Єдиний унікальний номер 243/8545/17 Номер провадження 22-ц/775/819/2018
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 червня 2018 року м. Бахмут

Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Космачевської Т.В.,

суддів: Канурної О.Д., Санікової О.С.

за участю секретаря Марченко Я.О.,

представника відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмуті Донецької області в залі судових засідань №3 апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 16 березня 2018 року, ухваленого судом у складі головуючого судді Мірошніченко Л.Є. у місті Слов'янську Донецької області, в справі №243/8545/17 за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про стягнення заборгованості за договором оренди нерухомого майна, інфляційних витрат, трьох відсотків річних, комунальних послуг та пені,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2017 року ОСОБА_2 звернулася до Слов'янського міськрайонного суду Донецького суду з позовом до ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення заборгованості за договором оренди нерухомого майна, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 01.04.2014 року між суб'єктом підприємницької діяльності ОСОБА_2 та ПАТ КБ «Приватбанк» був укладений договір оренди приміщення загальною площею 50,6 кв.м за адресою: АДРЕСА_1, для здійснення господарської діяльності. Строк дії договору до 15.03.2017 року.

З початку жовтня 2014 року ПАТ КБ «Приватбанк» не виконує свої обов'язки щодо щомісячної сплати орендної плати в розмірі, встановленому умовами договору оренди. У зв'язку з чим, позивачка вважає, що відповідачем порушені умови договору оренди, він втратив право на звернення з вимогами про зміну строків та умов виконання цього договору оренди.

Відповідач має в повному обсязі виконати зобов'язання зі сплати орендних платежів з урахуванням вимог ст. 625 ЦК України.

Листом від 09.02.2017 року позивачка повідомила відповідача про припинення договору оренди з 16.03.2017 року та звернулася із претензією щодо сплати суми простроченої заборгованості разом зі штрафними санкціями. Претензію відповідачем отримано 10.02.2017 року.

19.02.2017 року ПАТ КБ «Приватбанк» листом №Е.52.0.0.0/4-9188 повідомив, що не має можливості користуватися майном та сплатити орендні платежі до нормалізації ситуації в країні і можливості розпочати роботу відділень.

Крім того, ПАТ КБ «Приватбанк» не виконано умови договору оренди в частині обов'язків

зі сплати комунальних платежів, що передбачено п. 2.4. договору оренди.

Згідно з довідкою, наданою ПАТ «Горлівськтепломережа», станом на 22 серпня 2017 року,

відповідно до договору постачання теплової енергії №1921 від 28.10.2013 року, укладеного між ПрАТ «Горлівськтепломережа» та ПАТ КБ «Приватбанк», за яким здійснюється постачання теплової енергії за адресою: АДРЕСА_1, заборгованість за період з жовтня 2014 року по квітень 2016 року складає 18456,82 грн.

За таких обставин, позивачка просила суд стягнути з ПАТ КБ «Приватбанк» на свою користь заборгованість в сумі 204426,73 грн., яка складається з: орендної плати за період з жовтня 2014 року по 15 березня 2017 року в розмірі 138888,39 грн.; оплати за комунальні послуги за період з жовтня 2014 року по квітень 2016 року в розмірі 18456,82 грн.; пені у розмірі 2298,67 грн.; інфляційних втрат у розмірі 37895,13 грн.; трьох відсотків річних у розмірі 6887,72 грн., а також судові витрати у розмірі 2044,27 грн.

Рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 16 березня 2018 року позов ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про стягнення заборгованості за договором оренди нерухомого майна - задоволено частково.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_2 заборгованість в сумі 202128,06 грн., яка складається з орендної плати за договором оренди нерухомого майна в розмірі 138888,39 грн., оплати за комунальні послуги в розмірі 18456,82 грн., інфляційні витрати в розмірі 37895,13 грн. та 3% річних в розмірі 6887,72 грн. Вирішено питання про судові витрати.

Із вказаним рішенням не погодився відповідач ПАТ КБ «Приватбанк», подав апеляційну скаргу, в якій просив апеляційний суд скасувати рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області 16 березня 2018 року в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_2 в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Доводами апеляційної скарги наведено, що рішення суду першої інстанції в частині задоволених вимог є незаконним, необґрунтованим та ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Посилається на постанову правління Національного банку України №446, якою визначено, що на території Донецької та Луганської областей відповідно до постанови правління Національного банку України від 23 липня 2014 року №436, починаючи з 24 липня 2014 року запроваджено надзвичайний режим роботи банківської системи, з метою запобігання загрози життю і здоров'ю працівників та клієнтів банків, забезпечення стабільності банківської системи, та вирішено призупинити банкам України здійснення усіх видів фінансових операцій у населених пунктах, які не контролюються українською владою.

Зазначає, що банк не мав можливості користуватись орендованим приміщенням та здійснювати банківську діяльність, не мав доступу до приміщення, починаючи з жовтня 2014 року.

Вважає, оскільки, з жовтня 2014 року по 15 березня 2017 року ПАТ КБ «Приватбанк» не користується приміщенням за адресою: Донецька обл., АДРЕСА_1, отже, відсутні підстави для стягнення з відповідача коштів з орендної плати та плати за комунальні послуги. При цьому посилається на вимоги ч. 6 ст. 762 ЦПК України.

Відповідач звертає увагу апеляційного суду на те, що судом першої інстанції не враховані вимоги п. 6.2 договору оренди, яким передбачено, що сторони несуть відповідальність за порушення своїх зобов'язань за договором, якщо воно сталося не з їх вини.

Представник ПАТ КБ «Приватбанк» в судовому засіданні апеляційного суду в режимі відеоконференції доводи апеляційної скарги підтримав, просив скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати, в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Позивачка ОСОБА_2 та її представник в судове засідання апеляційного суду не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином відповідно до ст. 130 ЦПК України (а.с. т. 2).

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника відповідача, дослідивши

матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки ПАТ КБ «Приватбанк» оскаржує судове рішення в частині задоволення позовних вимог щодо стягнення заборгованості за договором оренди нерухомого майна, інфляційних витрат, трьох відсотків річних та комунальних послуг, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в цій частині в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статей 13 і 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до вимог ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено і це вбачається з матеріалів цивільної справи, що відповідно до договору дарування вбудованого приміщення від 01.04.2014 року, приміщення, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1, належить ОСОБА_2 (а.с. 137-138, том 1 ).

Згідно із витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності ОСОБА_2 належить вбудоване приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_1, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна №06 (а.с. 139-140, том 1).

1 квітня 2014 року ОСОБА_2 та ПАТ КБ «Приватбанк» укладено договір оренди приміщення загальною площею 50,6 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1, для здійснення господарської діяльності. Актом здачі-приймання приміщення до договору оренди приміщення б/н від 01.04.2014 року орендар прийняв у користування приміщення загальною площею 50,6 кв. м. для розміщення відділення Банку, яке розташовано за адресою: АДРЕСА_1, відповідно до п. 3.2.1 (а.с. 129-134, 135, том 1).

Додатковою угодою від 01.09.2014 року до цього договору оренди приміщення сторони виклали 2.2.1 в наступній редакції: орендна плата у період з 01.09.2014 року по 28.02.2015 року підлягає сплаті до 10 числа поточного місяця із розрахунку 3000,00 грн. за всю площу без ПДВ. Розмір орендної плати за кожний наступний місяць підлягає індексації з коефіцієнтом рівним «1» (а.с. 136, том 1).

З вимоги про належне виконання умов договору від 31.01.2015 року, яку відповідач отримав 3 лютого 2015 року, вбачається, що ОСОБА_2 повідомила банк про необхідність сплати заборгованості за орендну плату за період з 1 жовтня 2014 року по 31 січня 2015 року в розмірі 20240,00 грн., також повідомлено про зміну її адреси, (а.с. 143, 146, том 1).

На вимогу позивачки від 31.01.2015 року ПАТ КБ «Приватбанк» повідомив, що у зв'язку з нестабільною ситуацією на сході країни та проведенням АТО у Донецькій та Луганській областях банк не в змозі користуватись орендованим приміщенням та не має до нього доступу, а тому не має підстав для виконання договору оренди приміщення (а.с. 176, том 1).

З претензії від 9 лютого 2017 року, яку відповідач отримав 10 лютого 2017 року, видно, що

ОСОБА_2 заявила вимогу про сплату заборгованості орендної плати за період з 1 жовтня 2014 року по 1 лютого 2017 року в розмірі 131380,00 грн. та нагадала ПАТ КБ «Приватбанк» про закінчення договору оренди з 16.03.2017 року і про необхідність передання приміщення за актом приймання-здачі орендодавцю (а.с. 142, 144-145, том 1).

На вказану претензію ПАТ КБ «Приватбанк» знову повідомив позивачку про неможливість використання об'єкту оренди та про неможливість виконання банком зобов'язань щодо сплати орендної плати (а.с. 175, том 1).

Задовольняючи позов ОСОБА_2 в частині стягнення заборгованості за договором оренди нерухомого майна, інфляційних витрат, трьох відсотків річних та комунальних послуг, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості заявлених позовних вимог в цій частині.

