Справа № 524/4162/17
Провадження №2/524/156/18
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.06.2018 м.Кременчук
Автозаводський районний суд м. Кременчука в складі:
Головуючого судді Андрієць Д.Д.
за участю секретаря Скоморох Н.О.
представників позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2
представника відповідача ОСОБА_3
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Кременчуці цивільну справу за позовом Обслуговуючого кооперативу "Квартал 278" до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди,-
В судовому засіданні представники позивача, ОСОБА_1, ОСОБА_2, позов підтримали та просили його задовольнити з підстав, викладених у позові. ОСОБА_1 пояснила, що відповідач за час своєї роботи незаконно отримував кошти і зобов'язаний відшкодувати Обслуговуючому кооперативу "Квартал 278" завдану шкоду. Звертала увагу суду на те, що на загальних зборах кооперативу було вирішено, що робота здійснюється на громадських засадах. Вважала, що між сторонами виникли відносини з представництва, а тому положення Кодексу законів про працю України(далі - КЗпП України) не розповсюджують свою дію на дані правовідносини.
ІІ.ЗАПЕРЕЧЕННЯ ВІДПОВІДАЧА
Від відповідача до суду надійшов відзив, в якому останній зазначив, що заперечує проти позову. Вказав, що між ним та позивачем виникли трудові відносини і даний спір слід вирішувати з урахуванням норм КЗпП України. З огляду на положення вказаного кодексу, у разі доведення розміру шкоди, розмір відшкодування не може бути більшим ніж місячний заробіток працівника. Вважає, що позивачем не надано належних доказів, які б підтверджували сплату коштів.
В судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечував з підстав, викладених у відзиві. Також заявляв суду , що позивачем пропущено строки звернення до суду та просив застосувати наслідки їх пропуску.
ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ
02 березня 2014 року на засіданні загальних зборів Обслуговуючого кооперативу "Квартал 278"(далі ОСОБА_5) було обрано голову кооперативу - ОСОБА_4.Також, на вказаних зборах було вирішено, що робота членів статутних органів управління кооперативом здійснюється на громадських засадах, без оплати до проведення позачергових зборів.
Органами управління Кооперативом є Загальні збори уповноважених ОСОБА_5, ОСОБА_5, голова ОСОБА_5 і Ревізійна комісія ОСОБА_5, яка здійснює контроль за фінансовою і господарською діяльністю ОСОБА_5 та за дотриманням, при цьому, його ОСОБА_7.
Найвищим органом управління Кооперативом є Загальні збори уповноважених кооперативу(збори представників). До виняткової компетенції Загальних зборів уповноважених ОСОБА_7 відноситься в тому числі обрання членів ОСОБА_5, голови ОСОБА_5 і членів Ревізійної комісії ОСОБА_5, припинення їх повноважень, заслуховування звітів про їх діяльність, прийняття рішень по результатам їх роботи, визначення коштів на їх утримання; визначення розмірів вступного, пайового і інших внесків, а також розміру оплати за користування інженерними мережами і майном загального користування ОСОБА_5 не членами кооперативу. Голова ОСОБА_5 здійснює управління Кооперативом в період між Загальними зборами уповноважених ОСОБА_5; розпоряджається майном ОСОБА_5 відповідно до загального порядку і напрямів, визначених Загальними зборами уповноважених ОСОБА_5 і ОСОБА_5.
Вказані обставини підтверджуються копією ОСОБА_7(а.с.9-12).
18 березня 2014 року було проведено засідання правління ОСОБА_7 на якому було вирішено встановити розмір оплати охорони кооперативу по 950 грн за місяць; бухгалтеру 1000 грн; голові правління кооперативу 2000 грн за місяць. Вказане рішення оформлене протоколом та підписано відповідачем, як головою кооперативу та секретарем Кондратенко Ю.М..
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 пояснила, що вона є головою ревізійної комісії та підтвердила обставини, викладені в актів перевірки фінансово-господарської діяльності ОСОБА_7 від 20.06.2015.
