Постанова

Іменем України

31 травня 2018 року

м. Київ

справа № 369/253/17-ц

провадження № 61-7137св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Журавель В. І., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідачі - Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк», Фонд гарантування вкладів фізичних осіб,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу апеляційного суду Київського області від 30 жовтня 2017 року у складі судді Іванова І. В.,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2017 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк», Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання бездіяльності уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» щодо невиконання виконавчого листа та стягнення грошових коштів.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 червня 2017 року у складі судді Ковальчук Л. М. у задоволенні позову ОСОБА_5 відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Київської області від 30 жовтня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення суду першої інстанції визнано неподаною та повернуто особі, яка її подала.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що апеляційний суд вичерпав усі можливості щодо направлення позивачу копії ухвали від 28 липня 2017 року про залишення апеляційної скарги без руху та надання строку для усунення недоліків, проте, ОСОБА_4 не усунув недоліки апеляційної скарги, а саме, не сплатив судовий збір.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати ухвалу апеляційного суду, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що позивач надав апеляційному суду належні і допустимі докази свого майнового стану, які підтверджують факт того, що він не має можливості сплатити судовий збір за подання апеляційної скарги, проте, апеляційний суд безпідставно відмовив у задоволенні такої заяви та залишив апеляційну скаргу без руху. Оскаржувана ухвала апеляційного суду постановлена з грубим порушенням Конвенції та практики Європейського суду з прав людини і суттєво обмежили право позивача на доступ до суду в розумінні статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

ОСОБА_4 зазначає, що апеляційний суд не повідомив його про наявність ухвали про залишення апеляційної скарги без руху, адже її копію він не отримав. Вважає, що апеляційний суд повинен був застосувати до спірних правовідносин Закон України «Про захист прав споживачів» та звільнити його від сплати судового збору.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, вирішення справи.

Касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанцій відповідно до частини третьої статті 406 ЦПК України розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

ОСОБА_4 в апеляційному порядку оскаржив рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 червня 2017 року про відмову йому в задоволенні позову до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк», Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання бездіяльності уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» щодо невиконання виконавчого листа та стягнення грошових коштів.

Відповідно до пункту 2 статті 297 ЦПК України, статті 295 ЦПК України, статті 121 ЦПК України (у редакції чинній на час подання апеляційної скарги) у їх сукупному зв'язку суддя, встановивши, що апеляційну скаргу подано без додержання вимог, викладених у статтях 119, 120 цього Кодексу, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення скарги без руху, про що повідомляє особу, яка подала апеляційну скаргу і надає їй строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Якщо особа відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 119 і 120 ЦПК України (у редакції чинній на час подання апеляційної скарги), сплатить суму судового збору, апеляційна скарга вважається поданою в день первісного її подання до суду. Інакше скарга вважається неподаною і повертається позивачеві.

Відповідно до підпункту 6 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду становить 110% ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, що у даній справі становить 704,00 грн.

Частиною першою статті 8 Закону України «Про судовий збір», частиною третьою статті 82 ЦПК України (у редакції чинній на час подання апеляційної скарги) встановлено, що з підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд може зменшити розмір належних до оплати судових витрат, пов'язаних з розглядом справи, або звільнити від їх оплати.

Особа, яка заявляє відповідне клопотання, згідно зі статтею 10 ЦПК України (у редакції чинній на час подання апеляційної скарги) повинна навести і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку.

Надавши належну оцінку зазначеним ОСОБА_4 у заяві про звільнення від сплати судового збору обставинам, апеляційний суд дійшов обгрунтованого висновку, що самі по собі посилання на такий майновий стан не є підставою для звільнення від сплати судового збору, а належних і допустимих доказів на підтвердження того, що майновий стан ОСОБА_4 перешкоджав (перешкоджає) сплаті ним судового збору у встановленому законодавством порядку, позивач суду не надав.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав, установлених статтями 121, 297 ЦПК України (у редакції чинній на час подання апеляційної скарги) для визнання неподаною та повернення апеляційної скарги, оскільки заявник не виконав належним чином вимог ухвали про залишення апеляційної скарги без руху, не сплатив судовий збір в сумі 704,00 грн.

Доводи касаційної скарги щодо порушення прав позивача на доступ до правосуддя є необґрунтованими, оскільки в силу положень статей 121, 297 ЦПК України (у редакції чинній на час подання апеляційної скарги) повернення апеляційної скарги не перешкоджає повторному зверненню з такою скаргою, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Твердження ОСОБА_4 про порушення Конвенції та практики Європейського суду з прав людини і суттєве обмеження права на доступ до суду в розумінні статті 6 цієї Конвенції за таких обставин є необґрунтованими.

«Право на суд», одним із аспектів якого є право доступу, не є абсолютним і може підлягати обмеженням; їх накладення дозволене за змістом, особливо щодо умов прийнятності апеляційної скарги. Проте такі обмеження повинні застосовуватися з легітимною метою та повинні зберігати пропорційність між застосованими засобами та поставленого метою («Воловік проти України» №15123/03, параграф 53,55, ЄСПЛ, від 06 грудня 2007 року).

Посилання ОСОБА_4 на те, що йому у порушення статті 74 ЦПК України (у редакції чинній на час подання апеляційної скарги) не надіслана копія ухвали суду про залишення апеляційної скарги без руху, не заслуговує на увагу з огляду на таке.

Відповідно до супровідних листів від 01 серпня 2017 року та від 13 вересня 2017 року апеляційний суд на адресу позивача, зазначену ним особисто у позовній заяві та апеляційній скарзі направив копію ухвали про залишення апеляційної скарги без руху. 02 вересня 2017 року та 25 жовтня 2017 року на адресу апеляційного суду Київської області повернулися конверти з копією ухвали від 28 липня 2017 року, адресовані ОСОБА_4, які повернуто поштовим відділенням у зв'язку із закінченням встановленого строку зберігання, що відповідає пункту 116 Правил надання послуг поштового заявку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року № 270 (далі - Правила). У разі неможливості вручення одержувача поштові відправлення зберігаються об'єктом поштового зв'язку місця призначення протягом одного місяця з дня їх надходження. Поштові відправлення повертаються об'єктом поштового зв'язку відправнику у разі закінчення встановленого строку зберігання.

Подавши апеляційну скаргу ОСОБА_4 не виявив зацікавленості у її розгляді, про що, зокрема свідчить те, що він протягом певного строку не звертався до апеляційного суду за інформацією щодо стану розгляду його апеляційної скарги. Таких висновків дійшов і Європейський суд з прав людини, зокрема у рішеннях «Каракуця проти України» (2017 рік), «Пономарьов проти України» (2008 рік).

Станом на 30 жовтня 2017 року ОСОБА_4 недоліки апеляційної скарги не усунув, а апеляційний суд вжив необхідних заходів з метою вручення йому копії ухвали про залишення апеляційної скарги без руху, про що свідчить повторне надіслання поштового відправлення.

За таких обставин та враховуючи, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов'язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов'язки, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про визнання апеляційної скарги неподаною та повернення її заявникові.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_4 про те, що апеляційний суд повинен був звільнити його від сплати судового збору на підставі статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів», не заслуговують на увагу, адже даний закон до спірних правовідносин не застосовується, оскільки предметом спору, за вирішенням якого ОСОБА_4 звернувся до суду є невиконання відповідачами рішення суду про стягнення коштів.

Інші доводи касаційної скарги не спростовують висновків суду і не містять передбачених законом підстав для скасування оскаржуваної ухвали апеляційного суду, яка постановлена з додержанням вимог процесуального права.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Ухвалу апеляційного суду Київського області від 30 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді Н. О. Антоненко

В.І. Журавель

В.І. Крат