АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
____________________________________________________________________
Справа № 682/2878/17
Провадження № 22-ц/792/918/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2018 року м. Хмельницький

Апеляційний суд Хмельницької області у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

ОСОБА_1 (суддя-доповідач), ОСОБА_2, ОСОБА_3,

секретар судового засідання Задвірний В.І.,

з участю апелянта ОСОБА_4, відповідача ОСОБА_5,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, що діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх ОСОБА_6 та ОСОБА_7, ОСОБА_8, Берездівської сільської ради Славутського району, Славутської районної державної адміністрації як органу опіки та піклування, третя особа без самостійних вимог виконавчий комітет Берездівської сільської ради як орган опіки та піклування, про визнання такими, що втратили право користування житловим приміщенням за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області в складі судді Маршал І.М. від 02 квітня 2018 року.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд

в с т а н о в и в :

В жовтні 2017 року ОСОБА_4, звертаючись до суду з цим позовом до відповідачів, посилалася на те, що вона є власником житлового будинку в с. Малий Правутин, по вул. Шкільна, 22, який отримала в порядку спадкування після смерті її чоловіка ОСОБА_9 Відповідачка ОСОБА_5 за життя попереднього власника вселилася до житлового будинку та її місце проживання зареєстровано там за його згоди. Там же й прописані її діти ОСОБА_6 та ОСОБА_7 та чоловік ОСОБА_8 ОСОБА_3 з 01.07.2016 року відповідачі ОСОБА_5, ОСОБА_8 з дітьми ОСОБА_6 та ОСОБА_7 не проживають у будинку за місцем реєстрації, а проживають у іншому будинку по вул. Польовій, 18 в с. Малий Правутин. Реєстрація відповідачів у належному їй будинку заважає їй повноцінно ним користуватися, адже для неї відповідачі не є членами її сімї, у них неприязні стосунки. Позивач вважає, що відповідачі втратили право користування житловим будинком, так як були членами сімї попереднього власника, вона ж як власник будинку не бажає, щоб відповідачі залишалися зареєстрованими в належному їй житлі. Тому просила визнати такими, що втратили право користування житловим будинком в с. Малий Правутин, вул. Шкільна, 22, Славутського району ОСОБА_5, ОСОБА_8 та їх дітей ОСОБА_6 та ОСОБА_7

Рішенням Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 02 квітня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 вважає рішення суду незаконним, необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та постановити нове рішення, яким задовольнити її позов. На думку апелянта, помилковим є висновок суду про те, що відповідачі були членами сімї її чоловіка та після його смерті залишаються членами сімї позивачки, а також вчинення нею перешкод в користуванні житлом відповідачам. Не враховано позицію Верховного Суду України щодо можливості виселення членів сімї колишнього власника у звязку з переходом права власності до іншої особи. Не враховано, що відповідачі проживають в іншому будинку та щомісячно сплачують за нього кошти. Відповідачі є членами сімї попереднього власника, а не позивачки.

В засіданні апеляційного суду апелянт та її представник підтримали апеляційну скаргу з викладених у них мотивів.

Відповідачка ОСОБА_5 просила відхилити апеляційну скаргу як безпідставну.

Колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Так, встановлено, що відповідачка ОСОБА_5 (прізвище до одруження ОСОБА_9) є донькою спадкодавця ОСОБА_10

Згідно даних погосподарських книг Великоправутинської сільської ради ОСОБА_4 та ОСОБА_9 з 1981 року перебували у фактичних шлюбних стосунках і фактично проживали (разом з донькою ОСОБА_9 ОСОБА_11М.) у домогосподарстві № 272 батьків позивачки, ОСОБА_12 та ОСОБА_13

За даними погосподарської книги №6 Великоправутинської сільської ради за 1986-1990 роки з 18.05.1988 року ОСОБА_9 ( голова), ОСОБА_4 (дружина), ОСОБА_11 (дочка) вибули з господарства № 272 і прибули у дворогосподарство № 475 по вул. Шкільній, 22 в с. Малий Правутин, яке належало до суспільної групи колгоспний двір.

За даними погосподарської книги № 8 (2) Великоправутинської сільської ради за 1991-1995 років станом на 15 квітня 1991 року членами цього домогосподарства були ОСОБА_10 (голова), ОСОБА_4 (дружина), та ОСОБА_5 (дочка).

В подальшому з 1992 року в цьому будинку став проживати ОСОБА_8 (зять, чоловік ОСОБА_11М.), народилися і проживали усі діти відповідачки.

22.01.2008 року ОСОБА_10 та ОСОБА_4 зареєстрували шлюб.

01.02.2013 року ОСОБА_10 помер.

29.10.2013 року ОСОБА_4 отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом, за яким вона набула у власність в порядку спадкування після ОСОБА_9 житловий будинок з надвірними будівлями по вул. Шкільна, 22 в с. Малий Правутин Славутського району.

З часу смерті ОСОБА_10 до 01.07.2016 року відповідачі разом з дітьми продовжували проживати у цьому ж будинку.

01.07.2016 року позивач виставила особисті речі та меблі відповідачів з будинку і на її вимогу вони звільнили будинок. Позивач також змінила замки на вхідних дверях і категорично заперечує проти вселення відповідачів.

З цього часу ОСОБА_5, ОСОБА_8, ОСОБА_6, ОСОБА_7 зареєстровані, але не проживають в цьому будинку, фактично винаймають та проживають в будинку по вул. Польова, 18, с. Малий Правутин, власником якого є ОСОБА_14

Висновком Славутської райдержадміністрації від 01.02.2018 року № 02-38-439/2018 як органу опіки та піклування визнано недоцільним визнання такими, що втратили право користування житловим будинком №22 по вул. Шкільній в с. Малий Правутин Славутського району Хмельницької області малолітніх ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Наведені обставини підтверджуються матеріалами справи і фактично не оспорюються сторонами.

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що відсутні підстави для визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим будинком, оскільки вони з поважної причини, вимушено залишили місце свого проживання, оскільки позивачем чинилися перешкоди у доступі до житла.

Доводи апеляційної скарги про помилковість такого висновку є безпідставними.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Частиною 2 ст. 405 ЦК України визначено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

В засіданні апеляційного суду апелянт підтвердила вчинення нею перешкод у доступі до житла відповідачам (зміну замків на вхідних дверях, звільнення будинку від майна відповідачів тощо), що спростовує доводи апеляційної скарги про недоведеність цієї обставини.

Позовна заява містить посилання на ст. 391 ЦК України як на правову підставу позову, проте виходячи з предмета позову, змісту позовної вимоги щодо визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, колегія суддів констатує, що спірні правовідносини врегульовуються саме нормою ч.2 ст. 405 ЦК України.

При цьому суд першої інстанції на підставі даних погосподарських книг, показань свідків та пояснень сторін правильно встановив, що сторони були членами сім'ї спадкодавця, а з часу його смерті відповідачі є членами сім'ї позивачки як нового власника житла.

Факт посилання позивача на вказану норму права, що врегульовує правовідносини власника та членів його сім'ї щодо користування житлом підтверджує наявність між ними саме цих відносин.

Водночас слід звернути увагу, що згідно даних погосподарських книг дворогосподарство № 475 по вул. Шкільній, 22 в с. Малий Правутин належало до суспільної групи колгоспний двір.

Згідно з ст. 120 ЦК УРСР 1963 року майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної сумісної власності.

Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних ( ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР 1963 року).

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права власності» право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні.

Відповідач ОСОБА_5, станом на 15 квітня 1991 року була членом цього колгоспного двору поряд з іншими членами колгоспного двору (позивачкою та своїм батьком).

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Судове рішення суду ґрунтується на повно, всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 02 квітня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повна постанова складена 18 червня 2018 року.

Судді /підписи/

З оригіналом згідно

Суддя Апеляційного суду Л.М.Грох

Головуюча у першій інстанції: ОСОБА_15 Провадження № 22-ц/792/918/18

Доповідач: Грох Л.М. Категорія: 43