Справа № 452/977/18
УХВАЛА
22 травня 2018 року м.Самбір
Самбірський міськрайонний суд Львівської області у складі головуючого судді Кравціва В.І., розглянувши за правилами ч. 3 ст. 211 та ч. 2 ст. 247 ЦПК України (за відсутності всіх учасників справи та не здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу) подання державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області ОСОБА_1 про вирішення питання про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України,
Державний виконавець відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області (далі ВПВР УДВС ГТУЮ у Львівській області) ОСОБА_1 звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України.
У обґрунтування вказаного подання посилалася на те, що на виконанні у ВПВР УДВС ГТУЮ у Львівській області перебуває виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 452/1523/13-ц, виданого 4 березня 2015 року Самбірським міськрайонним судом Львівської області, про стягнення із ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» 130 401, 41 євро та 674 989, 76 грн. та по 710, 14 грн. сплаченого судового збору, за яким боржником є ОСОБА_2, відповідно до якого 1 квітня 2015 року відкрито виконавче провадження та копію постанови про відкриття виконавчого провадження скеровано боржнику, однак боржник добровільно виконавчий документ не виконує, кошти на рахунок стягувача не оплачує, на виклики до державного виконавця щодо сплати боргу не реагує, тобто ухиляється від виконання виконавчого документа.
Від державного виконавця надійшла заява про розгляд подання за його відсутності та підтримання подання.
Дослідивши обставини подання та додані до нього документи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні подання з таких підстав.
Частиною першою статті 7 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» встановлено, що відповідно до цього Закону державними виконавцями є керівники органів державної виконавчої служби, їхні заступники, головні державні виконавці, старші державні виконавці, державні виконавці органів державної виконавчої служби.
Відповідно до п. 19) ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, у разі ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника- фізичної особи за межі України до виконання зобовязань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.
Згідно з п. 5) ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, зокрема, коли він ухиляється від виконання зобовязань, покладених на нього судовим рішенням до виконання зобовязань.
Статтею 441 ЦПК України встановлено, що тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення.
Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення.
Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена за поданням державного або приватного виконавця, яким відкрито відповідне виконавче провадження. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

Із виконавчого листа та постанови про відкриття виконавчого провадження від 01.04.2015, винесеної старшим держаним виконавцем ВПВР УДВС ГТУЮ у Львівській області ОСОБА_4, видно, що на підставі виконавчого листа № 452/1523/13-ц, виданого 4 березня 2015 року Самбірським міськрайонним судом Львівської області, про стягнення солідарно із ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» 130 401,41 євро, 674 989,76 грн. пені та по 710,14 грн. сплаченого судового збору з кожного, боржником за яким є ОСОБА_2 (а.с. 4-5, 6-7).

Доказів про вручення ОСОБА_2 копії вказаної постанови не надано.

Із попередження державного виконавця від 10 листопада 2017 року видно, що ОСОБА_2 було зобовязано 17 листопада 2017 року зявитися для сплати боргу за вказаним виконавчим документом або надати підтверджуючі документи про оплату, а також зобовязано надати пояснення за фактом невиконання вимог виконавчого документа, а також заходи, що вживаються з метою його виконання; подати достовірні відомості про доходи та місце роботи; про кошти у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі про кошти на рахунках і вкладах у банках та інших фінансових установах, про рахунки в цінних паперах у депозитарних установах, що знаходяться на території України та за її межами; про майно, у тому числі про майно, що перебуває у спільній власності з наданням копій підтверджуючих документів про відповідне право достовірні відомості про майно, у тому числі, що перебуває в заставі/іпотеці, довідку про склад сімї та інше (а.с. 11).

Зазначену вимогу державного виконавця боржником не виконано, оскільки ОСОБА_2 лише 17.11.2017 року отримала зазначений виклик, що вбачається із рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 12).

Відповідно до ч. 5 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» боржник зобовязаний, зокрема: утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; опускати в установленому законом порядку виконавця до житла та іншого володіння, приміщень і сховищ, що належать йому або якими він користується, для проведення виконавчих дій; за рішеннями майнового характеру подати виконавцю протягом пяти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження декларацію про доходи та майно боржника, зокрема про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб, за формою, встановленою Міністерством юстиції України; повідомити виконавцю про зміну відомостей, зазначених у декларації про доходи та майно боржника, не пізніше наступного робочого дня з дня виникнення відповідної обставини; своєчасно зявлятися на вимогу виконавця; надавати пояснення за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.

Але, державним виконавцем не надано доказів, які свідчили б про те, що ОСОБА_2 ухиляється від виконання зазначених зобовязань.

Так, відповідно до положення ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, тобто наявність умислу та обставин, які є предметом посилання державного виконавця у поданні про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню, зокрема, доведення факту ухилення боржника від виконання зобовязання.

Ухилення від виконання зобовязань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи) позначає з обєктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обовязків. У звязку з цим і здійснюється примусове виконання.

Особа, яка має невиконані зобовязання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Саме невиконання боржником самостійно зобовязань протягом строку, про що вказує державний виконавець в постанові про відкриття виконавчого провадження, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обовязків.

Відсутність добровільного виконання судового рішення не свідчить про ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням інших органів (посадових осіб).

Крім того, звернення державного виконавця до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника-фізичної особи за межі України не належить до заходів примусового виконання рішень, передбачених ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження», а відповідно до ст. 441 ЦПК України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення.

Навпаки, відповідно до ст. 33 Конституції України, ст. 2 Протоколу N 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, ст. 313 ЦК України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Ураховуючи наведене, відсутні підстави для висновку про те, що ОСОБА_2 ухиляється від виконання зобовязань покладених на неї судовим рішенням, а відтак звернення державного виконавця до суду із даним поданням є передчасним.

Керуючись ст.ст. 258-261, 441 ЦПК України, суд

постановив:

Відмовити у задоволенні подання державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області ОСОБА_1 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України громадянина України ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, котра проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 до виконання зобовязань, покладених на неї виконавчим листом № 452/1523/13-ц, 2/452/25/2014, виданим 4 березня 2015 року Самбірським міськрайонним судом Львівської області, про стягнення солідарно із ОСОБА_3, ОСОБА_2 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» 130 401,41 євро, 674 989,76 грн. пені та по 710,14 грн. сплаченого судового збору з кожного.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано, і може бути оскаржена в апеляційному порядку до Апеляційного суду Львівської області шляхом подання апеляційної скарги через місцевий суд, який постановив ухвалу, протягом пятнадцяти днів з дня її підписання.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя