П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 червня 2018 року

м. Рівне

Справа №2-1344/11

Провадження №22ц/787/789/2018

Головуючий у суді першої інстанції: ОСОБА_1

Рішення суду першої інстанції ухвалено в м. Дубно

Рівненської області 01.12.2011 р. о 10 год. 00 хв.

Апеляційний суд Рівненської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючий суддя: Хилевич С.В.

судді: Ковальчук Н.М., Шимків С.С.

секретар судового засідання: Пиляй І.С.

за участі: ОСОБА_2, що діє у власних інтересах та як представник інтересів ОСОБА_3; ОСОБА_4 та його представника адвоката ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Дубенського міськрайонного суду від 1 грудня 2011 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2011 року в суд звернувся ОСОБА_2 із позовом до ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно. Мотивуючи свої вимоги, зазначав про своє право на земельну частку (пай) розміром 3, 38 га умовних кадастрових гектарів після смерті його матері. Вважав, що спадщину прийняв в порядку ст. 549 ЦК Української РСР, який діяв на момент її відкриття. Оскільки сертифікат на земельну ділянку втрачений, тому змушений захищати своє право шляхом предявлення відповідного позову.

Рішенням Дубенського міськрайонного суду від 1 грудня 2011 року позов задоволено і визнано за ОСОБА_2 право на спадщину за законом після смерті матері, ОСОБА_6, та право власності на земельну (частку) пай в розмірі 3, 38 умовних кадастрових гектарів без визначення цієї частки в натурі, згідно із отриманим сертифікатом ОСОБА_6 серії 0040441 від 12.03.1997 року на підставі рішення №493 від 12.12.1996 року Дубенської районної державної адміністрації.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив із його доведеності та обґрунтованості, оскільки позивач є спадкоємцем першої черги померлої матері, а він прийняв спадщину у передбачений на час її відкриття спосіб. Інші спадкоємці відмовилися від прийняття спадщини.

На рішення суду ОСОБА_4 подано апеляційну скаргу, де посилався на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Вважає, що хоча він і не був залучений до участі в справі, однак оскаржуваним рішенням вирішено питання про його права та обовязки.

На її обґрунтування зазначалося про те, що позивач не проживав і не прийняв спадщини після смерті своєї матері. Між тим, спадщину прийняв і отримав відповідні нотаріальні свідоцтва, в т.ч. і на спірну земельну частку (пай), чоловік померлої і він же батько ОСОБА_2 Після його смерті у 2007 році спадщину прийняла його дочка і дружина ОСОБА_4 ОСОБА_7

Оскільки у 2010 році померла ОСОБА_7, спадщину після її смерті прийняли ОСОБА_4 та двоє їхніх спільних синів у рівних частках.

Зважаючи на викладене, просить скасувати рішення суду першої інстанції. ухваливши нове про відмову ОСОБА_2 у зазначеному позові. .

Відзив на апеляційну скаргу учасниками справи чи їх представниками, а також особами, питання про права та обовязки яких вирішено оскаржуваним рішенням, не подавався.

Заслухавши суддю-доповідача, думку учасників справи та їх представників, які з'явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи і аргументи сторін, колегія суддів прийшла до висновку про задоволення апеляційної скарги ОСОБА_4

Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до п. 8 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як установлено судом, 17 грудня 1997 року померла ОСОБА_6 мати сторін у справі. Ця обставина не заперечується і стверджена свідоцтвом про смерть І-ГЮ №030848, що видане 17.12.1997 року Тараканівською сільською радою Дубенського району Рівненської області (а.с. 5).

Її чоловік і батько сторін ОСОБА_8 помер 25 липня 2007 року, що узгоджується із записом у свідоцтві про смерть серії І-ГЮ №041811, що видане 26.07.2007 року виконавчим комітетом Тараканівської сільської ради Дубенського району (а.с. 44).

Відповідно до листа (відповіді на запит) №336 від 01.03.2018 р. Тараканівська сільська рада Дубненського району Рівненської області повідомила, що ОСОБА_6 була зареєстрована та постійно проживала на день своєї смерті 15 грудня 1997 року в с. Тараканів Дубненського району по вулиці Ювілейна, 32. Разом з нею були зареєстровані і проживали ОСОБА_8 чоловік, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_3, син, ІНФОРМАЦІЯ_2 Щодо ОСОБА_8, то на день його смерті 25 липня 2007 року разом з ним були зареєстровані ОСОБА_3, син, який не мешкав разом, ОСОБА_2, син, який не мешкав разом, та ОСОБА_4, зять, який проживав разом з ним (а.с. 26-26, зв.).

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він зокрема фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Отже, спадщину після смерті ОСОБА_6 прийняв її чоловік в порядку, передбаченому наведеним законом.

30 травня 2010 року померла ОСОБА_7 дочка ОСОБА_6 та ОСОБА_8, вона ж - дружина ОСОБА_4, що засвідчено відповідним свідоцтвом серії І-ГЮ №096922, яке видане 02.06.2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції (а.с. 47).

