Постанова

Іменем України

25 червня 2018 року

м. Київ

справа № 296/8146/16-ц

провадження № 61-24682св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Висоцької В. С. (суддя-доповідач), Пророка В. В., Фаловської І. М.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

представник позивача - ОСОБА_5,

відповідач - Управління житлового господарства Житомирської міської ради,

представник відповідача - ОСОБА_6,

відповідач - комунальне підприємство «Виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство №9» Житомирської міської ради,

представник відповідача - ОСОБА_7,

третя особа - ОСОБА_8,

представник третьої особи - ОСОБА_9, ОСОБА_10,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_5 на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 08 червня 2017 року у складі судді Шалота К. В. та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 02 серпня 2017 року у складі суддів: Трояновської Г. С., Миніч Т. І., Павицької Т. М.,

ВСТАНОВИВ :

У вересні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до Управління житлового господарства Житомирської міської ради, комунального підприємства «Виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство №9» Житомирської міської ради (далі - КП «ВЖРЕП №9»), третя особа: ОСОБА_8, в якому просила: зобов'язати КП «ВЖРЕП №9» надати довідку для приватизації житла ОСОБА_4, за адресою: АДРЕСА_1; зобов'язати Управління житлового господарства Житомирської міської ради здійснити приватизацію квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, на ім`я ОСОБА_4

Позов мотивовано тим, що з 1974 року позивач проживає та є наймачем квартири № АДРЕСА_1. 03 квітня 2001 року на її ім`я було видано свідоцтво про право власності на вказану вище квартиру, однак рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 25 червня 2008 року вказане свідоцтво визнано недійсним.

З метою приватизації житла позивач зверталася до КП «ВЖРЕП № 9» для отримання довідки про склад сім'ї наймача квартири згідно встановлено зразку, однак у її видачі було відмовлено.

В подальшому позивач зверталася до Житомирської міської ради з заявою про приватизацію житла, яка відповідачем задоволена не була.

Посилаючись на те, що позивач була вселена до квартири та проживає в ній на законних підставах, сплачує квартирну плату та комунальні платежі, вважає, що має право на безоплатну передачу житла у власність в порядку приватизації.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 08 червня 2017 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 02 серпня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, мотивовано тим, що позивачем не надано будь-яких доказів правомірності набуття права користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1, а тому відсутні правові підстави для задоволення її позову.

У касаційній скарзі, поданій у серпні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, представник ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і порушення норм процесуального права просить скасувати ухвалені ними рішення та задовольнити позов.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій застосовано закон, який не поширюється на спірні правовідносини. КП «ВЖРЕП №9» не мало підстав для відмови позивачу у видачі довідки про склад сім`ї , яка передбачена Положенням про порядок передачі квартир, будинків, жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затверджене наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16 грудня 2009 року №396.

Суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, надав правову оцінку безпосередньо правомірності потенційної приватизації ОСОБА_4 житла, що є передчасним, оскільки приватизації на даний момент не відбулося. Обов'язком відповідача КП «ВЖРЕП №9» є надати довідку встановленої форми наймачу (ОСОБА_4), який не був виконаний.

Суди першої та апеляційної інстанції не дали належної оцінки даному факту та не застосували пункт 19 Положення про порядок передачі квартир будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян (затверджене наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України № 396 від 16 грудня 2009 року).

У касаційній скарзі заявник не погодився з висновками судів про незаконність проживання ОСОБА_4 у вказаному приміщенні, оскільки ОСОБА_4 була вселена в квартиру за згоди сім'ї ОСОБА_11, проживає в спірній квартирі з 1974 року по даний час, сплачує платежі за користування квартирою, з 2001 року зареєстрована у вказаній квартирі.

У зв'язку з виїздом ОСОБА_11 з сім'єю за межі СРСР для проходження військової служби, останньому на спірну квартиру 25 січня 1974 року було видано охоронне свідоцтво на час перебування за кордоном. Після повернення з-за кордону сім'я ОСОБА_11 в м. Житомир не повернулась. Видане охоронне свідоцтво втратило свою силу (інше не видавалось).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 на вищевказані судові рішення. Справу витребувано із суду першої інстанції.

У відзиві на касаційну скаргу ОСОБА_8 не погодилась з доводами позивача та просила залишити ухвалені у справі рішення судів першої та апеляційної інстанції без змін, посилаючись на їх законність і обґрунтованість.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року

№ 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального

кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів».

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення

змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

15 травня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини третьої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Судом установлено, що у березні 1969 року сім`я ОСОБА_11 у складі трьох осіб відповідно до наданого ордеру, вселилась в квартиру АДРЕСА_1, де проживала до 1974 року.

У зв'язку з виїздом ОСОБА_11 з сім`єю за межі СРСР для проходження військової служби, останньому на спірну квартиру 25 січня 1974 року видано охоронне свідоцтво на час перебування за кордоном.

