Постанова

Іменем України

23 травня 2018 року

м. Київ

справа № 236/1490/16-ц

провадження № 61-1660св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Кузнєцова В. О., Карпенко С. О., Олійник А. С. (суддя-доповідач), Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2,

відповідач - Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» від імені якого діє Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації КадировВладислав Володимирович,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Апеляційного суду Донецької області від 10 жовтня 2016 року у складі суддів: Груіцької Л. О., Осипчук О. В., Соломахи Л. І.,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2016 року ОСОБА_2звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») від імені якого діє Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Кадиров В. В. про захист прав споживачів шляхом зобов'язання вчинити певні дії та заборони на вчинення певних дій.

Позов мотивовано тим, що 27 червня 2013 року між позивачем та ПАТ «Дельта Банк» укладено кредитний договір, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 193 050,00 грн зі сплатою 15,5% річних на строк до 26 червня 2019 року. На час укладення кредитного договору позивач проживав у м. МакіївкаДонецької області і до жовтня 2014 року своєчасно виконував умови кредитного договору. У зв'язку з проведенням активної фази антитерористичної операції на території м. Макіївка Донецької області та надалі тимчасовим виходом цього населеного пункту з-під контролю державної влади України позивач переїхав і фактично проживає у с. Старий Караван м. Лиман Донецької області, а тому тимчасово втратив можливість виконувати свої зобов'язання за вказаним кредитним договором. На правовідносини між ним та банком поширюються норми статті 2 Закону України від 02 вересня 2014 року № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» (далі - Закон № 1669-VII), згідно з якими на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Посилаючись на те, що банк безпідставно нарахував ОСОБА_2 пеню за кредитним договором за несвоєчасне виконання зобов'язань, просив суд зобов'язати відповідача скасувати пеню і штрафи, нараховані на основну суму заборгованості за кредитним договором від 27 червня 2013 року,укладеним між позивачем та банком, з 14 квітня 2014 року до завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Рішенням Краснолиманського міського суду Донецької області від 22 липня 2016 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Зобов'язано ПАТ «Дельта Банк» від імені якого діє Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Кадиров В. В. скасувати суму пені, нараховану на основну суму заборгованості за кредитним договором від 27 червня 2013 року, укладеним між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_2, у період з 14 квітня 2014 року до 22 липня 2016 року. Заборонено ПАТ «Дельта Банк» від імені якого діє Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Кадиров В. В. здійснювати подальше нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за вказаним кредитним договором у період з 22 липня 2016 року до дати набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що до правовідносин, які виникли між ОСОБА_2 і ПАТ «Дельта Банк», застосовуються норми статті 2 Закону № 1669-VII. Позивач надав довідку Краснолиманської міської ради Донецької області від 17 квітня 2015 року № 55, довідку Лиманської міської ради від 13 червня 2016 року, довідку Управління соціального захисту населення від 14 липня 2016 року № про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, згідно з якими ОСОБА_2 з 01 липня 2014 року проживає за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 14, 76, зворотній бік). Суд також зазначив, що згідно із Законом № 1669-VII підставою для встановлення мораторію щодо нарахування пені та штрафів на основну суму заборгованості за кредитними зобов'язаннями є не лише факт внутрішнього переміщення певної категорії осіб з населених пунктів, де проводилась антитерористична операція, але й факт реєстрації та постійного проживання громадян у таких населених пунктах. Крім того, відповідно до статті 4 Закону № 1669-VII довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи видається безстроково.

Рішенням Апеляційного суду Донецької області від 10 жовтня 2016 року апеляційну скаргу ПАТ «Дельта Банк» від імені якого діє Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Кадиров В. В. задоволено частково. Рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 22 липня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в позові ОСОБА_2

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що розрахунок заборгованості позивача за кредитним договором, нарахований відповідачем, не порушує прав позивача щодо погашення кредиту, оскільки після 01 червня 2014 року жодних платежів позивач не здійснював і будь-яких зарахувань на погашення пені не здійснювалось. Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції не врахував положень статті 46 Закону України від 23 лютого 2012 року № 4452-VI «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» ( далі - Закон № 4452-VI ) та не звернув уваги на те, що позов до ПАТ «Дельта Банк» від імені якого діє Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Кадиров В. В. є передчасним, оскільки останній в інтересах банку не звертався до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення з нього пені та штрафів за вказаний у позові період. Розрахунок заборгованості за кредитним договором, на який посилається позивач як на підставу його порушених прав, носить інформаційний характер та не свідчить про порушене право ОСОБА_2 Суд першої інстанції також не звернув уваги на те, що посилання позивача на можливе зарахування відповідачем сплачених ним сум у рахунок погашення заборгованості з пені, є його припущенням.

