П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 червня 2018 року місто Київ

Єдиний унікальний номер справи 753/6249/18

Апеляційне провадження № 22-ц/796/5629/2018

Апеляційний суд міста Києва в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Вербової І.М., суддів: Головачова Я. В., Шахової О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 на ухвалу Дарницького районного суд міста Києва, постановлену під головуванням судді Гальонкіної Ю. С. 25 травня 2018 року, у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи: Дарницька районна в місті Києві державна адміністрація, Дарницький районний у місті Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, про позбавлення батьківських прав,

в с т а н о в и в :

Згідно п.3 Розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій та статус суддів» (зі змінами від 15 грудня 2017 року) апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

Виходячи зі змісту п.8 ч.1 Розділу XIII Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту - ЦПК України) (в редакції Закону України №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року), до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У квітні 2018 року ОСОБА_3 звернулась до Дарницького районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_4, треті особи: Дарницька районна в місті Києві державна адміністрація, Дарницький районний у місті Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, про позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав відносно його неповнолітнього сина - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, а також стягнення з відповідача судових витрат.

Свої позовні вимоги мотивувала, зокрема, тим, що вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 14 жовтня 2000 року, рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 31 жовтня 2002 року шлюб було розірвано. В шлюбі, ІНФОРМАЦІЯ_1, у них народився син - ОСОБА_5. З відповідачем вони разом не проживають з травня 2001 року, одночасно із позовом про розірвання шлюбу нею було подано позов про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини, який було задоволено відповідним судовим рішенням.

Так, в серпні 2003 року відповідач зареєстрував другий шлюб, а в 2004 році у нього народилась дитина. В 2010 році відповідач зі своєю сім'єю виїхав з міста Києва та став проживати в смт. Краснокутськ Харківської області. Вона, позивач, весь час сама виховувала сина, а в січні 2015 року зареєструвала шлюб з ОСОБА_6 та змінила своє прізвище на «ОСОБА_3». Сина з батьком нічого не пов'язує, він взагалі не вважає його своєю сім'єю. Батько ніколи не виховував дитину, не утримував матеріально сина, не сплачував кошти за лікування та оздоровлення дитини. Наведене вище, в тому числі, стало підставою для звернення до суду з даним позовом про позбавлення відповідача батьківських прав.

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 18 квітня 2018 року відкрито провадження у даній справі та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 25 травня 2018 року справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи: Дарницька районна в місті Києві державна адміністрація, Дарницький районний у місті Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, про позбавлення батьківських прав, передано на розгляд до Краснокутського районного суду Харківської області (Харківська область, смт. Краснокутськ, вул. Охтирська, 15) (а.с.40).

Не погоджуючись з вищевказаною ухвалою суду, ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 05 червня 2018 року подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 25 травня 2018 року та повернути справу до Дарницького районного суду міста Києва, для розгляду по суті.

Апеляційну скаргу мотивувала, зокрема, тим, що суд першої інстанції невірно застосував норми процесуального права, не зміг правильно застосувати практику розгляду справ даної категорії, аналогію частин 1 і 2 статті 28 ЦПК України до спірних правовідносин, що призвело до постановлення незаконної ухвали. Так, під час постановлення оскаржуваної ухвали про передачу справу на розгляд до Краснокутського районного суду Харківської області суд не звернув увагу на ті обставини, що позивач не матиме змоги поїхати в іншу область для підтримки свого позову, крім того, судом не звернуто увагу на наявність у справі третьої особи - Опікунської ради за місцем проживання дитини, думку представника якої не було заслухано, що позбавляє дитину належного захисту. Суд підійшов до даної справи формально та спрощено. Інша підсудність даної справи порушує права дитини, право позивача на повний та об'єктивний розгляд справи, за участю представника Опікунської ради.

Крім того, суд першої інстанції у своїй ухвалі послався на ст.27 ЦПК України, яка визначає підсудність справи за місцем проживання відповідача, в той час як по даній справі має бути застосована аналогія частин 1 та 2 статті 28 ЦПК України.

Також, позивач ОСОБА_3 перебуває у другому шлюбі, має малолітню дитину ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3, що також позбавляє її можливості виїжджати до Харківської області для підтримки свого позову.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 14 червня 2018 року відкрито апеляційне провадження за поданою апеляційною скаргою, копія якої направлялась учасникам справи разом з копією апеляційної скарги, роз'яснено право подати відзив.

22 червня 2018 року до Апеляційного суду міста Києва надійшов відзив ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_4 Разом з тим, всупереч вимогам ч.4 ст.360 ЦПК України до відзиву не додано докази надсилання (надання) копій відзиву іншим учасникам справи,крім того, ОСОБА_7 не мала процесуальної дієздатності для подачі відзиву (остання не є адвокатом), у зв'язку з чим колегія суддів не враховує даний відзив.

Дослідивши матеріали справи та письмові докази у їх сукупності, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Передаючи справу на розгляд до іншого суду - Краснокутського районного суду Харківської області, суд першої інстанції виходив з того, що у підготовчому судовому засіданні представник відповідача заявила клопотання про передачу справи на розгляд до Краснокутського районного суду Харківської області, оскільки відповідач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, що знайшло своє підтвердження в ході проведення підготовчого судового засідання, а отже дана цивільна справа була прийнята з порушенням правил підсудності.

Виходячи зі змісту частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів дійшла висновку, що постановлена судом ухвала повністю відповідає вимогам процесуального закону, з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів даної справи та встановлено в ході перегляду оскаржуваної ухвали, відповідач ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, є зареєстрованим в АДРЕСА_1, що підтверджується, зокрема, ксерокопією паспорту останнього, копією виданої ним довіреності (а.с.37, 33).

Виходячи зі змісту ч.1 ст.27 ЦПК України позови до фізичної особи пред'являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Так, стаття 28 ЦПК України, на яку посилається скаржник у своїх доводах апеляційної скарги, передбачає можливість альтернативної підсудності справ за вибором позивача, разом з тим, альтернативну підсудність позовів про позбавлення батьківських прав даною нормою не передбачено.

Суд першої інстанції, встановивши у підготовчому судовому засіданні, що відповідач у справі - ОСОБА_4 є зареєстрованим в АДРЕСА_1, що підтверджується відповідними письмовими, належними та достовірними доказами, дійшов вірного та обґрунтованого висновку про необхідність передати справу на розгляд іншого суду за зареєстрованим місцем проживання відповідача, згідно ч.1 ст.27 ЦПК України.

Доводиапеляційної скарги про те, що у даній справі має бути застосована аналогія частин 1 та 2 статті 28 ЦПК України, є безпідставними у зв'язку з наведеним вище, а тому такі доводи відхиляються колегією суддів.

Доводи скаржника в частині того, що інша підсудність даної справи порушує права дитини, право позивача на повний та об'єктивний розгляд справи, є особистою суб'єктивною думкою останньої, оскільки учасники справи не позбавлені можливості особисто з'явитись до суду для дачі своїх пояснень/заперечень, уповноважити представника на представлення їх інтересів у судовому засіданні, або надіслати до суду будь-яким можливим та не забороненим законом способом викладену письмово свою правову позицію, думку, пояснення чи заперечення по суті заявлених позовних вимог. Крім того, представник Опікунської ради також не позбавлений можливості викласти свою думку письмово, надіславши її до відповідного суду, а також надіслати письмовий висновок щодо доцільності/не доцільності позбавлення відповідача батьківських прав.

Інші аргументи та доводи апеляційної скарги також не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Виходячи з вищевикладеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм процесуального права, висновки суду відповідають дійсним обставинам справи, у зв'язку з чим відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись статтями 367-368, 369, 371, 374, 375, 381-384, 389-390 ЦПК України, Апеляційний суд міста Києва в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Ухвалу Дарницького районного суд міста Києвавід 25 травня 2018 року- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач: І.М.Вербова

Судді: Я.В.Головачов

О.В.Шахова

Повне судове рішення складено 26 червня 2018 року