З таким висновком суду першої інстанції повністю погодитися не можна, оскільки він не в повній мірі відповідає обставинам справи та нормам закону.

Правовідносини з приводу оренди нерухомого майна регулюються Цивільним кодексом України.

Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші) чи утриматися від виконання певних дій, а інша сторона має право вимагати виконання такого обов'язку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами ч. 1 ст. 759 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6 ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які не відповідає.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідач посилався як на підставу припинення проведення розрахунків з орендодавцем на неможливість доступу до орендованого приміщення з вересня 2014 року, постанову Правління Національного банку України «Про зупинення здійснення фінансових операцій» від 06.08.2014 р. №466 (далі Постанова №466), яка передбачає, що Банки України мають призупинити здійснення усіх видів фінансових операцій у населених пунктах, які не контролюються українською владою та на Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» (а.с. 212-215, том 1).

Апеляційний суд виходить з наступного.

Постановою Правління Національного банку України (далі - НБУ) від 06 серпня 2014 року №466 зазначене те, що ураховуючи, що на території Донецької та Луганської областей відповідно до постанови Правління Національного банку України від 23 липня 2014 року №436 починаючи з 24 липня 2014 року запроваджено надзвичайний режим роботи банківської системи, з метою запобігання загрози життю і здоров'ю працівників та клієнтів банків, забезпечення стабільності банківської системи, керуючись статтями 3, 27, 99 Конституції України, статтями 7, 15 Закону України «Про Національний банк України», статтею 66 Закону України «Про банки і банківську діяльність», Законом України «Про боротьбу з тероризмом», розділом I Інструкції щодо організації роботи банківської системи в надзвичайному режимі, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 22 липня 2014 року №435, Указом Президента України від 14 квітня 2014 року №405/2014 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України», постановлено банкам України призупинити здійснення усіх видів фінансових операцій у населених пунктах, які не контролюються українською владою.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2010 року №1235 «Про затвердження переліку обставин, що свідчать про наявність загрози виникнення або накопичення податкового боргу, і доказів існування таких обставин», до обставин, що є підставою для відстрочення грошових зобов'язань або податкового боргу заявника належать обставини непереборної сили, дія яких може бути викликана винятковими погодними умовами і стихійним лихом (ураган, буря, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, землетрус, пожежа, просідання і зсув ґрунту, замерзання моря, закриття морських проток, які трапляються на звичайному морському шляху між портами відвантаження і вивантаження, інше стихійне лихо тощо) або непередбаченими ситуаціями, що відбуваються незалежно від волі і бажання заявника (війна, блокада, страйк, аварія). Доказами, що підтверджують факт настання (існування) зазначених обставин, є: висновок Торгово-промислової палати про настання обставин непереборної сили чи стихійного лиха на території України; рішення Президента України про оголошення окремих місцевостей України зоною надзвичайної екологічної ситуації, затверджені Верховною Радою України.

Отже, постановою №466 діяльність банків була призупинена частково, даною постановою банки не були наділені правом не виконувати своїх фінансових зобов'язань.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 року №1669-VII, якою передбачено підтвердження обставин непереборної сили, зазначено, що протягом терміну дії цього Закону єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов'язань, є сертифікат Торгово-промислової палати України.

Відповідно до абзацу третього частини третьої статті 14 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» Торгово-промислова Палата України засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), а також торговельні та портові звичаї, прийняті в Україні, за зверненнями суб'єктів господарської діяльності та фізичних осіб.

Статтею 14-1 цього Закону передбачено, що 1. Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб'єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб'єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

2. Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об'єктивно унеможливлюють виконання зобов'язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов'язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і

зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Договір оренди, укладений між сторонами, також передбачає обставини, через які настає можливість звільнення від відповідальності за невиконання його умов.

Так, відповідно до п. 6.2 договору оренди приміщення, сторони не несуть відповідальності за порушення своїх зобов'язань за договором, якщо воно сталося не з їх вини. Сторона вважається невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів для належного виконання зобов'язання.

Згідно з п.п. 8.2, 8.3 у разі виникнення зазначених у п. 8.1 договору форс-мажорних обставин сторони протягом п'яти календарних днів письмово повідомляють одна одну про наявність цих обставин, підтверджуючи це відповідними офіційними документами. Якщо сторони без поважних причин не сповістили у зазначений строк про виникнення форс-мажорних обставин, то вони подальшому не мають права вимагати зміни строків виконання умов цього договору. Якщо форс-мажорні обставини тривають понад три місяці, то сторони можуть прийняти рішення про зміну строків виконання умов цього договору або про його припинення, про що укладається додаткова угода.

Форс-мажорні обставини включають обставини непереборної сили або події надзвичайного характеру, такі, як війна, пожежа, повінь, землетрус і інші події, які відбуваються поза волею сторін.

Тобто, в укладеному договорі оренди приміщення сторони передбачили свої дії при настанні певних обставин.

В судовому засіданні встановлено та цього факту не заперечують сторони, що з жовтня 2014 року орендар припинив виконання своїх зобов'язань за договором.

1 вересня 2014 року додатковою угодою до договору оренди зменшено орендну плату строком на 6 місяців до 3000,00 грн. (а.с. 136, том 1).

Після спливу цього строку та звернення позивачки з відповідною вимогою, відповідач не вчинив дій, які б стали підставою для звільнення його від відповідальності за невиконання умов договору оренди приміщення.

Частиною 2 ст. 614 ЦК України передбачено, що відсутність вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Жодних відомостей про звернення відповідача до Торгово-промислової Палати України або до будь-якої регіональної торгово-промислові палати для засвідчення форс-мажорних обставин суду не надано. Суду не надано також відомостей про призупинення своїй діяльності у м. Горлівка та звільнення відповідачем орендованого приміщення.

Виходячи з наведеного вище, апеляційний суд вважає, що розглядаючи спір в частині стягнення заборгованості за договором оренди нерухомого майна в період з жовтня 2014 року по березень 2017 року, суд першої інстанції правильно дійшов висновку про обґрунтованість цих вимог та, стягнувши з відповідача на користь позивача заборгованість в розмірі 138888,39 грн., зробив висновки, які відповідають обставинам справи та нормам закону.

Тому доводи апеляційної скарги з цього приводу є безпідставними.

Разом з тим, апеляційний суд, перевіряючи правильність нарахування інфляційних витрат та 3% річних, дійшов до наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що відповідач ПАТ КБ «Приватбанк» з жовтня 2014 року не виконує

свої зобов'язання за договором оренди приміщення від 1 квітня 2014 року.

Пунктом 2.2 цього договору передбачена орендна плата за користування орендованим

приміщенням в цілому в розмірі 5060,00 грн.

Відповідно до додаткової угоди від 1 вересня 2014 року до вказаного договору розмір орендної плати зменшено до 3000,00 грн. строком на 6 місяців (а.с. 129, 136, том 1).

Відтак, сукупний індекс інфляції за весь час прострочення щомісячних платежів становить

37718,38 грн.

Період заборгованостіСума боргу (грн.)Сукупний індекс інфляції за період1Інфляційне збільшення суми боргу2 (грн.)
10.10.2014 - 13.09.20173000,001,8702610,26
10.11.2014 - 13.09.20173000,001,8262478,77
10.12.2014 - 13.09.20173000,001,7922376,62
10.01.2015 - 13.09.20173000,001,7402220,02
10.02.2015 - 13.09.20173000,001,6882063,06
10.03.2015 - 13.09.20175060,001,6031808,23
10.04.2015 - 13.09.20175060,001,4472259,38
10.05.2015 - 13.09.20175060,001,2691360,51
10.06.2015 - 13.09.20175060,001,2421222,30
10.07.2015 - 13.09.20175060,001,2371197,27
10.08.2015 - 13.09.20175060,001,2491260,48
10.09.2015 - 13.09.20175060,001,2591311,45
10.10.2015 - 13.09.20175060,001,2311168,20
10.11.2015 - 13.09.20175060,001,2471250,23
10.12.2015 - 13.09.20175060,001,2231126,50
10.01.2016 - 13.09.20175060,001,2141083,50
10.02.2016 - 13.09.20175060,001,2031028,70
10.03.2016 - 13.09.20175060,001,2081053,15
10.04.2016 - 13.09.20175060,001,196992,63
10.05.2016 - 13.09.20175060,001,156787,95
10.06.2016 - 13.09.20175060,001,155782,11
10.07.2016 - 13.09.20175060,001,157793,81
10.08.2016 - 13.09.20175060,001,158799,67
10.09.2016 - 13.09.20175060,001,162817,30
10.10.2016 - 13.09.20175060,001,141713,38
10.11.2016 - 13.09.20175060,001,110556,13
10.12.2016 - 13.09.20175060,001,090456,83
10.01.2017 - 13.09.20175060,001,081407,62
10.02.2017 - 13.09.20175060,001,069348,13
10.03.2017 - 13.09.20175060,001,058142,54
Всього:37718,38

Три проценти річних від простроченої суми - 138888,39 грн. становить 5318,23 грн., а саме: за 2014 рік - 745,64 грн.; за 2015 рік - 2991,27 грн.; за 2016 рік - 1387,11 грн.; за 2017 рік - 194,21 грн.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині стягнення інфляційних витрат та трьох відсотків річних: з Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_2 підлягає до стягнення інфляційні витрати в розмірі 37718,38 грн. та три проценти річних в розмірі 5318,23 грн.