31 жовтня 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду із касаційною скаргою, у якій просить рішення Апеляційного суду Донецької області від 10 жовтня 2016 року скасувати та залишити в силі рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 22 липня 2016 року.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 грудня 2016 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 у вказаній цивільній справі.

У січні 2018 року вказану справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду.

15 травня 2018 року ухвалою Верховного Суду вказану справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Касаційну скаргу мотивовано тим, що позивач неодноразово звертався до ПАТ «Дельта Банк» з вимогою врахувати той факт, що на правовідносини між ним та банком поширюються норми статті 2 Закону № 1669-VII. Тому просив скасувати пеню та штраф, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитним договором від 27 червня 2013 року та не нараховувати їх надалі до дати набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України. Банк на його звернення надавав відповіді, що за умови погашення в повному обсязі простроченої заборгованості за кредитним договором, він не заперечує щодо зміни умов виконання зобов'язань за цим договором.

ПАТ «Дельта Банк» надав позивачу довідку від 21 квітня 2016 року, згідно з якою позивачу нараховано пеню у розмірі 265 840,36 грн. Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором від 27 червня 2013 року, наданого на запит суду відповідачем, розмір нарахованої пені станом на 06 червня 2016 року становив 311 820,14 грн. Зазначена пеня була нарахована у період мораторію, передбаченого статтею 2 Закону № 1669-VII та нараховується до цього часу. Враховуючи, що відповідач порушує вимоги статті 2 Закону № 1669-VII, що призводить до незаконного збільшення заборгованості за кредитом, позивач вимушений звернутися до суду за захистом своїх прав як споживач кредитних послуг. Апеляційний суд самостійно змінив предмет позову - зобов'язання скасувати незаконно нараховану пеню на відновлення права позивача на погашення кредиту і не дослідив належним чином надані докази. Зокрема, з наданого розрахунку заборгованості позивача за кредитним договором вбачається, що останній платіж ОСОБА_2 зробив 08 жовтня 2014 року в розмірі 3 400,00 грн. Отже, незважаючи на неодноразові звернення позивача до банку з вимогою скасувати пеню і надалі не нараховувати штрафні санкції за невиконання зобов'язань за кредитом, що передбачено нормами статті 2 Закону № 1669-VII. Банк визнає нараховані ним штрафні санкції боргом позивача, який не підлягає скасуванню та не скасовує незаконно нараховану пеню у добровільному порядку. Тому його звернення до суду не є передчасним, як вважає апеляційний суд. Таким чином, позивач вважає, що суд апеляційної інстанції безпідставно не застосував норми статті 2 Закону № 1669-VII, що призвело до неправильного вирішення справи.

У січні 2017 року ПАТ «Дельта Банк» від імені якого діє Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Кадиров В. В. надіслав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заперечення на касаційну скаргу ОСОБА_2

Заперечення на касаційну скаргу мотивовані тим, що банк повідомляв позичальника про вирішення питання про скасування штрафних санкцій за умови наявності актуальних документів, зокрема, довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. Тому позов заявлено позивачем передчасно, оскільки в діях відповідача не вбачається порушень вимог чинного законодавства щодо прав споживача та звернення громадян. Крім того, стаття 46 Закону № 4452-VI забороняє зарахування зустрічних вимог, у тому числі зустрічних однорідних вимог, припинення зобов'язань за домовленістю (згодою) сторін (у тому числі шляхом договірного списання), прощення боргу тощо. Відтак нараховані позивачу штрафні санкції є його боргом і не підлягають скасуванню.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 27 червня 2013 року між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 193 050,00 грн зі сплатою 15,5% річних на строк до 26 червня 2019 року.

Згідно з довідкою від 21 квітня 2016 року та розрахунком заборгованості за кредитним договором станом на 06 червня 2016 року, наданими ПАТ «Дельта Банк», розмір нарахованої позичальнику пені станом на 18 квітня 2016 року становив 265 840,36 грн, станом на 06 червня 2016 року - 311 820,14 грн.

Позичальник своєчасно та в повному обсязі виконував зобов'язання за кредитним договором до липня 2014 року.

На час укладення кредитного договору позичальник проживав у м. Макіївка Донецької області (згідно з паспортом громадянина України серії НОМЕР_1, виданим 26 березня 1998 року Кіровським РВ Макіївського МУ УМВС України в Донецькій області, ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2).

У зв'язку з проведенням активної фази антитерористичної операції на території м. Макіївки Донецької області та надалі виходом цього населеного пункту з-під контролю державної влади України ОСОБА_2 переїхав і фактично проживає у с. Старий Караван м. КраснийЛиман Донецької області, тому тимчасово втратив можливість виконання зобов'язань за кредитним договором з об'єктивних причин.

З 01 липня 2014 року ОСОБА_2 проживає за адресою АДРЕСА_1, що підтверджується довідкою Краснолиманської міської ради Донецької області від 17 квітня 2015 року № 55, довідкою Лиманської міської ради від 13 червня 2016 року, довідкою Управління соціального захисту населення від 14 липня 2016 року № про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

За змістом статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт.

Права і свободи людини и громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань (стаття 55 Конституції України).

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Положеннями частини першої статті 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

Закон № 1669-VII визначає тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб'єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення.

За визначенням, наведеним у статті 1 Закону № 1669-VII, період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014.

Статтею 2 Закону № 1669-VII(у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) запроваджено мораторій на нарахування пені та штрафів на основну суму заборгованості за кредитними зобов'язаннями. На час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам-підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції.

Аналіз наведених норм Закону дає підстави для висновку, що з метою захисту інтересів та прав осіб, які проживають або виселилися із зони проведення антитерористичної операції, законодавцем запроваджено певні гарантії, строк дії яких обмежено датою прийняття Указу Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року № 1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України» м. Макіївка Донецької області, м. Красний Лиман, с. Старий Караван Донецької області віднесені до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція.

Відповідно до постанови Верховної Ради України від 17 березня 2015 року № 252-VІІІ «Про визначення окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей, в яких запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування», Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» м. Макіївка Донецької області визнано тимчасово окупованою територією.

Постановою Правління Національного банку України від 23 липня 2014 року № 436 на території Донецької та Луганської областей з 24 липня 2014 року запроваджено надзвичайний режим роботи банківської системи.

Враховуючи те, що позивач є внутрішньо переміщеною особою він має право на гарантії, встановлені Законом № 1669-VII, строк дії яких обмежено датою прийняття Президентом України нормативно-правового акта.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_2 послався на те, що згідно з довідкою банку йому нараховано пеню у сумі 265 840,36 грн без урахування положень статті 2 Закону № 1669-VII. Згідно з банківською електронною системою зарахування платежів внесені суми на погашення боргу в першу чергу автоматично будуть зараховуватись на погашення незаконно нарахованої банком пені та штрафу, а не на погашення кредиту, що унеможливлює виконання ним умов договору.

Судом першої інстанції встановлено, що банком нараховано ОСОБА_2 пеню за кредитним договором, що підтверджується довідкою ПАТ «Дельта Банк» від 21 квітня 2016 року, розрахунком заборгованості за договором кредиту від 27 червня 2016 року (а.с. 72-75). Водночас судом першої інстанції встановлено, що суми штрафів за кредитним договором банк не нараховував, тому відсутні підстави для задоволення позову в цій частині.

Суд першої інстанції, з урахуванням вимог статті 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) дійшов висновку про захист прав позивача шляхом зобов'язання відповідача вчинити певні дії та заборону йому вчиняти дії. Суд, зокрема, визначив обов'язок банку скасувати пеню, нараховану на основну суму боргу у період з 14 квітня 2014 року до дати вирішення спору судом. Задовольняючи позов у частині заборони відповідачу здійснювати подальше нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості, суд першої інстанції виходив з положень кредитного договору (пункти 9.1 - 9.3), що не суперечить приписам статті 2 Закону № 1669-VII.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд виходив з того, що позов є передчасним, оскільки відповідач не звертався з позовом до ОСОБА_2, а розрахунок не свідчить про порушене право позивача щодо погашення кредиту, оскільки він носить інформаційний характер та не свідчить про порушене право ОСОБА_2

Відповідно до частини першої статті 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Згідно з приписами частини другої статті 2 Закону № 1669-VII (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані, зокрема, скасувати громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операціяпеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції.

Частинами першою-другою статті 5 ЦК України встановлено, що акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи.

Перевіряючи доводи касаційної скарги, Верховний Суд виходить з мети Закону № 1669-VII, зокрема, положень його статей 1, 2 і, з урахуванням визначеного цим Законом періоду та встановлених обставин у конкретній справі, дійшов висновку про захист порушеного права ОСОБА_2 шляхом зобов'язання відповідача вчинити певні дії та заборони йому вчиняти певні дії

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про правові підстави для задоволення позову ОСОБА_2

Відповідно до статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

За таких обставин колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку, що рішення суду апеляційної інстанції необхідно скасувати, а рішення суду першої інстанції - залишити в силі.

Керуючись статтями 400, 409-416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Апеляційного суду Донецької області від 10 жовтня 2016 року скасувати і залишити в силі рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 22 липня 2016 року.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді: В. О. Кузнєцов

С.О. Карпенко

А.С. Олійник

Г.І. Усик