АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 212/5801/16-ц 22-ц/774/12/К/18
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 червня 2018 року м. Кривий Ріг

справа № 212/5801/16-ц

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

секретар судового засідання: Гладиш К.І.

сторони:

позивач: Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»

відповідачі: ОСОБА_1, ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, без участі учасників справи, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 07 грудня 2016 року та на додаткове рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 24 січня 2017 року, які постановлені суддею Колочко О.В. у місті Кривому Розі, -

В С Т А Н О В И В;

У вересні 2016 року Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» звернулось з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог позивачпосилався на те, що 07 листопада 2006 року між позивачем та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0Ф12И4866Д (№ 0), згідно якому відповідачу надано кредит на суму 39260,00 швейцарських франків на строк до 06.11.2027 зі сплатою за користування кредитними коштами 7,99 % річних. В якості забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, між позивачем та ОСОБА_2 07.11.2006 року укладено договір поруки № 0Ф12И4866, за умовами якого поручитель взяв на себе зобов'язання нести перед банком відповідальність по зобов'язанням ОСОБА_1, що виникають з умов кредитного договору в повному обсязі цих зобов'язань.

Всупереч умовам Кредитного договору ОСОБА_1 неналежним чином виконував обов'язок по його поверненню, про що позивачем були надіслані відповідачам відповідні вимоги про необхідність усунення порушень кредитного договору. Відповідачі вимоги не виконали і станом на 23.09.2016 року заборгованість за кредитним договором становить 24989,76 швейцарських франків - заборгованість за кредитом та по процентах, 17537,38 грн. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом та процентах.

Вказані суми позивач просив стягнути з відповідачів солідарно. Крім того, позивач просив стягнути з відповідачів на користь позивача в рівних долях витрати по сплаті судового збору в сумі 10311,88 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 07 грудня 2016 року позов задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором № 0Ф12И4866Д (№ 0) від 07.11.2006 року по процентах та кредиту у розмірі 24 989 швейцарських франків 76 сантимів та по пені у розмірі 17 537 грн. 38 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» судовий збір в розмірі по 5155 гривень 94 коп. з кожного.

Додатковим рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Року від 24 січня 2017 року другий абзац резолютивної частини рішення суду від 07 грудня 2016 року викладено в наступній редакції:

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_2, на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором № 0Ф12И4866Д (№ 0) від 07.11.2006 року по процентах та кредиту у загальному розмірі 24 989 (двадцять чотири тисячі дев'ятсот вісімдесят дев'ять) швейцарських франків 76 сантимів, з яких 22 902 швейцарських франків 05 сантимів - заборгованість за кредитом, 2 087 швейцарських франків 71 сантимів - заборгованість за відсотками, та по пені у загальному розмірі 17 537 (сімнадцять тисяч п'ятсот тридцять сім) грн. 38 коп., з яких 8 157 грн. 08 коп. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом, 9 380 грн. 30 коп. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за відсотками.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення по справі про відмову в задоволенні позовних вимог позивача, посилаючись на недоведеність позивачем позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що судом першої інстанції допущено неповне дослідження, та не надано належної оцінки всім обставинам справи, зокрема не враховано, що наданий позивачем розрахунок заборгованості необґрунтований належними та допустими доказами.

Вказує на те, що 07 листопада 2006 року ним в приміщенні Банку було отримано грошові кошти в гривневому еквіваленті, а не в швейцарських франках, крім того належних та допустимих доказів надання йому Банком саме швейцарських франків, позивачем суду не надано, та вважає, що суд, ухвалою від 07.12.2016 року, безпідставно відмовив в задоволенні його заяви про забезпечення доказів по справі.

Наполягає на тому, що не він, ні його дружина ОСОБА_2, не отримували вимог про необхідність погашення простроченої заборгованості, оскільки знаходились за межами України, крім того вказує, що не підписував 15.01.2007 року Додаткову угоду №1 до Кредитного договору, оскільки Додаткова угода № 1 між ним та Банком вже була підписана 18.12.2006 року.

Окрім порушення судом першої інстанції норм матеріального права, апелянт посилається на порушення норм процесуального права, зокрема: розгляд справи за відсутності відповідачів, які належним чином не були повідомлені про розгляд справи.

Крім того апелянт вважає, що додаткове рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм процесуального права.

В запереченнях на апеляційну скаргу, які подані 02 березня 2017 року, представник позивача просить рішення суду залишити без змін, як законне та обґрунтоване, на його думку, апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Указом Президента України «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» №452 від 29 грудня 2017 року ліквідовано Апеляційний суд Дніпропетровської області та утворено Дніпровський Апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську область, з місцезнаходженням у містах Дніпрі та Кривому Розі.