Що стосується вимоги позивача про стягнення на його користь заборгованості по оплаті

комунальних послуг за період з жовтня 2014 року по квітень 2016 року в розмірі 18456,82 грн., апеляційний суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Пунктом 2.4 договору оренди приміщення від 1 квітня 2014 року встановлено, що сплата за споживчі комунальні послуги та укладення відповідних договорів з комунальними службами здійснюється орендарем самостійно.

Судом встановлено, що між ПрАТ «Горлівськтепломережа» та ПАТ КБ «Приватбанк» укладено договір постачання теплової енергії №1921 від 28.10.2013 року, за яким ПрАТ «Горлівськтепломережа» зобов'язався надавати ПАТ КБ «Приватбанк» теплову енергію за адресою: м. Горлівка, вул. Гречнєва, 2/3, а ПАТ КБ «Приватбанк» - отримувати і оплатити теплову енергію за встановленими тарифами у строк, передбачений цим договором (а.с. 155-158, том 1). Станом на 22.08.2017 року відповідно до договору постачання теплової енергії №1921 від 28.10.2013 року, укладеного між ПрАТ «Горлівськтепломережа» та ПАТ КБ «Приватбанк», за яким здійснюється постачання теплової енергії за адресою: м. Горлівка, вул. Гречана (така адреса зазначена в листі), 2/3, заборгованість за період з жовтня 2014 року квітень 2016 року становить 18456,82 грн. (а.с. 162, том 1).

За таких обставин, оскільки позивачка не є стороною укладеного договору на постачання теплової енергії, за яким утворилася заборгованість ПАТ КБ «Приватбанк» в розмірі 18456,82 грн., та не довела в суді факту оплати нею цієї заборгованості, апеляційний суд вважає, що підстави для задоволення її позовних вимог в цій частині відсутні, і суд першої інстанції, задовольняючи вимоги позивачки про стягнення на її користь оплати за комунальні послуги в розмірі 18456,82 грн., помилково зробив висновки, які не відповідають обставинам справи та нормам закону.

Тому рішення суду на підставі ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в цій частині.

Крім того, відповідно до ч.ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної інстанції чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з пп. 2 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» в редакції, що діяла на час подання позову до суду, за подання позовної заяви майнового характеру юридичною особою сплачується судовий збір в розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції має бути зазначено розподіл судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Згідно з пп. 6 п.1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» в редакції, що діяла на час подання апеляційної скарги на рішення суду, сплачується судовий збір в розмірі 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

ОСОБА_2 сплачено судовий збір за подачу позовної заяви в розмірі 2044,27 грн. (а.с. 119, том 1).

Позовні вимоги підлягають частковому задоволенню - в розмірі 181925,00 грн., тому судовий збір має бути стягнутий на користь позивачки з відповідача в розмірі 1819,25 грн.

ПАТ КБ Приватбанк» сплачено судовий збір за подачу апеляційної скарги в розмірі 3032,07 грн. (а.с. 1, том 2).

Апеляційна скарга ПАТ КБ «Приватбанк» на рішення суду першої інстанції підлягає

частковому задоволенню, тому з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» має бути стягнутий судовий збір в розмірі 333,83 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 16 березня 2018 року в частині стягнення з Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» інфляційних витрат та трьох відсотків річних - змінити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» () на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1,інфляційні витрати в розмірі 37718,38 грн. (тридцять сім тисяч сімсот вісімнадцять грн. 38 коп.) та 3% річних в розмірі 5318,23 грн. (п'ять тисяч триста вісімнадцять грн. 23 коп.).

Рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 16 березня 2018 року в частині стягнення з Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованості за комунальні послуги - скасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про стягнення заборгованості за комунальні послуги в розмірі 18456,82 грн. - відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» () на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1,

РНОКПП НОМЕР_1, судовий збір в розмірі 1819,25 грн.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» () судовий збір в розмірі 333,83 грн.

Рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 16 березня 2018 року в частині стягнення з Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованості за договором оренди нерухомого майна в розмірі 138888,39 грн. - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді:

Повне судове рішення складено 21 червня 2018 року.

Суддя: