ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/2097/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" червня 2018 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Комаревцевої Л.В.

з секретарем - Гаврилюк О.В.

представника позивача Павлова П.І.

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у загальному позовному провадженні в відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" до ОСОБА_5 про звернення стягнення за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки,

В С Т А Н О В И В:

В листопаді 2017 року ПАТ «Державний ощадний банк України» звернулось до Дарницького районного суду м.Києва із позовом до ОСОБА_5 про звернення стягнення за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що 22.05.2008 між ПАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_5 був укладений договір про іпотечний кредит №2285, за умовами якого позичальник отримав кредит у сумі 983 778,75 грн. із сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14,25% річних у термін до 21.05.2033.

В забезпечення виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором, між сторонами укладено іпотечний договір №1202, відповідно до умов якого іпотекодавець передав в іпотеку нерухоме майно: майнові права на об"єкт інвестування, асаме: на трикімнатну квартиру АДРЕСА_2. У п.16 договору іпотеки сторони домовились, що договірна вартість предмета іпотеки становить 983 778,75 грн. В подальшому сторонами було внесено зміни до вказаного договору у зв"язку із завершенням будівництва, а саме: предметом іпотеки визначено трикімнатну квартиру АДРЕСА_3).

Позивач виконав свої зобов"язання за договором про іпотечний кредит у повному обсязі, однак у зв"язку з неналежним виконанням відповідачем своїх кредитних зобов"язань, станом на 20.10.2017, відповідач має перед позивачем заборгованість на загальну суму 325 408,87 грн.

У зв"язку з викладеним позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за договором про іпотечний кредит у сумі 325 408,87 грн. та звернути стягнення на передмет іпотеки за іпотечним договором, визначивши спосіб леалізації предмета іпотеки, шляхом проведення прилюдних торгів.

Представник позивача в судове засідання з'явився, позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити у повному обсязі.

Відповідач та його представник у судове засідання з'явились, позовних вимог не визнали, просили суд відмовити у задоволенні позову на підставах викладених у відзиві на позов.

Суд, заслухавши виступи учасників процесу, дослідивши матеріали справи та оцінивши надані суду докази, дійшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 22.05.2008 між ПАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_5 було укладено договір про іпотечний кредит №2285, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у сумі 983 778,75 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14,25% річних.

За умовами укладеного кредитного договору позичальник зобов'язався належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відповідну плату за кредитом і виконати всі інші зобов'язання, які визначені у цьому договорі.

В порядку забезпечення виконання зобов'язань, що випливають з вказаного кредитного договору, між банком та відповідачем було укладено іпотечний договір №1202 від 23.05.2008, за умовами якого в іпотеку банку передано майнові права на об"єкт інвестування, а саме: трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 у Дарницькому районі м.Києва.

Крім того, 18.11.2011 між сторонами укладено договір про внесення змін та доповнень до іпотечного договору №1202, відповідно до п.1 якого внесено зміни до пункту 1.2 статті 1 Предмет договору та викладено його в наступній редакції: "1.2. Предметом іпотеки за цим договором є нерухоме майно, а саме: трикімнатна квартира НОМЕР_2 на 5 поверсі, загальною площею - 128,10 кв.м., житловою площею - 68,70 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1".

Відповідно до п. 1.3 кредитного договору визначено, що надання кредиту здійснюється частинами шляхом безготівкового перерахування коштів в національній валюті за дорученням позичальника з рахунку наданого кредиту на поточний рахунок ФФБ НОМЕР_1, протягом 1 робочого дня з моменту виконання позичальником загальних умов надання кредиту.

Пунктом 1.5 кредитного договору передбачено, що позичальник зобов'язується здійснювати погашення кредиту шляхом внесення готівки до каси банку або шляхом безготівкових перерахування щомісячно рівними частинами в сумі 3280,00 грн. до 25 числа кожного місяця, починаючи з наступного місяця після отримання кредиту та здійснювати сплату нарахованих процентів за користування кредитом починаючи з травня 2008 року.

Відповідно до п. 3.4 кредитного договору банк має право вимагати від позичальника повернення суми кредиту в цілому, або у визначеній банком частині, сплати процентів за його користування та інших платежів, що належать до сплати за цим договором, у випадку невиконання або неналежного виконання позичальником та/або майновим поручителем будь-яких зобов'язань за іпотечним договором.

Виконання позичальником вимоги банку щодо дострокового повернення суми кредиту належних до сплати процентів та інших платежів відповідно до умов цього договору повинно бути проведено позичальником протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дати одержання такої вимоги від банку.

Пункт 4.2.2 кредитного договору передбачено, що при виникненні простроченої заборгованості за кредитом чи процентами більше ніж на 2 місяці, а також в інших випадках передбачених цим договором, вимагати дострокового повернення кредиту, нарахованих процентів та інших платежів за цим договором та стягнути заборгованість за цим договором в примусовому порядку, в тому числі, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором.

У пункті 6 кредитного договору передбачено, що у разі виникнення між сторонами спорів за цим договором або у зв'язку з ним, сторони зроблять все необхідне для врегулювання вказаних спорів шляхом переговорів. Спори та суперечки в рамках цього договору, врегулювання яких сторонами не досягнуто протягом 30 календарних днів вирішуються в судовому порядку відповідно чинного законодавства України.

Однак, позивачем не наданого до суду належних доказів направлення вимоги відповідачу щодо відкликання кредиту у зв"язку із наявною у відповідача заборгованістю за кредитним договором (фіскального чеку з описом вкладення в цінний лист), також не надано доказів отримання цієї вимоги відповідачем.

В свою чергу, відповідач наголошує, що не отримував жодних вимог позивача про відкликання кредиту, що підтверджується тим, що до тепер відповідач здійснює щомісячне погашення заборгованості по кредиту та процентам, як передбачено умовами кредитного договору, про що свідчать квитанцій за період з вересня 2017 по лютий 2018 року та не заперечується стороною позивача.

Крім того, обставини щодо відкликання кредиту, на які посилається позивач спростовуються тим, що ПАТ «Державний ощадний банк України» уже в 2017 році запропонував відповідачу сплатити страховий платіж щодо предмета іпотеки відповідно до умов кредитного договору та договору іпотеки, що відповідачам було зроблено 25.01.2017 згідно з платіжним дорученням на суму 2951,34 грн., тобто такими свої діями позивач підтвердив дію кредитного договору та договору забезпечення.

Згідно із частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 1ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Позивач вказує, що ОСОБА_5 умови договору кредиту належним чином не виконує і станом на 20.10.2017 сума його загальної заборгованості перед позивачем складає 325 408,87 грн., з них: загальна сума не простроченого кредиту (основного боргу) у сумі 283 104,75 грн., загальна сума прострочених чергових платежів за кредитом (за основним боргом) у сумі 13 062,14 грн., загальна сума прострочених нарахованих відсотків у сумі 7695,51 грн., нараховані поточні відсотки за період з 01.10.2017 по 19.10.2017 у сумі 2196,91 грн., загальна сума пені за несвоєчасну сплату основного боргу по кредиту у сумі 3806,83 грн., загальну суму пені за несвоєчасну сплату відсотків за користування кредитом з 19.10.2014 по 19.10.2017 у сумі 2976,28 грн., загальна сума інфляційних втрат від прострочених сум заборгованості по основному боргу за період з 19.10.2014 по 19.10.2017 у сумі 8257,67 грн., загальна сума інфляційних втрат від прострочених сум заборгованості по відсоткам за період з 19.10.2014 по 19.10.2017 у сумі 2849,05 грн., загальна сума 3% річних від прострочених сум заборгованості по основному боргу за період з 19.10.2014 по 19.10.2017 у сумі 958,56 грн., загальна сума 3% річних від прострочених сум заборгованості по відсоткам за період з 19.10.2014 по 19.10.2017 у сумі 501,17 грн., що підтверджується наданим позивачем розрахунком.

Однак, як вбачається із наданих сторонами доказів, станом на дату подачі позовної заяви заборгованість зазначена в розрахунку позивача не відповідала дійсності, оскільки відповідач здійснював погашення, в тому числі, простроченої заборгованості, що підтверджується квитанцією, зокрема від 19.10.2017 року на суму 10 000,00 грн., внесення якої зараховано позивачем на погашення процентів в розмірі 7 695,51 грн. та кредиту - 2 304,49 грн.

Крім того, Відповідачем здійснювалось щомісячне погашення заборгованості по кредиту та відсоткам, а саме: 22.11.2017 в сумі 10 000,00 грн., 22.12.2017 в сумі 7000,00 грн., 24.01.2018в сумі 8000,00 грн. 23.02.2018 в сумі 7165,65 грн. та 23.02.2018 в сумі 7381,29 грн. відповідачем погашено пеню.

За таких обставин, слід зазначити, що розрахунок заборгованості доданий до позовної заяви позивачем на підтвердження своїх вимог не відповідав дійсності як на дату його складання так і на дату подачі позовної заяви до суду.

Представник позивача не звертався до суду із клопотанням про надання часу для уточнення позовних вимог, хоча факту здійснення відповідачем зазначених виплат не заперечував.

