Справа №442/4003/17
Провадження №2/442/671/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2018 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області

в складі: головуючої судді Нагірної О.Б.

за участю секретаря судових засідань Харіва І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дрогобичі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу № 442/4003/17 за позовом ОСОБА_2 до ТзОВ «Універсальна бурова техніка» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, вихідної допомоги, середнього заробітку та відшкодування моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить стягнути з ТзОВ «Універсальна бурова техніка» на його користь нараховану, але не виплачену заробітну плату за період з 1 лютого 2017 року по 20 березня 2017 року, вихідну допомогу у розмірі середнього місячного заробітку 5360 грн., середній заробіток за період затримки розрахунку за період з 20 березня 2017 року по 20 травня 2017 року в сумі 10720,00 грн. , стягнути суму компенсації за невикористану відпустку за період 2015- 2016рр., 2015-2016рр., 2016-2017рр., стягнути компенсацію за затримку нарахованої, але не виплаченої зарплати у розмірі 505,83 грн., стягнути моральну шкоду у розмірі 19000,00 грн.

За час розгляду справи позивач збільшив позовні вимоги, просить стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за весь час затримки розрахунку за період з дня звільнення по день винесення рішення суду в сумі 58960,00 грн., стягнути з відповідача в його користь суму заподіяну відповідачем моральну шкоду у розмірі 23000,00 грн., стягнути із відповідача в його користь компенсацію за затримку нарахованої, але невиплаченої зарплати у розмірі 3105,56 грн.

Позов обґрунтовує тим, що 17 березня 2011 року позивача було прийнято на роботу у ТзОВ «Універсальна бурова техніка» на посаду начальника юридичного відділу - юрисконсульта 1-ої категорії. 20.03.2017 року позивач був звільнений у зв'язку із ліквідацією товариства у відповідності із статтею 40 пункт 1 КЗпП України. На день звільнення відповідачем не виплачено всіх належних виплат, які повинні були бути проведені на день звільнення.

Позивачем подавалась заява про забезпечення доказів шляхом витребування у ліквідаційної комісії ТОВ «Універсальна бурова техніка» належно оформленої письмової довідки про суму заборгованості по заробітній платі ОСОБА_2 станом на день його звільнення по ст. 40 п.1 КЗпП України, а також довідки про середній заробіток за останні два повні місяці, які передували його звільненню у відповідності до Постанови КМУ № 100 від 08.02.1995.

Ухвалою суду від 27.04.2018 таку заяву було задоволено.

На виконання ухвали суду про забезпечення доказів відповідачем ТзОВ «Універсальна бурова техніка» надано довідку про доходи позивача та про заборгованість по заробітній платі.

Крім цього, відповідачем в особі ліквідатора ТзОВ «Універсальна бурова техніка» Босака О.Є. подано до суду клопотання про закриття провадження у справі, в задоволенні якого відмовлено відповідно до ухвали суду від 12.06.2018року.

Згідно правил ч. 6 ст. 19 ЦПК України зазначений спір є малозначним, а тому відповідно до вимог ст. 274 ЦПК України справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження.

Суд констатує, що відповідачу ТзОВ «Універсальна бурова техніка» було встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву.

Враховуючи те, що відзиву відповідачем до суду подано не було, клопотання про проведення розгляду справи в судовому засіданні з викликом від жодної із сторони не надходило, позивач подав заяву про розгляд справи за його відсутності, суд приходить до переконання, що розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження у відповідності до вимог ч.5 ст.279 ЦПК України проводиться без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

У відповідності до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Так, у відповідності до ст. 4 ЦПК України кожна особа в порядку, встановленому цивільним кодексом, має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом.

Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України).

Відповідно до положень ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З копії трудової книжки вбачається, що 17.0.3.20111 року ОСОБА_2 був прийнятий на роботу у ТзОВ «Універсальна бурова техніка» на посаду начальника юридичного відділу - юрисконсульта 1-ої категорії. 20.03.2017 року позивач був звільнений з роботи у зв'язку із ліквідацією товариства у відповідності із статтею 40 пункт 1 КЗпП України.(а/с 4-13).

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в статті 117 КЗпП України відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника.

Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який ухвалює рішення по суті спору. Установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення або в разі його відсутності в цей день - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі не проведення його до розгляду справи - по день ухвалення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не позбавляє його відповідальності.

Верховний Суд України під час розгляду цивільної справи № 6-79цс14 роз'яснив, що передбачений частиною першою ст. 117 КЗпП обов'язок роботодавця з виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає при невиплаті з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП, при цьому визначальними є такі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 83 КЗпП України, у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація, за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Доказів про проведення розрахунку з позивачем у день звільнення відповідач не надав. Натомість, відповідно до довідки № 350 від 22.05.2018 року, виданої ТзОВ «Універсальна бурова техніка», заборгована заробітна плата складає всього: 14146,53, що складається з заборгованої заробітної плати - 3335,01грн., компенсації за невикористану відпустку - 6432,64 грн., вихідної допомога при скороченні - 4378,88 грн.

В день звільнення позивача відповідачем не було здійснено позивачеві виплати всіх сум, що належать йому від підприємства в день його звільнення.

