Постанова

Іменем України

13 червня 2018 року

м. Київ

справа № 454/1690/16

провадження № 61-14193св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є. (суддя-доповідач),

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Коротуна В. М., Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - фермерське господарство «Бурки Віталія Володимировича»,

представник позивача - ОСОБА_1,

відповідач - держава Україна в особі Державної казначейської служби України,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу фермерського господарства «Бурки Віталія Володимировича», подану представником ОСОБА_1, на ухвалу апеляційного суду Львівської області у складі судді Левик Я. А. від 12 грудня 2016 року,

ВСТАНОВИВ:

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У липні 2016 року фермерське господарство «Бурки Віталія Володимировича» (далі - ФГ «БуркиВ. В.») звернулося до суду з позовом до держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої в результаті незаконних дій судді Сокальського районного суду Львівської області, що спричинило приниження його честі, гідності та ділової репутації.

Позовна заява мотивована тим, що ухвалою судді Сокальського районного суду Львівської області від 18 грудня 2015 року відмовлено у відкритті провадження у цивільній справі № 454/2964/15-ц за позовом ФГ «Бурки В. В.» до Галицького районного суду м. Львова, держави України в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди. Вказана ухвала в частині відмови у відкритті провадження у справі за позовом ФГ «БуркиВ. В.» до держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди скасована, питання про відкриття провадження у справі у цій частині передано на новий розгляд до суду першої інстанції, в іншій частині ухвалу залишено без змін. Вказує, що внаслідок порушення суддею Сокальського районного суду Львівської області конституційних прав, гарантованих йому статтями 8, 40, 55, 56 Конституції України, що позбавило права доступу до правосуддя, йому було спричинено моральні страждання, які полягають у приниженні честі, гідності, ділової репутації, які позивач оцінив у розмірі 1 000 000 грн.

Заочним рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 19 вересня 2016 року у задоволенні позовних вимог ФГ «Бурки В. В.» відмовлено.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, виходив із того, що позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження заподіяння йому моральних страждань та переживань постановленням суддею Сокальського районного суду Львівської області ухвали від 18 грудня 2015 року.

Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 20 жовтня 2016 року апеляційну скаргу ФГ «Бурки В. В.» на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 19 вересня 2016 року залишено без руху для усунення недоліків апеляційної скарги, а саме, для сплати судового збору за подання скарги.

Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 11 листопада 2016 року в задоволенні клопотання ФГ «Бурки В. В.» про продовження строку виконання ухвали від 20 жовтня 2016 року відмовлено. Апеляційну скаргу ФГ «Бурки В. В.» на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 19 вересня 2016 року повторно залишено без руху, вказавши розмір судового збору, реквізити та порядок його сплати.

Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 12 грудня 2016 року в задоволенні клопотання ФГ «Бурки В. В.» про продовження строку виконання ухвали від 11 листопада 2016 року відмовлено. Апеляційну скаргу ФГ «Бурки В. В.» на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 19 вересня 2016 року визнано неподаною та повернуто заявнику.

Визнаючи неподаною та повертаючи апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції виходив з того, що позивач недоліки апеляційної скарги в зазначений час не усунув, а саме, не сплатив судовий збір за подання скарги та не подав доказів про звільнення від сплати судового збору.

У січні 2017 року представник ФГ «Бурки В. В.» подав касаційну скаргу до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, у якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати оскаржувану ухвалу апеляційного суду та направити справу для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що враховуючи характер спору в указаній справі відповідно до пункту 13 частини другої статті 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір не сплачується ні за подання позовної заяви, ні за подання апеляційної скарги.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод всі судові процедури повинні бути справедливими.

Апеляційна скарга на судове рішення місцевого суду підлягає оплаті судовим збором за ставками, визначеними підпунктами 6, 9 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» (далі - Закон № 3674-VI).

У статті 3 Закону № 3674-VI визначено об'єкти справляння судового збору.

Згідно з положеннями пункту 13 частини другої статті 3 Закону № 3674-VI судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду.

Із урахуванням системного аналізу цієї норми закону призначення судових витрат, а також змісту положення частини першої статті 3 цього Закону й встановлення законодавцем ставок судового збору за скарги при перегляді судових рішень у відсотках збору, що підлягає сплаті за подання позову (стаття 4), то зазначене слід розуміти так, що позивачі, які звільнені від сплати судового збору при поданні окремих позовів, та певні категорії осіб незалежно від категорії позову звільняються не лише від сплати судового збору за подання позову, а й за подання апеляційних та касаційних скарг. Порушені права позивача з наведених у позові підстав можуть захищатись як у суді першої інстанції (при пред'явленні позову), так і на наступних стадіях цивільного процесу, а саме при апеляційному перегляді. Ці стадії судового захисту є єдиним цивільним процесом, завдання якого є справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушеного права.

У даній справі при зверненні до суду із позовом про відшкодування моральної шкоди за рахунок держави України позивач був звільнений від оплати судового збору на підставі пункту 13 частини другої статті 3 Закону № 3674-VI.

У зв'язку з наведеним висновки апеляційного суду щодо визнання апеляційної скарги неподаною з підстав несплати судового збору є необґрунтованими.

Апеляційний суд у порушенням норм процесуального права позбавив ФГ «Бурки В. В.» права на апеляційне оскарження судового рішення, як складової частини права на справедливий суд, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція).

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини у статті 6 Конвенції, якою передбачено право на справедливий суд, там, де існують, апеляційні або касаційні суди, гарантії, що містяться у вказаній статті, повинні відповідати також і забезпеченню ефективного доступу до цих судів (пункт 25 рішення у справі «Делькур проти Бельгії» від 17 січня 1970 року та пункт 65 рішення у справі «Гофман проти Німеччини» від 11 жовтня 2001 року).

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.

Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.

Тобто Україна як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

З огляду на викладене оскаржувана ухвала апеляційного суду відповідно до вимог частини четвертої статті 406 ЦПК України підлягає скасуванню з передачею справи до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Керуючись статтями 406, 416ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу фермерського господарства «Бурки Віталія Володимировича», подану представником ОСОБА_1, задовольнити.

Ухвалу апеляційного суду Львівської області від 12 грудня 2016 року скасувати, справу передати до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.

З моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції скасоване судове рішення апеляційного суду втрачає законну силу.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська Н. О. Антоненко В. І. Журавель В. М. Коротун В. П. Курило