Згідно зі ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Статтею 572 ЦК передбачено, що в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Відповідно до ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.

За змістом статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, встановленому цим Законом. Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

При цьому згідно із частиною першою статті 37 Закону України "Про іпотеку" правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності.

Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульоване статтею 39 цього Закону, якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону.

Крім того, суд, розглядаючи даний спір, вважає за обов'язкове врахувати правові висновки Верховного Суду України. Так, правова позиція Верховного Суду України, що висловлена ним 28 вересня 2016 року в своїй постанові в справі N 6-1243цс16, вказує, що відповідно до частини третьої статті 33 Закону України "Про іпотеку" звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно п.6.4 договору іпотеки в разі прийняття рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, останній (предмет іпотеки) на підставі договору між іпотекодавцем і іпотекодержателем або рішення суду може бути переданий іпотекодержателю або іншій особі в управління на період до його реалізації.

Крім того, суд дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позивачем, не надано суду доказів того, що ним відповідно до умов укладеного договору іпотеки надіслано відповідачу повідомлення про застосування застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом продажу предмета іпотеки; що відповідачем чинились перешкоди у доступі іпотекодержателю до предмета іпотеки та у разі доведеності факту отримання повідомлення про застосування застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом продажу предмета іпотеки ухилення останньої від виконання умов договору іпотеки, не доведено вирішення справи в позасудовому порядку.

Верховний Суд України в узагальненні роз'яснив, що положення Закону України "Про іпотеку"є оціночним, у зв'язку із чим підлягає детальному мотивуванню в рішенні суду. У такому разі суд повинен дійти висновку про те, чи підпадає спірна ситуація, яка ним розглядається, під зміст цього оціночного поняття та чи не суперечить його застосування загальному змісту й призначенню права, яким урегульовано конкретні відносини. При цьому повинна бути врахована й співмірність заборгованості з вартістю іпотечного майна. Аналогічна позиція міститься і в п. 41 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України N 5 від 30 березня 2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин".

З огляду на ці обставини у контексті положень Закону України «Про іпотеку» та правових позицій Верховного Суду України щодо застосування цього Закону, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення заявленого позову.

Вартість предмету іпотеки в наданих суду доказах на час звернення з позовом до суду не визначена, за таких обставин, суд вважає недоведеним те, що позовні вимоги співмірні із залишком боргу.

Крім того, згідно ч. 1 ст. 39 Закону України "Про іпотеку" у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Всупереч вказаним вимогам закону суду не подано достатніх даних та належних і допустимих доказів обставин, які підлягають обов'язковому зазначенню у рішенні суду у випадку звернення стягнення на предмет іпотеки.

Зокрема, позивачем надано до суду звіт про незалежну експертну оцінку вартості нерухомого майна, а саме: квартири АДРЕСА_1 станом на 17.08.2017 року, відповідно до якого загальна ринкова вартість об"єкта оцінки без урахування ПДВ склала 1 134 000,00 грн., тоді як відповідачем також надано відповідний звіт станом на 22.03.2018 року, відповідно до якого ринкова вартість зазначеної квартири становить 2 642 775,00 грн.

Сторонами не було заявлено до суду клопотання про проведення про проведення судової будівельно-технічної експертизи для встановлення об"єктивної ринкової вартості спірної квартири, оскільки надані стононами висновки мають різницю у періоді їх виконання та значну різницю у ринковій вартості предмету іпотеки, у зв"язку з чим суд був позбавлений об'єктивно оцінити співмірність та обґрунтованість позовних вимог банку, тому задоволення позову в межах наявних у справі доказів є неможливим.

Також, згідно до ст.ст. 10, 12, 81, ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень; доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи..

Таким чином, на основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, враховуючи наведене, на підставі поданих сторонами доказів, суд вважає, що позовні вимоги не ґрунтуються на зібраних у справі і досліджених судом письмових доказах, не узгоджуються із чинним законодавством України, позивач не довів позовні вимоги, тому достатніх правових і фактичних підстав для задоволення позову суд не вбачає.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд також вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

Судовий збір у справі складає 6481,13 грн., який сплачений позивачем при зверненні до суду, оскільки в задоволенні позовних вимог було відмовлено, то судовий збір не повертається.

Керуючись ст. ст.10, 12, 81, 258, 259, 263 265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" до ОСОБА_5 про звернення стягнення за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки - залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Дарницький районний суд м. Києва.

Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну і резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, цей строк обчислюється з дня складання повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 04.07.2018

Суддя Л.В. Комаревцева