Справа № 369/4551/16-ц
Провадження № 2/369/1017/18
РІШЕННЯ

Іменем України

19.06.2018 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючої судді Пінкевич Н.С.,

при секретарі Водала А.Ю.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представників відповідачів Дьячкова В.В., Кобко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Сускб-Транс», приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «Інго Україна», треті особи ОСОБА_5, ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

в с т а н о в и в :

У травні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до ТОВ «Сускб-Транс» про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП. Свої вимоги мотивував тим, що 26 грудня 2015 року сталось ДТП з вини водія ОСОБА_5, який працює в ТОВ «Сускб-Транс» та під час ДТП виконував свої трудові обов'язки. В результаті зіткнення його автомобіль зазнав механічних пошкоджень. Страховою компанією йому було виплачено страхове відшкодування в розмірі 43 849,15 грн. Але дана сума не покриває завдані збитки та не відшкодованою залишається шкода в розмірі 272 205,51 грн. Крім того, ним були понесені матеріальні витрати на проведення дослідження - 2000 грн., послуги адвоката - 10 000 грн., послуги евакуатора - 850 грн., які також має відшкодувати відповідач по справі - ТОВ «Сускб-Транс».

Також йому було завдано моральної шкоди, оскільки несподівано змінився життєвий ритм, пошкоджений автомобіль потрібен йому для роботи, погіршились умови його життя та його родини. Моральну шкоду він оцінює в розмірі 30 000 грн.

У добровільному порядку відповідач відшкодовувати заподіяні збитки не бажає.

Просив суд стягнути з ТОВ «Сускб-Транс» на його користь завдану матеріальну шкоду в розмірі 284 205,51 грн.; на відшкодування моральної шкоди 30 000 грн.; витрати на проведення експертних дослідження в розмірі 2000 грн.; витрати, пов'язані із залученням евакуатора, в розмірі 850 грн.; витрати, пов'язані із залученням захисника, в розмірі 10 000 грн.; витрати по сплаті судового збору в розмірі 3142 грн.

У судовому засіданні ухвалою від 16 червня 2016 року до участі у справі було залучено ОСОБА_5 у якості третьої особи.

У судовому засіданні ухвалою від 18 серпня 2016 року до участі у справі було залучено приватне акціонерне товариство «Акціонерна страхова компанія «Інго Україна» та ОСОБА_6 у якості третіх осіб.

У судовому засіданні ухвалою від 08 вересня 2016 року приватне акціонерне товариство «Акціонерна страхова компанія «Інго Україна» було залучено у якості співвідповідача.

При розгляді справи ОСОБА_1 подав уточнену заяву (т.1 а.с. 139-144). Вказав, що розмір заподіяної йому матеріальної шкоди становить 120 294 грн., що підтверджується звітом №2904 від 29 квітня 2016 року. Утилізаційна вартість транспортного засобу становить 43 193,09 грн., що підтверджено звітом №2904(1) від 29 квітня 2016 року. Оскільки матеріальний збиток визначався з вартості автомобіля на час ДТП, тому до відшкодуванню підлягає матеріальний збиток в розмірі 77 100,91 грн.

Так, страховою компанією йому було сплачено страхове відшкодування в розмірі 43 849,15 грн., тому ПрАТ АСК «Інго» має відшкодувати збитки в межах ліміту відповідальності (50 000 грн.) - 6150,85 грн.

Оскільки завдані збитки повністю не покривають страховим відшкодуванням, тому ТОВ «Сускб-Транс», як власник транспортного засобу та на підставі ст.ст.1172, 1194,1187, 1166 ЦК України, має відшкодувати матеріальний збиток в розмірі 27 100,91 грн., відшкодувати витрати на проведення експертних досліджень - 2000 грн., витрати, пов'язані з залучення евакуатора для переміщення пошкодженого транспортного засобу, - 850 грн.

