Справа №463/2808/17
Провадження №2-п/463/17/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2018 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Леньо С. І.

з участю секретаря Станько Р.О.

представника заявника ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові заяву представника відповідача ОСОБА_3 міського комунального підприємства «Львівводоканал» про перегляд заочного рішення Личаківського районного суду м. Львова від 13 лютого 2018 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 міського комунального підприємства «Львівводоканал» про стягнення грошових коштів -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до відповідача ЛМКП «Львівводоканал» про стягнення з останнього помилково сплачених коштів в розмірі 5 896,32 грн.

В обґрунтування позовних вимог покликалась на те, що 23.07.2015р. набула у власність квартиру № 6 в будинку № 6 на вул. Перемиська у м. Львова, яка придбана у системі електронних торгів арештованого майна «СЕТАМ». Попереднім власником цієї квартири був ОСОБА_5 З метою подальшого використання цієї квартири, звернулась до суду з позовом про виселення попереднього власника. Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 29.10.2015р. її позов задоволено. Виселено попередніх власників ОСОБА_6 та ОСОБА_7, а її вселено у згадану вище квартиру. Таке рішення фактично виконано органами виконавчої служби 18.03.2016р. Після цього звернулась до відповідача з заявою про укладення договору на надання послуг централізованого постачання холодної води і водовідведення. Для укладення такого договору відповідач повідомив про необхідність оплати заборгованості, розмір якої становить 5 927,79 грн., яку добровільно оплатила 14.07.2016р. В подальшому дізналась, що розмір заборгованості за спожиті послуги водопостачання та водовідведення станом на 01.08.2015р. становить 5 032,74 грн., тоді як квартира набута нею у власність лише 23.07.2015р. Крім того, з часу набуття квартири у власність і до моменту фактичного вселення відповідач також нарахував плату за надані послуги з холодної води в розмірі 863,58 грн. Оскільки розмір заборгованості за спожиті послуги водопостачання та водовідведення розрахований для попереднього власника, а наданими послугами холодної води не користувалась до моменту фактичного вселення, звернулась до відповідача з вимогою повернути зайво сплачені кошти в сумі 5 896,32 грн. Відповідач відмовив в поверненні таких коштів, у звязку з чим просила стягнути їх в примусовому порядку.

Заочним рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 13.02.2018р., позов у вищезгаданій справі задоволено повністю. Стягнуто з ОСОБА_3 міського комунального підприємства «Львівводоканал» на користь ОСОБА_4 безпідставно отримані кошти в розмірі 5 896,32 грн. Вирішено питання судових витрат.

Відповідач звернувся до суду із заявою про перегляд вказаного заочного рішення, мотивуючи тим, що його неявка в судове засідання обумовлена перебуванням у відпустці та на лікарняному. Крім того, про існування заборгованості позивач могла довідатись з моменту придбання квартири на електронних торгах. Також, позивач приховує той факт, що 14.07.2016р. відчужила згадану квартиру, а за умовами договору купівлі-продажу, саме продавець зобовязався оплатити заборгованість по сплаті житлово-комунальних послуг. Тому, в цей день і було здійснена оплата спірної суми. Твердження про те, що позивач не користувалась наданими послугами відповідача не відповідають дійсності, оскільки з моменту придбання квартири і до її відчуження позивач не подавала відповідної заяви про опломбування води у ЛМКП «Львівводоканал». Крім того, позивачем оплачено заборгованість в розмірі 5 927,79 грн., тоді як вона просить повернути 5896,32 грн. Тому вважає, що заочне рішення суду не може залишатись в силі і просить таке скасувати.

Позивач у справі скерував до суду письмові заперечення проти заяви відповідача, вказуючи про те, що в такій заяві відсутні посилання про причини неподання відзиву на позовну заяву. Крім того, представник відповідача не зазначає про причини неприбуття в судове засідання 16.11.2017р. та причини неможливості забезпечити явку іншого представника. Докази, які б мали істотне значення для правильного вирішення справи відповідач не наводить. Факт відчуження квартири не спростовує факту оплати заборгованості за послуги, надані попередньому власнику, а розмір обрахованих до стягнення коштів пояснюється тим, що така заборгованість в сумі 5896,32 грн. існувала на дату вселення, про що зазначено у позовній заяві. Тому, в задоволенні заяви відповідача просить відмовити.

В судовому засіданні представник заявника згідно належної довіреності від 06.10.2017р. ОСОБА_1 вимоги заяви підтримала. Дала пояснення, аналогічні вищенаведеним та просить таку задовольнити.

