УХВАЛА

30 травня2018 року

м. Київ

справа № 569/1357/16-ц

провадження № 61-3743св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Олійник А. С. Погрібного С. О.,

Ступак О. В. (суддя-доповідач), Усика Г. І.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_3,

суб'єкт оскарження - відділ державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві,

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 05 квітня 2016 року у складі судді Шеремет А. М.,

ВСТАНОВИВ :

У лютому 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду із скаргою, в якій просив скасувати постанову державного виконавця відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві від 24 грудня 2015 року про закінчення виконавчого провадження як незаконну, зобов'язати державного виконавця виконати рішення Рівненського міського суду Рівненської області за виконавчим документом, виданим 19 жовтня 2015 року № 569/5738/15ц, про стягнення з ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» на користь ОСОБА_3 боргу в сумі 11 553,33 доларів США.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 09 березня 2016 року відмовлено у задоволенні скарги.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою ОСОБА_3 звернувся до суду із апеляційною скаргою, ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 15 березня 2016 року апеляційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення недоліків - сплати судового збору.

23 березня 2016 року ОСОБА_3 сплатив судовий збір за подачу апеляційної скарги в сумі 275,60 грн, при цьому, посилаючись на постанову пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ» від 07 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», просив повернути йому сплачену суму судового збору в повному обсязі.

Ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 05 квітня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилено, ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 09 березня 2016 року залишено без змін.

Також ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 05 квітня 2016 року клопотання ОСОБА_3 про повернення судового збору відхилено.

Вказана ухвала мотивована тим, що відповідно до пункту 9 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду апеляційної скарги на ухвалу суду фізичною особою ставка судового збору становить 0,2 розміру мінімальної заробітної плати. Відповідно до пункту 23 частини другої постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ» від 17 лютого 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» (у редакції від 25 вересня 2015 року) за подання апеляційних і касаційних скарг, заяв про приєднання до них на будь-які ухвали суду, що підлягають оскарженню незалежно від того, чи передбачено Законом України «Про судовий збір» справляння судового збору за подання тих заяв, за результатами розгляду яких постановляються відповідні ухвали, проте з урахуванням роз'яснень, наданих у пункті 6 цієї постанови.

У квітні 2016 року ОСОБА_3 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 05 квітня 2016 року про відмову в поверненні судового збору, в якій просив її скасувати та постановити нову ухвалу, якою повернути йому сплачений за подачу апеляційної скарги судовий збір, мотивуючи свої вимоги порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що відповідно до роз'яснень, що містяться у постанові пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ» від 07 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», провадження з виконання судових рішень є завершальною і невід'ємною частиною (стадією) судового провадження по конкретній справі, в якій провадження за скаргою не відкривається, а за подання позовної заяви сплачено відповідний судовий збір, ні ЦПК України, ні Законом України «Про судовий збір» не передбачено необхідність сплати судового збору за подання скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, то за подання скарги судовий збір не сплачується.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 квітня 2016 року відкрито касаційне провадження в указаній справі, а ухвалою від 19 жовтня 2016 року справу призначено до судового розгляду.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У січні 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ цивільну справу передано Верховному Суду.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про закриття касаційного провадження у справі як помилково відкритого, з огляду на наступне.

Конституцією України закріплено основні засади судочинства (частина третя статті 129). Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист, зокрема шляхом забезпечення перевірки судових рішень в апеляційному та касаційному порядках, крім випадків, встановлених законом (пункт 8 частини третьої статті 129 Конституції України).

Однією з основних засад судочинства в Україні є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.

Можливість (право) оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій є складовою права особи на судовий захист. Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина.

На час звернення ОСОБА_3 з касаційною скаргою до суду касаційної інстанції застосовувалися правила ЦПК України ( у редакції 2004 року).

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 324 ЦПК України (в редакції 2004 року) сторони та інші особи, які беруть участь у справі, якщо суд вирішив питання про їх права, свободи чи обов'язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали апеляційного суду, якщо вони перешкоджають подальшому провадженню у справі.

Ухвали суду апеляційної інстанції, які не перешкоджають подальшому провадженню у справі, не підлягали касаційному оскарженню, а відтак і суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями щодо їх перегляду.

Враховуючи наведене, ухвала апеляційного суду про відмову в поверненні судового збору не може бути предметом касаційного оскарження, оскільки є такою, що не перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Такий самий висновок можна зробити з аналізу процесуального закону, чинного на момент постановлення цієї ухвали. Зокрема, згідно з пунктом 3 частини першої статті 389 ЦПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, щодо зустрічного забезпечення, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз'яснення рішення чи відмову у роз'ясненні рішення, про внесення або відмову у внесенні виправлень у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремі ухвали. Отже, так само й в чинному нині законі не передбачене за скаржником право на касаційне оскарження зазначеної ухвали суду апеляційної інстанції.

Згідно з правовими позиціями Європейського суду з прав людини, умови прийнятності касаційної скарги відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними.

Верховний Суд виходить з того, що виконання судового рішення є невід'ємною складовою права на судовий захист і охоплює, зокрема, визначені у законі дії, спрямовані на захист поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (абзац третій пункту 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012).

Положення статей 293, 324 ЦПК України (в редакції 2004 року) передбачали фільтр касаційних скарг на ухвали судів першої та апеляційної інстанцій. При цьому, закриття провадження у справі з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, не позбавляє заявника доступу до суду.

Отже, не підлягає касаційному оскарженню ухвала апеляційного суду про відмову у задоволенні клопотання про повернення судового збору, тобто касаційна скарга подана на ухвалу, яка не підлягає касаційному оскарженню відповідно до пункту 2 частини першої статті 324 ЦПК України( в редакції 2004 року).

З огляду на викладене Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційне провадження у зазначеній справі відкрито помилково, тому воно підлягає закриттю.

Керуючись статтею 324 ЦПК України (в редакції 2004 року), статтею 389 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційне провадження у справі за скаргою ОСОБА_3 на постанову відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві про закінчення виконавчого провадження, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 05 квітня 2016 року закрити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. А. Стрільчук

Судді: А. С. Олійник

С.О. Погрібний

О.В. Ступак

Г.І. Усик