Вимоги про відшкодування моральної шкоди обґрунтовував тим, що ДТП сталась перед новим роком. Його автомобіль був повністю знищений, тому він був дуже засмученим та відчував душевні страждання, а його родина залишилась без засобів для пересування. У цей день він віз святкові подарунки, які в результаті ДТП були повністю знищені. Від удару його автомобіль відкинуло на 80 метрів від місця зіткнення, а він зі своєю дружиною в цей час перебували в автомобілі та від удару отримали тілесні ушкодження. Він почував біль в хребті та деякий час не міг працювати. У зв'язку з пошкодженням його автомобіля він вимушений був звільнитись з роботи та докладати зусиль для знаходження засобів для існування. Моральну шкоду оцінив в розмірі 30 000 грн.

Остаточно просив суд стягнути з ТОВ «Сускб-Транс» на його користь матеріальну шкоду 27 100,91 грн.; стягнути з ПрАТ АСК «Інго» на його користь страхове відшкодування 6150,85 грн.; стягнути з ТОВ «Сускб-Транс» на його користь моральну шкоду 30 000 грн.; стягнути з ТОВ «Сускб-Транс» на його користь витрати на проведення дослідження 2000 грн.; стягнути з ТОВ «Сускб-Транс» на його користь витрати, пов'язані з залученням евакуатора, 850 грн.; стягнути солідарно з ТОВ «Сускб-Транс» та ПрАТ АСК «Інго» витрати на правову допомогу; стягнути з ТОВ «Сускб-Транс» на його користь витрати по сплаті судового збору 2030 грн.; стягнути з ПрАТ АСК «Інго» на його користь витрати по сплаті судового збору 615 грн.

У судовому засіданні позивач та представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі.

У судовому засіданні представники ТОВ «Сускб-Транс» проти позову заперечували, вважали його надуманим, необґрунтованим. Просили відмовити в задоволенні позову.

У судове засідання представник ПрАТ АСК «Інго», ОСОБА_5, ОСОБА_6 не з'явились. Про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в розгляді справи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступних підстав.

Так, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 82 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

При розгляді справи судом встановлено, що 26 грудня 2015 року о 13 год. 45 хв. на 66 км а/д Київ-Чоп в напрямку м. Житомир, водій ОСОБА_5, керуючи транспортним засобом DAF, державний номерний знак НОМЕР_1, не дотримався безпечної дистанції, в наслідок чого допустив зіткнення з автомобілем Mercedes-Benz, державний номерний знак НОМЕР_2, під керуванням гр. ОСОБА_1 В результаті ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. Своїми діями ОСОБА_5 порушив п. 13.1 ПДР

Постановою Макарівського районного суду Київської області від 11 лютого 2016 року ОСОБА_5 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

З свідоцтва про реєстрацію транспортних засобів, виданого Вінницьким ВРЕР ВДАІ УМВС України у Вінницькій області, вбачається, що власником автомобіля Mercedes-Benz, державний номерний знак НОМЕР_2, є ОСОБА_6

З матеріалів справи вбачається, що на час ДТП цивільно-правова відповідальність водіїв автомобіля DAF, державний номерний знак НОМЕР_1, була застрахована в ПрАТ АСК «Інго».

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно з п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" роз'яснено, шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

В силу вимог процесуального законодавства, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Порушення водієм вимог Правил дорожнього руху України стало причиною та умовою виникнення і настання даної дорожньо-транспортної пригоди і знаходиться в прямому причинному зв'язку з наслідками, які наступили в результаті ДТП - пошкодження автомобілів.

Ст. 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час ДТП, яка сталась за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором.

Згідно ст. 22.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна в результаті ДТП життю, здоров'ю, майну третьої особи.

За ст. 28 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01 липня 2004 року шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода пов'язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.

У ст. 9.2 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та п.2 полісу №АЕ/5624861 обов'язковий ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 000 грн. на одного потерпілого та встановлений розмір франшизи в розмір 510 грн.

Ст. 12.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих.

Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

За ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Частиною другою статті 1192 ЦК України передбачено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Так, на підтвердження завданих збитків позивач надав суду звіти про визначення вартості матеріального збитку №2904 від 29 квітня 2016 року та №2904 (1) від 29 квітня 2016 року, виконаних ФОП ОСОБА_7.

Також за клопотанням позивача судом була проведена автотоварознавча експертиза №18839/16-54 від 16 травня 2017 року КНДІСЕ.

При вирішенні розміру матеріального збитку суд приймає до уваги експертизу, проведену за ухвалою суду, оскільки дана експертиза є повною, обґрунтованою, експерт попереджався про кримінальну відповідальність. Суд також враховує заперечення представників відповідача з поданими рецензіями на звіт щодо неповноти, неточності звітів від 29 квітня 2016 року.

На підставі наведеного суд приходить до висновку, що позивачу завдано збитків на суму 62 469,13 грн. З матеріалів справи встановлено, що позивач отримав страхове відшкодування в розмірі 43849,15 грн. Тому вимоги про стягнення з ПрАТ АСК «Інго» страхового відшкодування в розмірі 5700,85 грн. (шкода не покрита страховою виплатою) є обґрунтованими та підлягають до задоволення. При цьому суд враховує, що полісом встановлена франшиза в розмірі 510 грн., на яку зменшується страхове відшкодування.

За ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

З матеріалів справи встановлено, що на час ДТП ОСОБА_5 працював в ТОВ «Сускб-Транс» на посаді водія. Дана обставина не оспорювалась учасниками при розгляді справи.

З аналізу змісту глави 82 ЦК України вбачається, що законодавець розрізняє поняття "особа, яка завдала шкоду" та "особа, яка відповідає за шкоду". За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі ч. 1 ст. 1191 ЦК України набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.

Обумовлені диспозицією ст. ст. 1187, 1188 ЦК України обставини відносяться до спеціальних деліктів, які передбачають особливості суб'єктного складу відповідальних осіб (коли обов'язок відшкодування шкоди покладається не на безпосереднього заподіювача, а на іншу вказану у законі особу - власника джерела підвищеної небезпеки) та встановлюють покладення відповідальності за завдання шкоди незалежно від вини заподіювача.

Так, ст. 1187 ЦК України встановлює особливого суб'єкта, відповідального за завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки.

Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України таким суб'єктом є особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Не є таким суб'єктом і не несе відповідальності перед потерпілим за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, особа, яка керує транспортним засобом у зв'язку з виконанням своїх трудових (службових) обов'язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом ( ч. 1 ст. 1172 ЦК України).

У такому випадку обов'язок щодо відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини водія, який на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, покладається на власника цього джерела підвищеної небезпеки, а не на винного водія (висновки Верховного Суду України, викладені у постанові № 6-108цс13 від 6 листопада 2013 року).

Як роз'яснено у п. З Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" від 27 березня 1992 року № 6 з послідуючими змінами, володілець джерела підвищеної небезпеки, не відповідає за шкоду, заподіяну цим джерелом, якщо ( доведене, що воно вибуло з його володіння внаслідок протиправних дій інших осіб, а не з його вини. Особи, які вчинили ці протиправні дії, відшкодовують шкоду за правилами відповідальності володільців джерел підвищеної небезпеки, а коли цьому сприяла винна поведінка володільця (не була забезпечена належна охорона тощо), відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, може бути покладено на особу, що протиправно заволоділа цим джерелом, і на його володільця відповідно до ступеня вини кожного з них.

З означеного вбачається, що винна в ДТП особа (водій) відшкодовує шкоду за правилами відповідальності володільця джерела підвищеної небезпеки, тобто, на підставі ч.2 ст. 1187 ЦК України, проте, зазначене не виключає відповідальності власника (володільця) джерела підвищеної небезпеки, винні дії якого сприяли скоєнню ДТП, який повинен відшкодувати заподіяну матеріальну шкоду у відповідності до ч. 4 статті 1187 ЦК України у визначеному судом розмірі.

