Провадження № 2/161/135/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 травня 2018 року місто Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі :

головуючого судді Філюк Т.М.

за участю секретаря судового засідання Бортнюка А.В.

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась в Луцький міськрайонний суд Волинської області з позовом до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди.

Свій позов мотивує тим, що 20 серпня 2017 року сталась дорожньо - транспортна пригода за участю відповідача ОСОБА_2 на автомобільній дорозі М-19 Доманово-Ковель-Чернівці-Теребовля 84 КМ+126 м. На місці був складений протокол про адміністративне правопорушення.

Позивач вказує, що в результаті даної дорожньо-транспортної пригоди померла кобила, яка належить їй на праві власності. Таким чином вона залишилась без помічника в господарстві, кобила була джерелом доходу для її сімї . Вона була не лише годувальницею, а й їхнім єдиним доступним транспортом, як для пересування так і для господарських робіт. Крім того, кобила фактично стала для них членом сімї, втрату якої вони дуже тяжко перенесли, смерть кобили завдала її душевних страждань та хвилювань.

З урахуванням вищенаведеного, просить стягнути з відповідача матеріальну шкоду у розмірі 10 000 гривень, заподіяну моральну шкоду, яку вона оцінює в 2000 гривень та судові витрати по справі.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду від 22 січня 2018 року провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди було зупинено до розгляду Апеляційним судом Волинської області апеляційної скарги в справі про притягнення до адміністративної відповідності ОСОБА_2 за ст.. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду від 04 травня 2018 року провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди було відновлено та призначено справу до розгляду по суті.

В судовому засіданні 22 січня 2018 року позивач подала заяву про збільшення позовних вимог, просила стягнути з відповідача матеріальну шкоду у розмірі 24 000 гривень та заподіяну моральну шкоду в розмірі 10 000 гривень .

В судовому засіданні 20 травня 2018 року позивач зменшила позовні вимоги, просила стягнути з відповідача матеріальну шкоду у розмірі 10 000 гривень та заподіяну моральну шкоду в розмірі 2 000 гривень .

Відповідач та його представник в судовому засіданні вказували, що позовні вимоги не визнають у повному обсязі оскільки, постановою суду від 27.09.2017 року провадження у справі щодо притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності закрито у звязку із відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення. Крім того, вказували, що ДТП сталося внаслідок непереборної сили та не з вини відповідача, оскільки тварина, яка знаходилась на узбіччі дороги, різко ( галопом) почала перебігати дорогу, та він не міг цього передбачити, щоб уникнути зіткнення з кобилою.

Заслухавши пояснення сторін по справі, показання свідків, дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов безпідставний та до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії БР № 210693, ОСОБА_2 20 серпня 2017 року о 09 год. 10 хв., керуючи автомобілем НОМЕР_1, на а/д "М-19" Доманово-Ковель-Чернівці-Теребляче (84 км + 126 м), не вибрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожню обстановку під час виникнення перешкоди на дорозі та не вжив негайних заходів для зменшення швидкості, внаслідок чого здійснив наїзд на тварину (коня), в результаті чого автомобіль отримав механічні пошкодження з матеріальними збитками, чим порушив вимоги п.п. 12.1, 12.3 Правил дорожнього руху.

Постановою Луцького міськрайонного суду від 27 вересня 2017 року провадження у справі щодо ОСОБА_2 за ст. 124 КУпАП закрито на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у звязку із відсутністю в його діях складу даного адміністративного правопорушення.

Постановою Апеляційного суду Волинської області від 14 лютого 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Луцького міськрайонного суду від 27 вересня 2017 року залишено без задоволення, а постанову залишено без змін.

Відповідно до ст.82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду з питань чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Згідно із частинами 1, 2, 5 ст. 1187 ЦК джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, повязана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 2 постанови «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

При заподіянні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на його володільця не може бути покладено обов'язок по її відшкодуванню, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого, а у випадках, передбачених спеціальним законом, - тільки умислу потерпілого. Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, коли іншого не встановлено законом, розмір належного з володільця джерела підвищеної небезпеки відшкодування має бути зменшений або у відшкодуванні шкоди має бути відмовлено.

Відповідно до п.7 Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» при завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обов'язок з її відшкодування, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п'ята статті 1187 ЦК). Під непереборною силою слід розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (пункт 1 частини першої статті 263 ЦК), тобто ті, які мають зовнішній характер.

Згідно зі ст. 180 ЦК України, передбачено, що тварини є особливим об'єктом цивільних прав, на них поширюється режим речі, а правила поводження з тваринами встановлюється законом.

Статтею 9 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження» передбачено, що особа, яка утримує домашню тварину зобов'язана супроводжувати домашню тварину поза місцями її постійного утримання. А також ця особа та особа, яка супроводжує домашню тварину зобов'язана забезпечити безпеку сторонніх людей і тварин, а також майна заподіяння шкоди супроводжуваною домашньою твариною, безпеку дорожнього руху при проходженні з домашньою твариною біля транспортних шляхів і при їх переході шляхом безпосереднього контролю за її поведінкою, крім того фізичні та юридичні особи, які утримують домашніх тварин зобов'язані не допускати порушень прав і законних інтересів інших фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до п.7.7. погоничам тварин забороняється залишати на смузі відведення дороги тварин без нагляду та випасати їх.

Статтею 1 Закону України «Про автомобільні дороги» визначено, що смуга відведення - це земельні ділянки, що надаються в установленому порядку для розміщення автомобільної дороги.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є власником тварини кобили коричневої масті з кличкою «Чака». Дана обставина стверджується копією ветеринарно-санітарного паспорту № 4 та довідкою №1289, виданою Колодяжненською сільською радою 22.08.2017 року (а. с. 6,8).

Як встановлено в судовому засіданні, 30 травня 2018 року, співмешканець позивача ОСОБА_4 вивів на пасовище належну їм кобилу, припнув ланцюгом на металевий кілок з розрахунку на те, що тварина на натягнутому ланцюгу знаходилась за 10-15 м від дороги. Дану обставину ствердив допитаний в якості свідка ОСОБА_4

Також встановлено, що вже о 9.10 9.15 годині позивачу повідомили про дорожньо-транспортну пригоду.

На думку суду, нетривалий проміжок часу, за який кобила відірвалась і відійшла від місця де була припнута, свідчить про ненадійне закріплення кілка співмешканцем позивача, а відтак про неналежний догляд за твариною.

Як пояснив відповідач в судовому засіданні 30 травня 2018 року, він, рухаючись по автодорозі бачив кобилу, яка стояла на узбіччі дороги, та мала ланцюг. Вказував, що в нього не було підстав вважати, що кобила не припнута до кілка.

Постановою Луцького міськрайонного суду від 27 вересня 2017 року встановлено, що тварина (кінь), яка знаходилась на узбіччі дороги різко (галопом) почала перебігати дорогу, водночас, водій намагався уникнути зіткнення з нею, вживав всіх можливих заходів для цього, однак, йому не вдалось вказане здійснити.Дані обставини також ствердив відповідач в ході розгляду справи.

Таким чином, суд вважає, що відповідач не міг уникнути зіткнення з твариною, а тому має місце невідворотна подія, яку не міг передбачити ОСОБА_2

Отже, суд прийшов до висновку, що ОСОБА_2 були вжиті всі залежні від нього заходи для уникнення дорожньо-транспортної пригоди,яка виникла внаслідок непереборної сили, а тому слід відмовити у задоволенні вимоги про відшкодування майнової шкоди.

Суд не приймає до уваги показання свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6, оскільки дані свідки не були присутні при дорожньо-транспортній пригоді та не бачили події що мали місце під час ДТП, а лише були свідками її наслідків.

Що стосується вимоги про відшкодування моральної шкоди,то слід зазначити наступне.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача , наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Виходячи із принципу змагальності сторін, закріпленому у статті 12 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, а тому суд вважає, що позивачем не доведено обставин, на яких ґрунтуються її вимоги до відповідача щодо стягнення моральної шкоди.Позивачем не наведено факту заподіяння моральної шкоди діями відповідача та не подано про це належних доказів.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Крім того, відповідно до п.2. ч.2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, повязані з розглядом справи, у разі відмови в позові покладаються на позивача, а тому вимоги позивача про відшкодування відповідачем судових витрат не підлягають до задоволення.

Керуючись ст. ст. 2, 4, 12, 13, 76-81, 95, 258-259, 263, 280, 281, ЦПК України, ст.ст. 11, 16, 22, 1194 ЦК України, ст. ст., 180, 1187 ЦК України, ст.9 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження», п.2. Постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику розгляду цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди, п.7.Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», суд,-

У Х В А Л И В :

В позові ОСОБА_1 ( місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1; РНОКПП НОМЕР_2) до ОСОБА_2 ( місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2) про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, в разі проголошення вступної та резолютивної частини рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Дата складення повного тексту рішення 08 червня 2018 року.

Суддя

Луцького міськрайонного суду ОСОБА_7