Справа № 740/4402/17
Провадження № 2/740/371/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 червня 2018 року м.Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області

в складі: головуючої-судді ОСОБА_1,

при секретарі Філоненко О.В.,

за участю позивача ОСОБА_2,

представника позивача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ніжині справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання квартири спільною сумісною власністю,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з позовом в якому просила визнати квартиру АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю.

В позові зазначила, що 10 лютого 2000 року вона уклала шлюб з ОСОБА_6. 28 листопада 2000 року ОСОБА_6 отримав ордер № 159 на житлове приміщення, а саме на спірну квартиру, з урахуванням членів його сімї, до яких входила і позивач. 06 листопада 2002 року ОСОБА_6 було отримано свідоцтво про право власності на житло. 21 лютого 2008 року шлюб між позивачем та ОСОБА_6 було розірвано, але не зважаючи на це вони продовжували проживати у спільній квартирі, позивач залишилась там зареєстрованою, сплачувала комунальні платежі, утримувала квартиру. 07 вересня 2015 року ОСОБА_6 помер. Спадкоємцемєзалишився ОСОБА_5, син від першого шлюбу відповідач по справі. У звязку з чим виникла необхідність у визнанні квартири спільною сумісною власністю подружжя, оскільки квартира набута в період перебування позивача та спадкодавця у шлюбі. Просить позовні вимоги задовольнити та визнати квартиру, що розташована за адресою: м. Ніжин вул. 3-й мікрорайон, 15/2/20 спільною сумісною власністю.

Позивач в судове засідання не зявилася, надавши заяву про підтримання вимог і розгляд справи в її відсутність.

Відповідач в судове засідання не зявився, надавши суду заяву про розгляд справи у його відсутність та визнання позовних вимог.

Дослідивши письмові докази, що є в матеріалах справи, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до свідоцтв про одруження та розірвання шлюбу ОСОБА_6 перебував у шлюбі з ОСОБА_7 з 10 лютого 2000 року по 21 лютого 2008 року(а.с.7-8).

Як вбачається з ордеру на житлове приміщення № 159 від 28 листопада 2000 року та свідоцтва про право власності на житло від 06 листопада 2002 року, ОСОБА_6, з урахуванням членів сімї, а саме дружини ОСОБА_2, отримав право на зайняття квартири АДРЕСА_2, яка в подальшому, в результаті приватизації, стала йому належати на праві приватної власності. Даний факт доводиться і довідкою про технічний стан нерухомого майна, виданої 08 вересня 2016 року КП «Ніжинське МБТІ» в якій зазначено, що дана квартира належить ОСОБА_6 в цілому на підставі свідоцтва про право власності(а.с.10-12).

Як вбачається з свідоцтва про смерть на а.с.9, ОСОБА_6. помер 07 вересня 2015 року.

Наданою на запит суду копією спадкової справи підтверджується, що спадщину після смерті ОСОБА_6 прийняв його син ОСОБА_5

За загальним правилом статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Тобто, конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію виникнення права спільної сумісної власності. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов'язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю.

Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього лише на ім'я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя.

Належність майна до об'єктів права спільної сумісної власності визначено ст. 61 СК України, згідно з частиною третьою якої, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з ч.1 ст.69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 статті 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Згідно з ч.1 статті 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Пунктами 22, 23, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» визначено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири та транспортні засоби тощо. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

В судовому засіданні встановлено, що в квартира № 20, що розташована в будинку № 15/2 по вул. 3-й мікрорайон в м. Ніжині отримана ОСОБА_6 в період перебування в шлюбі з ОСОБА_2

З огляду на викладене суд знаходить законні підстави для визнання квартири, що розташована за адресою: м. Ніжин вул. 3-й мікрорайон, 15/2/20 спільною сумісною власністю.

Керуючись ст.ст. 368, 370 ЦК України, ст..ст. 60, 69, 70 СК України, ст.ст. 263 - 265 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги задовольнити.

Визнати квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 спільною сумісною власністю ОСОБА_6 та ОСОБА_2.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Чернігівської області шляхом подачі в 30-ти денний строк апеляційної скарги.

Суддя Ніжинського

міськрайонного суду ОСОБА_1