Враховуючи вище наведене, зібрані по справі докази, а також заявлені позивачем позовні вимоги, суд вважає, що матеріали справи не містять тих обставин, що автомобіль вибув з володіння товариства внаслідок протиправних дій інших осіб, та ОСОБА_5 керував ним під час ДТП не у зв'язку з виконанням своїх посадових обов'язків.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що під час розгляду справи було безспірно встановлено, що ОСОБА_5 на момент ДТП використовував автомобіль, саме, з метою виконання своїх посадових обов'язків, оскільки дані обставини не було спростовано жодним належним та допустимим доказом, а отже, і шкоду повинен відшкодовувати відповідач ТОВ «Сускб-Транс» в розмірі, що не покривається страховим відшкодуванням, відповідно до ст.1172 ЦК України, а саме 12 919,13 грн. - шкода не покрита страховою виплатою та франшиза, (62 469,13 грн. (загальний розмір матеріальної шкоди) - 43849,15 грн. (сплачене страхове відшкодування) - 5700,85 грн. (страхове відшкодування).

Відповідно до постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01 березня 2013 року: при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Як при відшкодуванні шкоди в натурі, так і при відшкодуванні реальних збитків потерпілий має право вимагати відшкодування упущеної вигоди.

Ухвалюючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, суд з урахуванням принципу диспозитивності, тобто за заявою заподіювача шкоди, одночасно повинен вирішити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду.

Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), було використано нові вузли, деталі, комплектуючі частини, у тому числі іншої модифікації, що випускаються в обмін знятих із виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не має права вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого вартості такого майна (у разі відшкодування збитків).

У разі якщо на час виконання рішення суду про відшкодування шкоди, виправлення пошкодження за одержані за рішенням суду кошти зросли ціни на майно або роботи, на придбання чи проведення яких було присуджено відшкодування, потерпілий із цих підстав може заявити додаткові вимоги до особи, відповідальної за шкоду, якщо не було його вини в тому, що виконання проводилося вже після зростання цін і тарифів.

Якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження.

Порядок відшкодування шкоди, пов'язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 Закону № 1961-IV, який згідно зі статтею 8 ЦК (аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду. Тобто транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

У разі якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди.

Якщо ж транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди виплачується у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди та витратам з евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Доводи представників ТОВ «Сускб-Транс» щодо необґрунтованості та не підтвердження завданих матеріальних збитків, суд до уваги не бере, оскільки в даних відносинах діє презумпція вини. Відповідач на підтвердження своїх заперечень не надав доказів, а лише критично оцінював докази, подані позивачем. Також ними не спростовано належними та допустимими доказами висновок експерта.

На підтвердження витрат, пов'язаних з евакуацією транспортного засобу, позивач надав суду квитанцію №3177424 від 26 грудня 2015 року на суму 850 грн., що підлягають стягненню з ТОВ «Сускб-Транс», оскільки дані витрати, пов'язані з ДТП.

Оскільки суд визначив розмір матеріального збитку позивача на рівні вартості автомобіля на момент ДТП, враховуючи письмові заперечення проти позову щодо передачі автомобіля, тому слід зобов'язати ОСОБА_1 передати товариству з обмеженою відповідальністю «Сускб-Транс» автомобіль Mercedes-Benz E200, державний номерний знак НОМЕР_2, після відшкодування збитків товариством.

Відповідно до частини другої статті 22 ЦК України збитками визнаються витрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Виходячи зі змісту вищезазначеного, при вирішенні вказаного спору, у судовому засіданні підлягала обов'язковому встановленню наявність самої такої шкоди; протиправна, винна поведінка у формі дій або бездіяльності відповідача; причинний зв'язок між діями або бездіяльністю відповідача та наслідками, у вигляді шкоди, що були заподіяні позивачеві.

Посилання відповідача на неналежність доказів суд вважає не обґрунтованим, оскільки обов'язок доведення своїх заперечень також покладається на відповідача, в тому числі щодо моральної шкоди, що відображено в правових позиціях Верховоного Суду України. Жодних клопотань про забезпечення/витребування доказів представник відповідача не заявив, не повідомив про неможливість подання даних доказів. Враховуючи, що обов'язок доведення у деліктних правовідносинах покладається на відповідача, який не спростував надані позивачем докази щодо фактично понесених витрат, тому вимоги про стягнення з ТОВ «Сускб-Транс»завданих матеріальних збитків в розмірі 12 919,13 грн. та 850 грн. підлягають до задоволення, як різниця між сплаченим страховим відшкодуванням та фактично завданими збитками, а також витрати на еквакуатор.

Згідно із ч.1 ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, що полягає у душевних стражданнях яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в іншій спосіб, незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Пунктом 9 постанови Пленум Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 „Про судову практику в справах про відшкодування моральної( немайнової) шкоди" передбачено, що розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Також позивачу спричинені й моральні страждання, а саме внаслідок ДТП позивач пережив моральні страждання та хвилювання, змушений був витрачати час та кошти на відновлення порушеного права, що призвело до негативних змін упорядкованого життєвого ритму позивача. При встановленні розміру відшкодування моральної шкоди суд також враховує обставини справи та докази в їх сукупності, характер і тривалість страждань, стан здоров'я позивача, тяжкість ДТП та наслідки. Тому до стягненню з відповідача ТОВ «Сускб-Транс» підлягають кошти на відшкодування моральної шкоди в розмірі - 3 000 грн. У своїх запереченнях представником відповідача вказувалось на неналежність доказів позивача, але належних та допустимих доказів на спростування наданих позивачем доказів не надав, не заявив клопотань про їх витребування у разі складнощів в їх отриманні. При вирішені даного спору суд враховує і ту обставину, що позовна заява до суду надійшла ще у травні 2016 року, тому учасники мали достатньо часу для подання доказів.

За ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати:1) на професійну правничу допомогу;2) пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;3) пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;4) пов'язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує на підставі ч.1 ст. 141 ЦПК України, тобто з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору, понесені позивачем. Тому позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат, підлягають задоволенню відповідно до задоволеної частини позовних вимог, а саме в розмірі 475,9 грн. з ПрАТ АСК «Інго», та 1400,52 грн. - з ТОВ «Сускб-Транс».

Щодо витрат на правову допомогу, то в цій частині вимоги є необґрунтованими, не підтверджені відповідними рахунками, актами виконаних робіт, розрахунком таких робіт, та суд відмовляє в їх задоволенні.

Керуючись ст.ст.1-18, 76, 77-81, 95, 141, 228, 229, 235, 241, 244, 245, 258, 259, 263-265, 268, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 задоволити частково.

Стягнути з приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «Інго Україна» на користь ОСОБА_1 на відшкодування матеріальної шкоди 5700,85 грн. (п'ять тисяч сімсот грн. 85 коп.) та судові витрати 475,94 грн. (чотириста сімдесят п'ять грн. 94 коп.).

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Сускб-Транс» на користь ОСОБА_1 на відшкодування матеріальної шкоди 12 919,13 грн. (дванадцять тисяч дев'ятсот дев'ятнадцять грн. 13 коп.), на відшкодування витрат, пов'язані із залученням евакуатора 850 грн. (вісімсот п'ятдесят грн.), на відшкодування моральної шкоди 3000 грн. (три тисячі грн.) та судові витрати 1400,52 грн. (одна тисяча чотириста грн. 52 коп.).

Зобов'язати ОСОБА_1 передати товариству з обмеженою відповідальністю «Сускб-Транс» автомобіль Mercedes-Benz E200, державний номерний знак НОМЕР_2.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Київської області через Києво-Святошинський районний суд Київської області (пп.15.5 п.15 ч.1 Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 3 жовтня 2017 року) протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи(вирішення питання) без повідомлення(виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скаргу на рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлений 27 червня 2018 року.

Суддя