справа № 570/1469/15-ц
провадження № 2/570/15/2018
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

07 червня 2018 року

Рівненський районний суд Рівненської області

в особі судді Кушнір Н.В.,

з участю представників позивача ОСОБА_1,

ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

секретаря судового засідання Бардабуш В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в приміщенні Рівненського районного суду Рівненської області /м.Рівне, вул.П.Могили, 24/ цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа: приватний нотаріус Рівненського районного нотаріального округу Самсонюк Федір Павлович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

в с т а н о в и в:

покликаючись на відсутність у нотаріуса документів, що підтверджують безспірність заборгованості, а сума заборгованості ним розрахована невірно, позивач у поданій до суду 09 квітня 2015 року позовній заяві просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис за реєстровим № 225, який вчинено 12 березня 2015 року приватним нотаріусом Рівненського районного нотаріального округу Рівненської області Самсонюком Федором Павловичем. Витрати по справі покласти на відповідача.

Представники позивача позов підтримали повністю і по аналогічних мотивах.

Представник ОСОБА_1 вважає, що виконавчий напис міг би бути вчинений при наявності відповідних доказів на договорі іпотеки, а не на договорі позики. Відповідач не має документів, що підтверджують безспірність заборгованості та прострочення боргу, а нотаріус-його зять вільно трактує договір і невірно визначає розмір боргу. Зазначає, що заборгованість, вказана у згаданому виконавчому написі на момент його вчинення, була спірною, оскільки обчислена у гривневому еквіваленті за курсом долара США, без урахування тих фактів, що позика отримувалася у національній валюті. Крім того, договір діє до 19 грудня 2014 року, коли і діє вимога про сплату 10 % за користування коштами. Виконавчий напис вказано у доларах США, а повинен бути у гривні. Крім того, на момент вчинення виконавчого напису був наявний судовий спір про визнання договору позики недійсним.

Представник ОСОБА_2, підтримуючи вимоги та аргументацію представника ОСОБА_1, додатково вказує, що кредитний договір на даний час вважається діючим, так як не виконаний, тому вчиняти виконавчий напис до спливу терміну виконання нотаріус не мав права.

Представник відповідача позов не визнав, вважає, що позикодавець надав нотаріусу всі необхідні для вчинення виконавчого напису документи, виконавчий напис вчинено нотаріусом з дотриманням вимог ст.ст.50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5. Зокрема, кредитор вчинив усі дії, які передбачені законодавством для здійснення відшкодування за договором, а саме завчасно повідомив боржника про наявність і розмір суми заборгованості, надав нотаріусу усі передбачені Інструкцією документи, які підтверджували наявність, розмір та безспірність заборгованості. Нотаріус не встановлює права і обов"язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність документів з врахуванням положень Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку. Наявність судової справи не є свідченням спірності заборгованості, оскількивідповідно до норм ЦК діє презумція дійсності договору. Покликання на наявність родинних стосунків мід позикодавцем та нотаріусом не відповідають дійсності, оскільки станом на час вчинення нотаріальної дії шлюб подружжя Самсонюк розірваний.

Вважає, що у випадку невиконання основного договору кредитор мав право звернути стягнення на іпотечне майно. Виконавчий напис може вчинятися як після закінчення дії договору, так і під час його дії у випадку неналежного виконання боржником своїх обов"язків, крім того 19 грудня 2014 року сплив строк його виконання. Вважає, що валютою договору позики грошей була гривня, але сума боргу розрахована у прив"язці до долара США, враховуючи курсову різницю. 10 % необхідно сплачувати аж до фактичного повернення коштів, а вони нараховані по день вчинення виконавчого напису.

