Справа № 496/311/17
Провадження № 2/496/960/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2018 року Біляївський районний суд Одеської області

в складі: головуючого судді - Дранікова С.М.

при секретарі - Камочкіній А.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Біляївка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів за договором позики, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути грошові кошти у розмірі 75328, 90 гривень з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 за договором позики № 48 від 27 січня 2014 року; стягнути грошові кошти у розмірі 33 479,04 гривень з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 за договором позики № 293 від 19 березня 2014 року. Мотивуючи тим що, 27 січня 2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 укладений договір позики № 48. За даним договором позики ОСОБА_2 отримав грошві кошти у розмірі 45000 гривень, строк повернення 01.05.2014 року. Після чого 19 березня 2014 року ОСОБА_1 та ОСОБА_4 знову уклали договір позики № 293. За цим договором позики ОСОБА_4 строком до 1 травня 2014 року отримав грошові кошти в розмірі 45 000 гривень. На цей час грошові кошти не повернуті, крім того відповідач умисно уникає виконання договору, не відповідає на телефонні дзвінки. Отже, позивач вимушений звернутися до суду та вирішити питання у судовому порядку.

Позивач до судового засідання не зявився, але на адресу суду надіслав заяву в якій наполягав на задоволенні позовних вимог і просив справу слухати у його відсутність.

Відповідач та його представник до судового засідання не зявилися, але в матеріалах справи міститься заява від представника відповідача, в які вона просить застосувати до позовної зави строк позовної давності.

Третя особа до судового засідання не зявилася, про причини неявки суд не повідомила.

Дослідивши матеріали справи, вивчивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

В судовому засіданні було встановлено, 27 січня 2014 року між ОСОБА_1 (позикодавець) та ОСОБА_4 (позичальник) укладений договір позики № 48. За даним Договором Позики : п. 1 ОСОБА_1, при укладанні договору позики № 48, від 27 січня 2014 року передав у власність ОСОБА_4, строком до 1 травня 2014 року грошові кошти в розмірі 45 000 гривень; п. 2 дану суму грошових коштів без нарахування відсотків від суми позики позичальник зобовязується повернути позикодавцеві, до 1 травня 2014 року; п. 5 у разі, якщо позичальник своєчасно не поверне суму позики, він зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 (три) відсотки річних від простроченої суми; п. 6 після виконання позичальником свого зобовязання позикодавець повинен передати йому примірник цього договору. Наявність у позикодавця після спливу терміну повернення грошей примірника цього договору є свідченням прострочення виконання позичальником свого зобовязання.

19 березня 2014 року ОСОБА_1 (позикодавець) та ОСОБА_4 (позичальник) знову уклали договір позики № 293. За цим договором позики: п. 1 позикодавець при укладанні даного договору позики від 19 березня 2014 року передав у позичальнику строком до 1 травня 2014 року грошові кошти в розмірі 45 000 гривень; п. 2 дану суму грошових коштів без нарахування відсотків від суми позики позичальник зобовязується повернути позикодавцеві, до 1 травня 2014 року; п. 5 у разі, якщо позичальник своєчасно не поверне суму позики, він зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 (три) відсотки річних від простроченої суми; п. 6 після виконання позичальником свого зобовязання позикодавець повинен передати йому примірник цього договору. наявність у позикодавця після спливу терміну повернення грошей примірника цього договору є свідченням прострочення виконання позичальником свого зобовязання.

В супереч вказаним вимогам на даний час договори позики не виконані.

Згідно вимог ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: відшкодування збитків та сплата неустойки (пені).

Згідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором.

Відповідно правового висновку, який міститься в постанові від 18 вересня 2013р. Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах по справі № 6-63 цс 13, предметом якої був спір про стягнення боргу за договором позики. При розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив правовий висновок про те, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

Заява представника відповідача про застосування строку позовної давності до позовної заяви ОСОБА_1, не підлягає задоволенню, у звязку з тим, що початок перебігу позовної давності розпочався 01.05.2014 року, з цього моменту потрібно розраховувати позовну давність. Позовна заява було подана до суду 02.02.2017 року, тобто позивачем не порушені строки проявлення позовної заяви.

Судом встановлено, що у зв'язку з не виконанням зобов'язань за договорами позики від 27.01.2014 року та 19.03.2014 року відповідач ОСОБА_4 перед позивачем має заборгованість на наступну суму: 75328,90 гривень (з урахуванням суми інфляції) за договором кредиту позики №48 від 27.01.2014 року , 33479,04 гривень (з урахуванням суми інфляції) за договором кредиту позики №293 від 19.03.2014 року.

Всебічно, повно та об'єктивно оцінивши всі надані докази, суд вважає, що позивач правомірно вимагає повернення основної суми позики, процентів, 3-х відсотків річних, посилаючись на договір позики та норми чинного законодавства, а тому позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Керуючись 9-13, 81, 200, 206, 258-259, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 526, 530, 549, 551, 554, 625, 1050, 1054 ЦК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів за договором позики задовольнити.

Стягнути грошові кошти у розмірі 75328,90 гривень з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 за договором позики № 48 від 27 січня 2014 року.

Стягнути грошові кошти у розмірі 33479,04 гривень з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 за договором позики № 293 від 19 березня 2014 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня отримання його копії.

Суддя Біляївського районного суду

Одеської області ОСОБА_5