Статтею 34 Закону України «Про оплату праці», визначено, що працівникам проводиться компенсація втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Відповідно до ч. 1ст. 117 КЗпП України,- в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений ч. 1 ст. 117 КЗпП України обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

За своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні є компенсаційною виплатою за порушення права на оплату праці, яка нараховується в розмірі середнього заробітку.

Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості сум належних при звільненні роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум.

Статті 116, 117 КЗпП України структурно віднесені до розділу VII „Оплата праці" указаного Кодексу. За своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не відноситься до неустойки та не є санкцією за невиконання грошового зобов'язання. Це компенсаційна виплата за порушення права на оплату праці, яка нараховується в розмірі середнього заробітку.

Крім того, слід зазначити, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку, що узгоджується з правовою позицією викладеною в рішенні Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року у справі № 1-5/2012.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» № 100 від 08.02.1995 р.,- нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, наданих в п. 6 Постанови № 13 від 24.12.1999 р. «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці»,- задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обовязкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Беззаперечно встановлено той факт, що позивачу не виплачувалась нарахована заробітна плата з вини відповідача, а тому також слід стягнути з відповідача в користь позивача компенсацію за затримку розрахунку.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноваженим ним орган виплачує працівникові за виконану роботу.

У п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" роз'яснено, що, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини.

Таким чином, відповідно до роз'яснень Пленуму ВСУ на підставі ст. 117 КЗпП стягується на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, по день постановлення рішення

Відповідно до положень ст. 117 КЗпП України відповідальність за затримку розрахунку при звільненні настає при наявності у цьому вини роботодавця.

Беззаперечно встановлено той факт, що позивачеві не виплачувались всі суми, що належать йому від підприємства в день його звільнення з вини відповідача, а тому слід стягнути з відповідача в користь позивача компенсацію за затримку розрахунку при звільненні.

Так, з урахуванням наведених вище норм, зокрема абзацу 3 п. 2 Порядку № 100, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто ті, що передують дню звільнення працівника з роботи.

Відповідно до п. 5 р. IV Порядку № 100, основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з п. В цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на кількість відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівникові здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячну кількість робочих днів у розрахунковому періоді (абзац 2 п. 8 Порядку).

Відповідно до розрахункової довідки №351 представленої ТзОВ «Універсальна бурова техніка» встановлено, що середньоденна заробітна плата становить 271,98 грн., з чим погоджується суд.

За період затримки виплати розрахункових коштів з вини Відповідача кількість робочих днів складає 306 робочих днів, таким чином сума середнього заробітку, як компенсації за затримку виплати розрахункових коштів при звільнені складає 271,98*306 днів = 83225 грн.90коп., а тому дану суму слід стягнути з відповідача в користь позивача .

Отже, аналізуючи наявні в матеріалах справи докази, керуючись положеннями законодавства, діючого на час виникнення спірних правовідносин, суд дійшов висновку про правомірність вимог позивача щодо стягнення з відповідача на його користь середнього заробітку за період затримки розрахунку при звільненні у розмірі 83225,90 грн. за заявлений період часу з 20.03.2017 року по день винесення рішення суду , оскільки судом встановлено порушення відповідачем вимог статті 116 КЗпП України щодо виплати позивачу всіх належних йому сум при звільненні.

Відповідно до роз'яснень, даних в п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної /немайнової/ шкоди», обов'язковому з'ясуванню при вирішенні справ про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, та вина останнього в її заподіянні. Зокрема, суд повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або витрат немайнового характеру, за яких обставин та якими діями /бездіяльністю/ вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну шкоду та з чого він виходив при цьому.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Як вказує законодавець, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом

Беззаперечно встановлено той факт, що позивачу не виплачувалась нарахована заробітна плата, те, що у позивача погіршився стан здоров'я внаслідок неправомірних дій відповідача, а тому суд, з урахуванням вимог розумності і справедливості, вважає можливим позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 2000 гривень.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з ТзОВ «Універсальна бурова техніка» необхідно судовий збір в дохід держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.43, 55, 124 Конституції України, ст.ст. ст.ст. 3, 10, 11, 76 - 81, 89, 133, 141, 209, 229, 258-259, 263-265, 273 ЦПК України, ст.ст.116-117 КЗпП України, суд,-

ухвалив:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ТзОВ "Універсальна бурова техніка" (адреса: вул.М.Тураша,20, м.Дрогобич, 82100, ) на користь ОСОБА_2 (адреса : АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1) невиплачену заробітну плату в сумі 14146,53 гривень, що складається з заборгованої заробітної плати - 3335,01грн., компенсаціі за невикористану відпустку - 6432,64 грн., вихідної допомога при скороченні - 4378,88 грн. та нарахувати і виплатити компенсацію втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Стягнути з ТзОВ "Універсальна бурова техніка" (адреса: вул.М.Тураша,20, м.Дрогобич, 82100, ) на користь ОСОБА_2 (адреса : АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1) середній заробіток за весь час затримки розрахунку за період з дня звільнення 20.03.2017 по день винесення рішення суду в сумі 83225,90 грн.

Стягнути з з ТзОВ "Універсальна бурова техніка" на користь ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 2000,00 грн.

Стягнути з ТзОВ "Універсальна бурова техніка" (адреса: вул.М.Тураша,20, м.Дрогобич, 82100, ) 1700 гривень судового збору в дохід держави.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Львівської області шляхом подання через Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.Б.Нагірна