З довідки Тараканівської сільської ради Дубенського району №766 від 26.07.2007 року вбачається, що ОСОБА_4 дійсно постійно разом проживав зі своїм тестем, вони вели спільне господарство, зять доглядав за ним і поховав за власні кошти (а.с. 46).

Таким чином, убачається те, що ОСОБА_2 не проживав разом із своєю матір'ю на день її смерті та відкриття спадщини і не вступив у володіння спадковим майном. За довідкою від 27.03.2002 року №251, що видана Дубенським районним відділом земельних ресурсів, підтверджено факт існування сертифікату про право ОСОБА_6 на земельну частку (пай) серії РВ №0040441, вартість якої склала з урахуванням коефіцієнта 2, 465 - 43 379, 07 гривень (а.с. 41).

Щодо свідоцтва про право на спадщину після смерті його дружини на користь ОСОБА_3, про що зазначено у копії заяви від 01.03.2002 року, адресованій комісії по розпаювання майна КСП "Прогрес", то колегія суддів з цим погодитися не може. Так, ця заява не засвідчена будь-якими належними реквізитами штампом вхідної кореспонденції, приміткою про її прийняття з підписом відповідальної особи тощо.

Зі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 22.04.2008 року, що видане державним нотаріусом Другої Дубенської державної нотаріальної контори і зареєстроване в реєстрі за №1-1656, видно, що відповідно до заповіту спадкоємцем майна ОСОБА_8 одноповерхового дерев'яного будинку жилою площею 66, 3 кв.м є його дочка ОСОБА_7

Після смерті ОСОБА_7 30 травня 2010 року спадкоємцями за законом були її чоловік ОСОБА_4 та двоє їх спільних синів ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3, і ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_4 Їхнє право на спадщину по 1/3 частці зазначеного будинку зафіксоване у відповідних свідоцтвах, виданих державним нотаріусом Другої Дубенської державної нотаріальної контори 16 грудня 2010 року і зареєстрованих у реєстрі за №№1-3262, 1-3259 та 1-3256 (а.с. 51, 52, 53).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Не допускається прийняття спадщини з у мовою чи із застереженням.

Тобто прийнявши спадщину частково, вважається, що спадкоємець прийняв її повністю. Тому ОСОБА_8, прийнявши спадщину після смерті своєї дружини, прийняв її повністю. Вважається, що в подальшому його дочка також прийняла спадщину повністю, а після її смерті її чоловік та діти.

Згідно із ч. 1 ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обовязки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

За наведених обставин колегія суддів вважає, що оскаржуваним рішенням через визнання за ОСОБА_2 права на спадщину у виді земельної частки (паю) вирішено питання про права і обов'язки ОСОБА_4 та його дітей ОСОБА_9 і ОСОБА_10 щодо цієї спадщини.

Крім того, на час вирішення апеляційної скарги ОСОБА_2 і ОСОБА_3 у лютому 2018 року предявлено позов до ОСОБА_4, ОСОБА_9 і ОСОБА_10 про визнання свідоцтв про право на спадщину недійсними, визнання права власності на частку жилого будинку та скасування державної реєстрації права власності на жилий будинок (а.с. 54-56). Ці обставини свідчать про існування між особою, що подала апеляційну скаргу, та учасниками справи спірних відносин з приводу спадщини, куди включено в т.ч. і земельну частку (пай).

Згідно зі ст.ст. 4, 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Спонуканням для ухвалення нової постанови про відмову в задоволенні позову відповідно до ч. 1 ст. 352 і п. 4 ч. 3 ст. 376 ЦПК України є прийняття судом першої інстанції судового рішення про права, свободи, інтереси та (або) обвязки осіб, що не були залучені до участі в справі.

В силу правил ст. 141 ЦПК України сплачений ОСОБА_4 при поданні апеляційної скарги судовий збір у розмірі 846 гривень підлягає стягненню з позивача на користь особи, що його понесла.

На підставі ч.ч. 1, 2 ст. 549 ЦК УРСР, ч.ч. 1, 2 ст. 1268 ЦК України, керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 1 грудня 2011 року скасувати повністю.

ОСОБА_2 відмовити в позові до ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно.

Стягнути із ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_5, НОМЕР_1, виданий 02.09.2010 року Дубенським МРВ УМВСУ в Рівненській області; мешкає в м. Дубно Рівненської області, вулиця Лесі Українки, 15, Рівненської області, реєстраційний номер облікової картки платника податків - невідомий) на користь ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_6, НОМЕР_2, виданий 24.12.1998 року Рівненським МВ УМВСУ в Рівненській області; мешкає в с. Тараканів Дубенського району Рівненської області, вулиця Ювілейна, 32, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3) 846 (вісімсот сорок шість) гривень судового збору.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повну постанову складено: 26.06.2018 р. о 13 год. 30 хв.

Головуючий:

Судді: