Виноградівський районний суд Закарпатської області
___________________________________________________________________________________________________ Справа № 299/1193/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01.06.2018 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого судді Леньо В.В., при секретарі Казимірська Н.В., за участі представника позивача адвоката ОСОБА_1, представника відповідача адвоката ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Виноградів цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення аліментів.

Позовні вимоги мотивовано тим, сторони уклали шлюб 07.11.1998 року. Від цього шлюбу у сторін народилася донька ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка перебуває з позивачкою на її утриманні.

Рішенням Виноградівського районного суду від 01.03.2018 року шлюб між сторонами розірвано.

У звязку з тим, що між сторонами не досягнуто згоди з приводу матеріального утримання дитини, а відповідач є здоровий та працездатний, позивачка просить ухвалити рішення про стягнення з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки ОСОБА_5 у твердій грошовій сумі у розмірі 1500 грн. на місяць, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня подачі позову та досягнення дитиною повноліття.

Відповідачем на позов подано відзив з додатками (а.с.30-41), доводи якого зводяться до того, що він систематичного переказує грошові кошти позивачу ОСОБА_3 шляхом використання послуги "готівкові грошові перекази" ПАТ "УКРПОШТА" у розмірі 500 гривень на утримання дитини ОСОБА_5. Даний факт підтверджується наявністю копій чеків квитанцій про здійснення грошових переказів ОСОБА_3

Відповідач ніде не працює та ніколи не працював, офіційно не працевлаштований, інколи підробляє по найму у мешканців села Теково. В загальному отримує в місяць за таку роботу максимум 1 500 гривень.

Окрім цього, на його утриманні знаходяться непрацездатна мати ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 та брат ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, інвалід III ї групи.

ОСОБА_1 визначених позовних вимог заперечує, так як його матеріальне становище та наявність інших утриманців, абсолютно не дозволить здійснювати подібні виплати в зазначених сумах.

Враховуючи той факт, що його максимальний щомісячний дохід від роботи по найму у мешканців села складає 1500 гривень, з яких половину необхідно віддати позивачці, то в результаті разом з непрацездатною мамою та братом інвалідом, йому прийдеться виживати на 750 гривень в місяць. При цьому, прожитковий мінімум для працездатної особи в 2018 році визначається від 1762 гривень до 1921 гривні.

Таким чином, в разі задоволення судом позовних вимог у справі, буде позбавлений матеріальних можливостей для існування, йому прийдеться жебракувати, обмежені в матеріальних потребах залишаться його непрацездатні члени сімї.

Визнає заявлені позовні вимоги у частині щомісячної виплати аліментів в розмірі від 300 до 500 гривень.

Сторони у судове засідання не зявилися, справу розглянуто за участі їх представників.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила такі задоволити. Додатково зазначила, що хоч відповідач офіційно не працевлаштований, однак регулярно їздить на заробітки закордон, а відтак може сплачувати аліменти у запропонованому розмірі. Щодо доводів заперечення зазначила, що такі є безпідставними, оскільки мати та брат відповідача є дорослими і самі отримують від держави допомогу у вигляді пенсії. Доказів того, що відповідач є опікуном зазначених осіб матеріали справи не містять, а відтак і обовязку утримувати зазначених осіб, відповідач не має.

Представник відповідача позов визнав частково, навівши заперечення аналогічні, що наведені у відзиві. Додатково зазначив, що жодних доводів того, що відповідач працює за кордоном не має. Просив взяти до уваги, що відповідач приймає участь у кримінальній справі, на засідання суду зявляється, що спростовує твердження позивачки про роботу за кордоном. Вимоги позову просив задоволити частково в сумі 300 500 гривень на місяць.

Заслухавши представників сторін, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку.

В судовому засіданні належними доказами достовірно встановлено, що сторони уклали шлюб 07.11.1998 року (а.с.5).

Від цього шлюбу у сторін народилася донька ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка перебуває з позивачкою на її утриманні (а.с. 6, 7).

Обставина розірвання шлюбу сторонами визнано, додаткового доведення не підляє.

Правовідносини між сторонами врегульовані нормами Сімейного кодексу України.

Відповідно до частин 1 і 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789X11 (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Згідно з ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно.

Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ст. 183 ч.1 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до ч.1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

За правилами ч.2 ст.182 СК України, Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно Закону України Про Державний бюджет України на 2018 рік прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць встановлено для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2018 року 1492 грн, з 1 липня 1559 грн, з 1 грудня 1626 грн; для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2018 року 1860 грн, з 1 липня 1944 грн, з 1 грудня 2027 грн.

У відповідності до ч.1 ст.184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

З урахуванням динаміки прожиткового мінімуму, з огляду на цей показник матеріальне утримання дитини стало обходитись значно дорожче. Зважаючи на інтереси дитини, такі обставини не можуть повністю залишатися поза увагою суду в спорі, що розглядається. Ті обставини, що з віком потреби дитини зростають, що, в свою чергу, тягне постійне зростання витрат, зокрема, з боку матері, з якою проживає дитина, на її утримання, на забезпечення освіти, гармонійного розвитку, відпочинку дитини тощо, є загальнозрозумілими та не викликають заперечень у сторін чи сумнівів у суду. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання; обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування (ст. 82 ч.ч. 1, 3 ЦПК України).

За змістом положень ст.ст. 1, 2 Закону України «Про прожитковий мінімум», ст.ст. 1, 6 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» (норми матеріального права в редакції, чинній на час пред'явлення позову), прожитковий мінімум є базовим соціальним стандартом, який визначає рівень інших соціальних стандартів і соціальних гарантій, зокрема, у сфері доходів населення.

За таких умов, незмінну і незначну за розміром протягом тривалого часу матеріальну участь батька у матеріальному забезпеченні дитини не можна визнати такою, що враховує реальні обставини та потреби дитини. З часом відносний розмір такої матеріальної участі лише зменшується та перестає відповідати умовам реальної, ефективної участі платника аліментів відповідно до належної з нього дійсної частки у забезпеченні потреб дитини.

За приписами СК України матеріальне утримання дитини є обов'язком батьків, у контексті виконання якого може йтися лише про порядок надання такого утримання та про його розмір з урахуванням відповідних обставин. Присудження аліментів у твердій грошовій сумі допускається за наявності обставин, що мають істотне значення, безвідносно до характеру доходу платника та способу його одержання.

Закон не містить вимоги визначення точного розміру аліментів суто як половини відповідного розміру прожиткового мінімуму на дитину, відповідні розміри прожиткового мінімуму є не абсолютними величинами (базою) для визначення розміру аліментів, а можуть слугувати лише певним орієнтиром при вирішенні питання, яким суд не зв'язаний з огляду на фактичні обставини справи, динаміку дійсних витрат тощо.

Даючи оцінку запереченням відповідача, що його утриманні знаходяться непрацездатна мати ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, що стверджується копією пенсійного посвідчення (а.с. 33) та брат ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, інвалід III ї групи, що стверджується копія довідки серії АВ №0928683 (а.с.32), суд погоджується з позивачкою, що мати та брат відповідача є дорослими і самі отримують від держави допомогу у вигляді пенсії. Доказів того, що відповідач є опікуном зазначених осіб матеріали справи не містять, а відтак і обовязку утримувати зазначених осіб, на відміну від неповнолітньої доньки, відповідач не має.

Крім того, щодо твердження відповідача, що його брат інвалід, і він змушений його утримувати, слід зауважити таке.

Згідно довідки СМЕ від 07.12.2017 року ОСОБА_7 інвалід третьої групи за загальним захворюванням. Дата чергового огляду грудень 2019 року. Згідно п.12 даної Довідки йому протипоказана робота повязана з довгою ходою (а.с.32). Однак, це не позбавляє його можливості працевлаштуватися на роботі, яка не повязана з ходінням. Крім того, Законодавство сприяє працевлаштуванню інвалідів. На них поширюються додаткові гарантії щодо працевлаштування.

Доводи на підтвердження сплати аліментів у розмірі 500 грн. відповідають дійсності лише частково. Так, відповідачем надано копії 3 - х квитанцій. Однак, одна з них вкрай поганої якості та нечитабельна. Друга читабельна частково. Зі змісту третьої вбачається підтверджується переведення 11.04.2018 року ОСОБА_7 грошових коштів у сумі 500 грн. Однак вказана обставина свідчить лише про нерегулярне надання відповідачем коштів на утримання дитини у розмірі, що не відповідає вимогам закону і позовних вимог не спростовує.

Однак, доводи представника відповідача про те, що жодних доказів того, що відповідач працює за кордоном не має та відповідач приймає участь у кримінальній справі, на засідання суду зявляється, що спростовує твердження позивачки про роботу за кордоном заслуговують на увагу.

Однак наведена відповідачем обставина, що він не працевлаштований, а відтак не має стабільного джерела доходу, судом до уваги не приймається, оскільки відповідач є молодою людиною працездатного віку, а відтак працевлаштування залежить виключно від його бажання. Факт відсутності роботи не може бути підставою для відмови у позові щодо стягнення аліментів.

Тому доводи заперечення в цій частині є безпідставними.

Даючи оцінку доводам позивачки щодо розміру аліментів у сумі 1500 грн. на місяць, з врахуванням принципу розумності та достатності, такі підлягають задоволенню частково.

З урахуванням фактичних обставин справи, динаміки значення базового соціального стандарту, вимога позивача щодо розміру аліментів є надмірною, а аліменти у твердій грошовій сумі 1250 грн. на дитину, але не менше ніж ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, забезпечуватимуть грошове утримання у розмірі, близькому до половини розміру відповідного прожиткового мінімуму, узгоджуватимуться з вимогами закону, відповідатимуть інтересам дитини і не порушуватимуть як законні інтереси платника аліментів, так і законні інтереси їх отримувача.

Слід враховувати також, що за наявності для того підстав, істотної зміни обставин, законодавства тощо, сторони не позбавлені права ставити в подальшому питання про зміну розміру стягуваних аліментів, зміну способу стягнення, участь у додаткових витратах.

За вказаних обставин, позовні вимоги підлягають задоволенню частково і з відповідача слід стягувати аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 1250 гривень на місяць, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України Про судовий збір від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів.

З огляду на зазначене судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 263, 264, 265 ЦПК України, ст.ст.180, 182, 184, 191, 192 Сімейного Кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задоволити частково.

Стягувати з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, код НОМЕР_1, зареєстрованого в ІНФОРМАЦІЯ_5 аліменти на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6, код НОМЕР_2 зареєстрованої в ІНФОРМАЦІЯ_5 на утримання доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі у розмірі 1250 (одна тисяча двісті пятдесят) гривень на місяць, починаючи із дати звернення до суду 02.05.2018 року і до досягнення дитиною повноліття.

У задоволенні решти вимог позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 в доход держави 704,8 гривень судового збору.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його прийняття безпосередньо до Апеляційного суду Закарпатської області. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 30 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 08.06.2018 року.

ГоловуючийОСОБА_8