Згідно пункту 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Відповідно до пункту 8 Розділу ХІІІ Цивільного процесуального кодексу України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Таким чином, Апеляційний суд Дніпропетровської області продовжує здійснювати свої повноваження до початку роботи Дніпровського Апеляційного суду в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську область, з місцезнаходженням у містах Дніпрі та Кривому Розі.

Учасники справи, належним чином повідомлені про розгляд справи, в судове засідання не з'явились, що у відповідності до ч.2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає розглядові справи.

При цьому, колегія суддів не приймає до уваги заяву відповідача ОСОБА_1 про відкладення розгляду справи у зв'язку з хворобою (застудою) та триваючою процедурою переоформлення дозвільних документів на перебування на території Польщі та в'їзд і виїзд з Польщі до України, оскільки належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, викладених в заяві, відповідачем не надано.

Крім того слід зауважити, що відповідачу ОСОБА_2, в період тривалого часу перебування даної справи на розгляду в суді апеляційної інстанції, за адресою, зазначеною відповідачем ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, надсилались повідомлення про розгляд справи, однак вказані поштові відправлення повертались на адресу суду без вручення у зв'язку із спливом терміну зберігання, іншої адреси відповідачем ОСОБА_1 зазначено не було. Таким чином, судом апеляційної інстанції було вжито всі необхідні дії для вручення відповідачу ОСОБА_2 повідомлення про розгляд справи, однак остання, будучи достеменно обізнаною про наявність спору, не скористалась своїми процесуальними правами щодо участі в судових засіданнях, що не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 07 листопада 2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та відповідачем ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0Ф12И4866Д (№ 0), згідно якого відповідачу надано кредит в сумі 39260 швейцарських франків на строк до 06.11.2027 року зі сплатою за користування кредитними коштами 7,99 % річних (а.с. 18-20).

В якості забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 07 листопада 2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір поруки № 0Ф12И4866, за умовами якого, а саме п.п. 1.1, 1.3, 1.4, поручитель взяв на себе зобов'язання перед банком відповідати по зобов'язанням ОСОБА_1, що виникають з умов кредитного договору в повному обсязі цих зобов'язань, і нести солідарну відповідальність з позичальником (а.с. 23).

15 січня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та відповідачем ОСОБА_1 за Кредитним договором було укладено Додаткову угоду № 1, якою встановлені метод нарахування процентів за Договором, черговість погашення заборгованості позичальника за Договором, порядок нарахування штрафних санкцій, пені у випадку порушення Позичальником термінів погашення грошових зобов'язань (а.с. 22).

У зв'язку з невиконанням умов кредитного договору 12 квітня 2016 року відповідачам по справі були надіслані вимоги за № № 30-12/33178, 30-12/33179 про необхідність усунути порушення умов Кредитного договору та погасити прострочену заборгованість. Дані вимоги були отримані відповідачами з огляду на копії рекомендованих повідомлень, наданих позивачем (а.с. 24-26).

Станом на 23.09.2016 року заборгованість за кредитним договором становить 24 989,46 швейцарських франків, з яких 22 902,05 шв.франків - заборгованість за кредитом, 2 087,71 шв.франків - заборгованість за відсотками, а також пеня за несвоєчасне погашення заборгованості в сумі 17537,38 грн., з яких 8 157,08 грн. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом, 9 380,30 грн. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за відсотками.

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ «УкрСиббанк», суд першої інстанції виходив із доведеності позовних вимог та обов'язку боржника та поручителя в солідарному порядку сплатити заборгованість за кредитним договором.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Між сторонами виникли правовідносини, стосовно виконання договору кредиту.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином та в строк зазначений в договорі, одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається.

Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України за договором кредиту банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти

Нормами ст. 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частина 2 статті 1050 Цивільного кодексу України передбачає, що якщо за договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому.

Нормами статті 627 ЦК встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Як вбачається із матеріалів справи, всупереч умовам Договору споживчого кредиту № 0Ф12И4866Д (№ 0), який був укладений 07 листопада 2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та відповідачем ОСОБА_2, останній неналежним чином не виконував обов'язок по поверненню кредитних коштів, у зв'язку із чим за вказаним кредитним договором виникла заборгованість в розмірі 24989,76 швейцарських франків.

Виходячи з наведеного вище, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог ПАТ «УкрСиббанк» та стягнення з відповідачів в солідарному порядку заборгованості за Договором споживчого кредиту № 0Ф12И4866Д (№ 0) від 07 листопада 2006 року.

Не можуть бути підставою для скасування рішення суду доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не враховано, що наданий позивачем розрахунок заборгованості необґрунтований належними та допустими доказами, оскільки розрахунок заборгованості за кредитним договором був перевірений судом першої інстанції, та суд визнав його належним та допустимим доказом по справі. Крім того, колегія суддів дослідивши наданий позивачем до позовної заяви розрахунок заборгованості вважає його правильним та погоджується з ним. Також слід зауважити, що відповідачем ОСОБА_1, який заперечує вірність розрахунку позивача, не надано свого розрахунку заборгованості, який би, на його думку, змінив розмір заборгованості, або свідчив про відсутність заборгованості.

Також не можуть бути підставою для скасування рішення суду доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що 07 листопада 2006 року ним в приміщенні Банку було отримано грошові кошти в гривневому еквіваленті, а не в швейцарських франках, оскільки належних та допустимих доказів надання йому Банком саме швейцарських франків, позивачем суду не надано, та вважає, що суд, ухвалою від 07.12.2016 року, безпідставно відмовив в задоволенні його заяви про забезпечення доказів по справі, з огляду на наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, 07 листопада 2006 року між позивачем та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0Ф12И4866Д (№ 0), згідно якого відповідачу надано кредит на суму 39260 швейцарських франків.

Використовуючи своє право, передбачене ст.ст. 6, 627 ЦК України, відповідач ОСОБА_1, шляхом підписання кредитного договору, погодив всі його істотні умови, у тому числі й валюту, в якій було видано кредит та тривалий час виконував умови кредитного договору, що свідчить про визнання ним вказаного договору кредиту.

Крім того, п.1.5 договору про надання споживчого кредиту № 0Ф12И4866Д (№ 0) передбачено, що кредит надається шляхом зарахування Банком коштів на поточний рахунок позичальника НОМЕР_3 в Криворізькій філії АКІБ «УкрСиббанк» для подальшого використання за цільовим призначенням.

Як вбачається із виписки по особовому рахунку НОМЕР_3 (а.с.229), яка надана представником позивача, 07 листопада 2006 року на вказаний рахунок, який було відкрито позивачем на ім'я ОСОБА_1, та на який, відповідно до вимог п.1.5 кредитного договору перераховувались кредитні кошти, було зараховано кошти в розмірі 39260 швейцарських франків. Доказів зворотного відповідачем ОСОБА_1 суду не надано.

Не можуть бути підставою для скасування рішення суду та відмови в задоволенні позовних вимог доводи апеляційної скарги про те, що ні ОСОБА_1, ні його дружина ОСОБА_2, не отримували вимог про необхідність погашення простроченої заборгованості, оскільки знаходились за межами України, так як факт отримання відповідачами вказаних вимог підтверджується копіями рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення (а.с. 24-26), належних та допустимих доказів, в розумінні ст. ст.12,81 ЦПК України, на підтвердження того, що у вказаний період часу відповідачі перебували за межами України, відповідачем не надано.

Не приймає до уваги колегія суддів й доводи апеляційної скарги про те, що відповідач ОСОБА_1 не підписував 15.01.2007 року Додаткову угоду №1 до Кредитного договору, оскільки Додаткова угода № 1 між ним та Банком вже була підписана 18.12.2006 року з тих підстав, що інша додаткова угода, окрім додаткової угоди № 1 від 15.01.2007 року, між сторонами по справі не укладалась та в матеріалах справи відсутня.

Доводи апеляційної скарги про те, що розгляд судом першої інстанції справи відбувся за відсутності відповідачів, які належним чином не були повідомлені про розгляд справи, спростовуються матеріалами справи та подачею заперечень на позовну заяву, що свідчить про те, що відповідачі були обізнані про наявність даного спору, однак не цікавились перебігом його розгляду.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що додаткове рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм процесуального права колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки додаткове рішення ухвалено судом першої інстанції з дотримання норм ст. 220 ЦПК України, в редакції 2004 року, чинній на момент ухвалення додаткового рішення, а доводи апеляційної скарги в цій частині зводяться до незгоди відповідача ОСОБА_1 із розрахунком заборгованості за кредитним договором.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані, підтверджуються письмовими доказами та не спростовуються доводами, викладеними в апеляційній скарзі.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення та додаткове рішення суду першої інстанції ухвалені з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення та додаткове рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволенння.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 07 грудня 2016 рокута Додаткове рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 24 січня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 15 червня 2018 року.

Головуючий:

Судді: