17 тіло кредиту (в грн.), 9,00 % процентна ставка, 365 кількість днів у році, 102 кількість днів за які здійснюється нарахування, 502, 89 сума нарахованих процентів (в грн.).

- за період з 23.01.2013 року по 17.06.2015 року включно, що складає 876 днів, отримуємо розрахунок: 14995,17*9/100 / 365*876=3238,96, де 14995,17 тіло кредиту (в грн.), 9,00 % процентна ставка, 365 кількість днів у році, 876 кількість днів за які здійснюється нарахування, 3238, 96 сума нарахованих процентів (в грн.).

В підсумку розмір заборгованості за процентами за період з 13.10.2012 року по 17.06.2015 року дорівнює 3741 грн. 85 коп. (502, 89 + 3238, 96).

А враховуючи те, що відповідачем залишились не погашеними проценти, стягнуті відповідно до заочного рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 14 червня 2012 року в розмірі 14 997 грн. 38 коп., загальна сума заборгованості за процентами складає 18 739 грн. 23 коп., що утворена шляхом додавання вищевказаних доданків (3741, 85 + 14 997,38 коп.).

Відповідно до ч. 1 ст. 549, ч. 2 ст. 550 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

Згідно з п. 7.4 кредитного договору при порушенні позичальником зобовязань із погашення кредиту, позичальник сплачує банку пеню у розмірі 0,15% від суми простроченої заборгованості по кредиту за кожен день просрочки, але не менше 1 гривні.

Враховуючи наведене, за період з 13.10.2012 року по 22.01.2013 року включно, що складає 102 дні, отримуємо розрахунок: 19995,17*0,15/100 = 29, 99 ( розмір пені на день). Та за період 102 дні отримуємо добуток 3058 грн. 98 коп. (29,99*102).

За період з 23.01.2013 року по 13.04.2014 року включно, що складає 446 днів, отримуємо розрахунок: 14995,17*0,15/100 = 22,49 ( розмір пені на день). Та за період 446 днів отримуємо добуток 10030 грн. 54 коп. (22,49*446). А за підсумком сума заборгованості за пенею за період з 13.10.2012 року по 13.04.2014 року складає 13089 грн. 52 коп.

Посилання позивача щодо наявності у відповідача заборгованості за пенею з 14.04.2014 року є необґрунтованими, оскільки позивачем не враховані положення Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року та який набув чинності з 15 жовтня 2014 року (далі - Закон № 1669 -УП).

Відповідно до ст.2 Закону № 1669-УП на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому КМУ переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особа підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому КМУ переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобовязані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції.

Відповідно до ч.ч.1,2,3 ст.11 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1669 УП цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування і втрачає чинність через шість місяців з дня завершення антитерористичної операції, крім пункту 4 ст.11 «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону.

На виконання абзацу 3 п.5 ст.11 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» розпорядженнями Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 р. № 1053-р, від 02.12.2015 року №1275-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція.

Судом встановлено, що зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_3 було м. м. Костянтинівка Донецької області.

Місто Костянтинівка Донецької області відповідно до розпоряджень КМУ від 30.10.2014 р. та від 02.12.2015 р. входять до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція.

За наведених підстав, суд вважає, вимоги стягнення пені за період з 14.04.2014 року по 17.06.2015 року необґрунтованими.

До того ж позивачем залишилось не доведеним наявність іншого розміру заборгованості ніж того, що встановлено заочним рішенням суду Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 14 червня 2012 року. Разом з тим, в розрахунку розміру заборгованості не знайшло своє відображення зарахування 550 грн., отриманні позивачем після продажу заставного майна.

Крім того, суд вважає протиправними дії позивача з зарахування 23.01.2013 року частини грошових коштів, отриманих від продажу транспортного засобу, у розмірі 4450 грн. в рахунок сплати комісії після звернення до суду (погашення штрафу), оскільки такі комісійні платежі (штраф) кредитним договором передбачені не були.

В звязку з чим суд дійшов висновку про те, що вказана сума мала бути спрямована позивачем відповідно до п. 3.3 кредитного договору на погашення пені за несвоєчасність виконання зобовязань за кредитним договором, яка була стягнута відповідно до заочного рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 14 червня 2012 року у розмірі 13 135 грн. 31 коп. Таким чином, розмір пені мало бути зменшено до 8 135 грн. 31 коп.

До вказаної суми пені має бути додана пеня, нарахована за період з 13.10.2012 року по 13.04.2014 року в розмірі 13089 грн. 52 коп.

Та за підсумком сума заборгованості за пенею складає 21224 грн. 83 коп. (13089, 52 + 8 135, 31).

Посилання позивача на наявність заборгованості у відповідача за комісією суд вважає необґрунтованим з наступних підстав.

З 16.10.2011 року набрала чинності редакція ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідно до якої споживач не зобов'язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки комісії або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі. Кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Рішенням від 10.11.2011 року у справі №1-26/2011 Конституційний Суд України дійшов висновку, що положення Закону, які є предметом офіційного тлумачення у справі, спрямовані на захист прав споживачів кредитних послуг та збалансування цих прав з іншими суспільними цінностями, що захищаються публічною владою. Тому в аспекті конституційного звернення положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону у взаємозв'язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України слід розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Отже, комісія, яка була нарахована позивачем як щомісячна винагорода у розмірі 0,50% від суми виданого кредиту на придбання автомобілю, не є платою за послугу у визначенні Закону України «Про захист прав споживачів», в звязку з чим заборгованість за комісією, нарахована за період з 12.10.2011 року (час по який заборгованість за кредитним договором була стягнута заочним рішенням від 14.06.2012 року) по 17.06.2015 року в розмірі 6278 грн. 50 коп. є необґрунтованою.

Підсумовуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про те, що станом на 17.06.2015 року у відповідача перед позивачем існувала заборгованість за тілом кредиту 14995 грн. 17 коп.; заборгованість за процентами 18 739 грн. 23 коп.; заборгованість за пенею 21224 грн. 83 коп., заборгованість за комісією, яка була нарахована відповідно до заочного рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 14 червня 2012 року, - 7785 грн. 34 коп.

В матеріалах справи є письмова заява відповідача про застосування строку позовної давності.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Згідно зі ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Отже, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначене періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2462цс16, від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14 та від 03 червня 2015 року у справі № 6-31цс15.

Відповідно до виписки з рахунку (а.с. 60, т. 1) останній платіж в рахунок погашення заборгованості відповідач зробив 03.06.2011 року.

Позивач в межах строку позовної давності звернувся до суду 12.01.2012 року та заочним рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 14 червня 2012 року у справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави, яке набрало законної сили 26 червня 2012 року, у рахунок погашення заборгованості у розмірі 55 913 грн. 20 коп. за кредитним договором від 21 вересня 2007 року № DN81AR03110115 звернуто стягнення на предмет застави.

Частинами 2 - 3 ст. 264 ЦК України передбачено, що позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Судом встановлено, що звертаючись до суду з позовною заявою 12.01.2012 року позивачем перервано перебіг позовної давності. Новий строк позовної давності (після його переривання) почав свій перебіг наступного дня після предявлення позову.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 07 червня 2017 року у справі № 6-298цс17.

З 13.01.2012 року по 20.07.2015 року минуло більше ніж три роки, а отже строк позовної давності до основної вимоги сплив. Зі спливом строку позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

З наведеного випливає, що право позивача на стягнення заборгованості, яка утворилась станом на 17.06.2015 року за тілом кредиту в розмірі 14995 грн. 17 коп.; заборгованості за процентами в розмірі 18 739 грн. 23 коп.; заборгованості за пенею в розмірі 21224 грн. 83 коп., заборгованості за комісією в розмірі 7785 грн. 34 коп. судовому захисту не підлягає через сплив строку позовної давності, а отже, у задоволені позовних вимог необхідно відмовити.

Відповідачем не заявлені вимоги про відшкодування судових витрат, судові витрати, понесені позивачем, відповідно до ст. 141 ЦПК України у звязку з відмовою у задоволені позову не відшкодовуються.

Керуючись ст. ст. 141, 259, 265, 268, 273, 354-355, п.п.15.5 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Донецької області через Костянтинівський міськрайонний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складання повного судового рішення 18 червня 2018 року.

Позивач: публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «ПриватБанк», місцезнаходження: м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1д, ЄРДПОУ 14360570.

Відповідач: ОСОБА_1, зареєстроване місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_2.

Суддя