На підтвердження своїх вимог позивачем також були надані копії витягів з журналів прибуткових та видаткових касових документів, копії чеків та копія письмових пояснень ОСОБА_4, в яких останній не заперечував факт витрати коштів, але пояснював, що останні витрачались виключно в інтересах ОСОБА_7.
24.09.2015 та 06.05.2016 на ім'я відповідача були оформлені вимоги щодо добровільного повернення коштів, які залишені відповідачем без виконання.
20.11.2016 Загальними зборами ОСОБА_7 було вирішено скасувати рішення правління ОСОБА_7 від 18.03.2014, оформлене протоколом №4.
Відповідно до статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
В пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України N 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» роз'яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.
Згідно ст.1 ЗУ «Про кооперацію»(далі Закон N 1087-IV) обслуговуючий кооператив - кооператив, який утворюється шляхом об'єднання фізичних та/або юридичних осіб для надання послуг переважно членам кооперативу, а також іншим особам з метою провадження їх господарської діяльності. Обслуговуючі кооперативи надають послуги іншим особам в обсягах, що не перевищують 20 відсотків загального обороту кооперативу.
В ст.8 Закону N 1087-IV визначено, що статут кооперативу є правовим документом, що регулює його діяльність.
Відповідно до ст. 15, 16 Закону N 1087-IV вищим органом управління кооперативу є загальні збори членів кооперативу. До компетенції загальних зборів членів кооперативу належить: затвердження статуту кооперативу та внесення до нього змін, прийняття інших рішень, що стосуються діяльності кооперативу; утворення органів управління та органів контролю за діяльністю кооперативу, інших органів кооперативу; заслуховування звітів його органів управління і органів контролю; затвердження порядку розподілу доходу кооперативу; визначення розмірів вступного і членського внесків та паїв; визначення розмірів, порядку формування та використання фондів кооперативу; визначення розмірів оплати праці голови правління, голови ревізійної комісії (ревізора), а також кошторису на утримання апарату органів управління та органів контролю за діяльністю кооперативу; затвердження річного звіту і балансу кооперативу; затвердження рішення правління або голови правління про прийняття нових членів та припинення членства; прийняття рішень щодо володіння, користування та розпорядження майном; утворення спеціальних комісій із залученням як консультантів найманих працівників; прийняття рішень про вступ кооперативу до кооперативних об'єднань; прийняття рішень про реорганізацію або ліквідацію кооперативу. Рішенням загальних зборів членів кооперативу до компетенції загальних зборів можуть бути віднесені інші питання діяльності кооперативу.
Виконавчим органом кооперативу є правління, яке очолює голова, повноваження якого визначаються статутом кооперативу. Виконавчий орган підзвітний вищому органу управління кооперативу і несе перед ним відповідальність за ефективність роботи кооперативу.
Кооперативна організація самостійно визначає форми і систему оплати праці своїх членів і найманих працівників з урахуванням вимог, встановлених законодавством.(ст.34 Закону N 1087-IV)
Відповідно до ст.ст.21, 24 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
В п.2 ПП ВСУ «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 № 9 визначено, що Судам слід мати на увазі, що відповідно до статей 3 і 221 КЗпП в порядку, передбаченому главою XV цього Кодексу, підлягають розглядові індивідуальні трудові спори працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої приналежності, в тому числі членів кооперативів, їх об'єднань, членів колективних сільськогосподарських підприємств, членів інших громадських організацій, які перебували з ними в трудових відносинах, членів селянських (фермерських) господарств, осіб, які працюють за трудовим договором із фізичними особами.
Згідно п. 7 ПП ВСУ «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 № 9 фактичний допуск до роботи вважається укладенням трудового договору незалежно від того, чи було прийняття на роботу належним чином оформлене, якщо робота провадилась за розпорядженням чи відома власника або уповноваженого ним органу.
В ст.133 КЗпП України визначено, що у відповідності з законодавством обмежену матеріальну відповідальність несуть керівники підприємств, установ, організацій та їх заступники, а також керівники структурних підрозділів на підприємствах, в установах, організаціях та їх заступники - у розмірі заподіяної з їх вини шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку, якщо шкоду підприємству, установі, організації заподіяно зайвими грошовими виплатами працівникам, неправильною постановкою обліку і зберігання матеріальних, грошових чи культурних цінностей, невжиттям необхідних заходів до запобігання простоям.
Для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди. Встановлений частиною третьою цієї статті строк застосовується і при зверненні до суду вищестоящого органу.(ч.3,4 ст.233 КЗпП України).
Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Згідно зі статтею 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок.
За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).
В ч.1 ст. 81 ЦПК України зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
V.ОЦІНКА СУДУ
Суд вважає обґрунтованими доводи позивача з приводу неправомірності прийнятого правлінням ОСОБА_7 18 березня 2014 року рішення щодо встановлення розміру оплати праці, оскільки вказане рішення було прийнято всупереч ОСОБА_7 та з перевищенням повноважень, з огляду на те, що питання щодо коштів на утримання ОСОБА_5 та Ревізійної комісії віднесено до компетенції Загальних зборів уповноважених ОСОБА_5.
Разом із цим, суд вважає необґрунтованими посилання позивача на те, що між сторонами Кооперативом та ОСОБА_4, як колишнім головою правління, не виникли трудові відносини, оскільки фактично ОСОБА_4 був призначений на посаду голови правління Загальними зборами ОСОБА_5, як уповноваженим органом юридичної особи; його посадові обовязки були викладені в ОСОБА_7 і він фактично приступив до виконання своїх обовязків з відома власників. На переконання суду викладені обставини, з урахуванням положень п. 7 ПП ВСУ «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 № 9, свідчить про існування між сторонами трудових відносин. Також на переконання суду, відносин щодо представництва, в розумінні положень Цивільного кодексу України, між сторонами не виникли, а дія від імені і в інтересах ОСОБА_7 та його представництво у відносинах з іншими субєктами було лише обовязком ОСОБА_4, як працівника ОСОБА_7.
На думку суду, в судовому засіданні відповідачем не було спростовано доводів позивача з приводу того, що його діями ОСОБА_7 було завдано шкоди. Також, в судовому засіданні було доведено те, що дії відповідача щодо виплати коштів не відповідали положенням ОСОБА_7.
Доказів, які б спростовували визначений позивачем та підтверджений матеріалами справи розмір шкоди, відповідачем надано не було.
Враховуючи встановлені обставини, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідача коштів є обґрунтованими.
В п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 N 14 «Про судове рішення у цивільній справі» визначено, що встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.
Початок перебігу строку давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому поряду через суд.
КЗпП України встановлює скорочені строки звернення до суду із позовами щодо стягнення з працівника шкоди.
Суд приймає до уваги те, що про порушення своїх прав позивач дізнався 20.06.2015, а саме після проведення ревізії. З даним позовом ОСОБА_7 звернувся 07.06.2017, що підтверджується відміткою канцелярії суду про отримання позовної заяви.
Отже, позивачем було пропущено річний строк звернення до суду за захистом своїх прав.
Суд відзначає, що позивачем не повідомлялось суду жодних причин щодо поважності пропуску строку звернення до суду.
Враховуючі викладені обставини, суд приходить до висновку про те, що у задоволенні позову слід відмовити у зв'язку із пропуском строку звернення до суду.
Відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати покладаються на позивача.
Керуючись ст. ст.10, 12, 81, 141, 258, 259, 263 265 ЦПК України, суд, -
Позов Обслуговуючого кооперативу "Квартал 278" до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди залишити без задоволення у зв"язку з пропуском строку звернення до суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Полтавської області через Автозаводський районний суд міста Кременчука шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Д.Д.Андрієць