Після повернення з-за кордону ОСОБА_11 продовжував військову службу в Росії, де отримав житло.

У 1992 році ОСОБА_11 з дружиною повернувся до м. Житомира, обмінявши своє житло в Росії на житло в Житомирі. В подальшому до м. Житомира переїхала їх дочка ОСОБА_11

ОСОБА_4 вселилась у спірну квартиру у 1974 році.

Станом до 09 грудня 2009 року ОСОБА_4 була власником квартири №15 на майдані Привокзальному, 5 в м. Житомирі на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 03 квітня 2001 року відділом приватизації Коростенського відділу Південно-Західної залізниці Коростенської дистанції цивільних споруд.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 25 червня 2008 року свідоцтво від 03 квітня 2001 року про право власності на житло за адресою: АДРЕСА_1, видане на ім'я ОСОБА_4 визнано недійсним.

Листом КП «ВЖРЕП №9» від 07 грудня 2015 року відмовило у видачі довідки для проведення приватизації (форма 4) про склад сім`ї ОСОБА_4 у зв'язку з відсутністю ордера на спірну квартиру та рішення міської ради на відкриття особового рахунку.

05 вересня 2016 року ОСОБА_4 звернулась до керівника органу приватизації Житомирської міської ради із заявою про оформлення передачі їй у приватну власність квартири за адресою: АДРЕСА_1, як наймачу цієї квартири.

Згідно доводів позивача, орган приватизації Житомирської міської ради не задовольнив вказану заяву про оформлення передачі їй у приватну власність вищевказаної квартири.

Звернувшись до суду з даним позовом, ОСОБА_4 вважає, що відповідачами порушується її право на безоплатну приватизацію житла.

Під час розгляду справи позивач не заперечувала, що до 02 лютого 2001 року проживала у спірній квартирі АДРЕСА_1 без реєстрації.

Відповідно до п. 17, 18 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність, затвердженим наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009 №396 (далі - Положення) громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім'ї на умовах найму квартиру (будинок), окрім інших документів, має подати до органу приватизації, зокрема, копію ордера про надання жилої площі (копія договору найму жилої площі у гуртожитку).

Пунктом 19 Положення передбачено, що довідка про склад сім'ї та займані приміщення береться громадянином на підприємстві (організації), що обслуговує жилий будинок, гуртожиток. У довідці вказуються члени сім'ї наймача, які зареєстровані та мешкають разом з ним, а також тимчасово відсутні особи, за якими зберігається право на житло.

Правовою підставою для приватизації займаного на умовах найму приміщення є набуття особою правового статусу наймача такого приміщення, що є необхідною умовою і для отримання довідки про склад сім'ї наймача та займані приміщення.

Встановивши, що спірна квартира АДРЕСА_1 належить до житлового фонду виконавчого комітету Житомирської міської ради, проте рішення цим органом про надання спірного житла позивачу не приймалось, ордер на це жиле приміщення, відповідно до статті 58 ЖК УРСРпозивачу не видавався, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, правильно застосував до спірних правовідносин норми статей 9, 58, 61 Житлового Кодексу України, Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність, у зв'язку із чим дійшов обґрунтованого висновку про недоведення позивачем факту правомірності набуття права користування спірним житловим приміщенням, а відтак, відсутні правові підстави для задоволення вимог про зобов'язання відповідачів видати довідку для приватизації житла та здійснити приватизацію спірної квартири на ім`я позивача.

Доводи касаційної скарги позивача, що за даними КП «ВЖРЕП №9» вона значиться наймачем спірного житла, на її ім`я відкрито особовий рахунок та у вказаній квартирі зареєстровано її місце проживання, вбачаються необґрунтованим та висновків судів попередніх інстанції не спростовують. Перевіряючи аналогічні доводи, правильно їх відхилили, посилаючись на те, що реєстрація позивача у спірній квартирі з 02 лютого 2001 року та відкриття особового рахунку відбулося на підставі виданого на її ім'я свідоцтва

від 03 квітня 2001 року про право власності на житло, яке в подальшому рішенням Корольовського районного суду м. Житомир від 25 червня 2008 року визнано недійсним.

Наведені у касаційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками судів першої та апеляційної інстанції стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами попередніх інстанцій, які їх обґрунтовано спростували.

Колегія суддів перевірила доводи касаційної скарги на предмет законності судових рішень виключно в межах заявлених в суді першої інстанції вимог та які безпосередньо стосуються правильності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і дотримання норм процесуального права, у зв'язку із чим, не вдається до аналізу і перевірки інших доводів, які за своїм змістом зводяться до переоцінки доказів та встановлення обставин, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення суду першої та апеляційної інстанції - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 08 червня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 02 серпня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. С. Висоцька

В. В. Пророк

І. М. Фаловська