Представник позивача у справі проти обґрунтованості заяви заперечив з підстав, викладених в письмових запереченнях. Просить залишити таку заяву без задоволення.

Розглянувши заяву про перегляд заочного рішення, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що строк для подання заяви про перегляд заочного рішення належить поновити, а саму заява залишити без задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 284 ЦПК України, заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. При цьому, як зазначено в ч. 3 цієї статті, учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Згідно повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.50), копія заочного рішення суду отримана відповідачем 27.03.2018р., тоді як заява про його перегляд подана до суду 04.04.2018р. В розумінні ч. 3 ст. 288 ЦПК України така причина пропуску встановленого законом строку є поважною, внаслідок чого він підлягає поновленню.

У відповідності до ч. 1 ст. 284 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Згідно ч. 1 ст. 288 ЦПК України, заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не зявився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Виходячи зі змісту як ст. 288 ЦПК України, ці підстави повинні бути в сукупності, є взаємозалежними і окремо одна від одної не можуть бути правовим підґрунтям для скасування заочного рішення.

Судом встановлено, що справа розглянута за відсутності відповідача. З огляду на те, що відповідач є юридичною особою, засновником якої виступає Львівська міська рада, такі причини неявки як відпустка конкретного працівника і перебування такого працівника на лікарняному не можуть вважатись поважними, оскільки жодним чином не пояснюють причин неможливості забезпечення явки іншого представника. Крім того, як вірно вказує представник позивача, відповідач жодним чином не обґрунтував причин неподання відзиву на позовну заяву.

Тому, немає підстав вважати, що неявка відповідача в судове засідання обумовлена обєктивними причинами.

ЄСПЛ у справі «Христов проти України» (п. п. 33, 34) вкотре повторив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (див. справу «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania) [GC], N 28342/95, п. 61, ECHR 1999-VII).

Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata (див. там же, п. 62), тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обовязкового до виконання рішення суду лише з однією метою домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі. Повноваження судів вищого рівня з перегляду мають здійснюватися для виправлення судових помилок і недоліків, а не задля нового розгляду справи. Таку контрольну функцію не слід розглядати як замасковане оскарження, і сама лише ймовірність існування двох думок стосовно предмета спору не може бути підставою для нового розгляду справи. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини (див. справу «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), N 52854/39, п. 52, ECHR 2003-IX). ЄСПЛ має визначити, чи органи влади здійснювали свої повноваження порушити та провести екстраординарну процедуру перегляду судової постанови таким чином, щоб забезпечити, наскільки це можливо, справедливу рівновагу між інтересами відповідної особи та необхідністю підтримання ефективності системи судочинства (див., mutatis mutandis, справи «Нікітін проти Росії» (Nikitin v. Russia), N 50178/99, п. 57, ECHR 2004-VIII, та «Савінський проти України» (Savinskiy v. Ukraine), N 6965/02, п. 23, від 28 лютого 2006 року).

Доводи представника відповідача про те, що позивач могла дізнатись про наявність заборгованості станом на час придбання квартири, а відчужуючи її зобовязалась згідно договору купівлі-продажу оплатити наявну заборгованість правового значення не мають, оскільки спірні правовідносини повязані з поверненням безпідставно набутого майна, а згідно ч. 2 ст. 1212 ЦК України, положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. В такому випадку, немає значення якою була поведінка заявника при оплаті цієї заборгованості добровільною чи результатом помилки. Розмір обрахованих до стягнення безпідставно набутих коштів є вірним і такий охоплює період, що передував фактичному вселенню, коли відповідач не користувалась послугами відповідача, внаслідок чого не зобовязана була їх оплачувати.

Посилань на будь-які інші докази, які б свідчили про необхідність провести екстраординарну процедуру перегляду судового рішення заява відповідача не містить, що в кінцевому виключає можливість її задоволення.

Керуючись ст. ст. 260, 284, 288 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в:

Поновити представнику відповідача ОСОБА_3 міського комунального підприємства «Львівводоканал» строк на подання заяви про перегляд заочного рішення.

Заяву представника відповідача ОСОБА_3 міського комунального підприємства «Львівводоканал» про перегляд заочного рішення Личаківського районного суду м. Львова від 13 лютого 2018 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 міського комунального підприємства «Львівводоканал» про стягнення грошових коштів залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали суду складено 30.05.2018 року.

Суддя: Леньо С. І.