Відмінність розміру заборгованості за договором, зазначеної у виконавчому написі, від указаної в повідомленні з огляду на обумовлений сторонами її розміру цілому та щомісячні обов'язкові платежі зокрема, в еквіваленті іноземної валюти - долара США до національної валюти - гривні,полягає у зміні офіційного валютного курсу. Розрахунок суми заборгованості відповідає умовам укладеного договору, у якому сторони погодили сплату коштів у рахунок погашення заборгованості з урахуванням обмінного курсу валют, що не суперечить вимогам законодавства, а невідповідність суми, зазначеної в повідомленні, сумі, вказаній у виконавчому написі, спричинило коливання курсу валют, що не свідчить про спірність розміру кредитної заборгованості; вимогу про повернення суми кредиту позивач отримав, однак дій, спрямованих на її виконання, не вчинив.

Крім того, вважає, що пред'явлення позичальником до суду позову про визнання договору недійсним на його законність не впливає та правового значення при вирішенні питання про визнання цього документа таким, що не підлягає виконанню, не має.

Суд, заслухавши їх пояснення, визначивши юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, дійшов таких висновків.

Вимоги ст.264 ЦПК України зобов'язують суд під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту і, діючи на засадах змагальності, повинен переконливими, належними та припустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Сторони скористалися правовою допомогою.

Судом встановлено, що 20 грудня 2013 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 укладено договір позики грошей у розмірі 371 000 грн. 00 коп., що в еквіваленті 46 415, 61 доларів США, із сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 10 % із зобов"язанням повернути таку ж суму до 19 грудня 2014 року. Позикодавцю надається право після спливу вказаного строку пред"явити цей договір до стягнення, зокрема і шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса.

В цей же день в рахунок забезпечення виконання зобов'язань за вказаним договором кредитор уклав з боржником договір іпотеки житлового будинку житловою площею 85, 3 кв.м., загальною площею 178, 7 кв.м., що знаходиться по АДРЕСА_1 та земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_1 загальною площею 0.1228 га, що в с.Великий Олексин Рівненського району Рівненської області, які належить позивачу на праві особистої власності.

16 січня 2015 року позикодавцем направлена позичальнику повідомлення-вимога про порушення основного зобов"язання у розмірі 731 510 грн. 00 коп. як позика та відсотків за користування позикою у сумі 690 549 грн. 00 коп. Вимога виконана не була.

12 березня 2015 року приватним нотаріусом Рівненського районного нотаріального округу Рівненської області Самсонюком Ф.П. вчинений виконавчий напис № 225 про звернення стягнення на вказане іпотечне майно на підставі іпотечного договору, яким забезпечується виконання грошового зобов'язання за договором позики.

Відповідно до зазначеного виконавчого напису за рахунок коштів, отриманих від реалізації майна, пропонується задовольнити вимоги ОСОБА_5 у розмірі 1 690 805 грн. 40 коп., яка складається з позики у розмірі 1 000 256 грн. 40 коп. /46 415, 61 доларів США Х 21.55/ та відсотків за користування позикою у сумі 690 549 грн. 00 коп. та відшкодувати витрати на вчинення виконавчого напису у розмірі 1 700 грн. 00 коп.

27 березня 2015 року винесена постанова про відкриття виконавчого провадження про стягнення коштів по виконанню виконавчого напису. Кошти на даний час не стягнуті.

Крім того, 26 лютого 2015 року Рівненським районним судом Рівненської області відкрито провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання договору позики недійсним, який подано 14 лютого 2015 року. Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 16 березня 2017 року, яке залишене без змін ухвалою апеляційного суду Рівненської області 21 листопада 2017 року та постановою Верховного Суду від 05 лютого 2018 року, у позові відмовлено.

До спірних правовідносин підлягають застосуванню такі норми права.

За змістом положень ст.ст.626, 627 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ст.638 ЦК України). Згідно з приписами ст.ст.525, 526, 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами, а зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо в зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Згідно вимог ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

Ч.1 ст.33 Закону визначено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Таке звернення здійснюється, зокрема, на підставі виконавчого напису нотаріуса (ч.3 ст.33 Закону).

Згідно із ст.35 Закону у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Положення ч.1 цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку. Ця вимога не перешкоджає іпотекодержателю здійснювати свої права, визначені ст.12 цього Закону, без попереднього повідомлення іпотекодавця, якщо викликана таким повідомленням затримка може спричинити знищення, пошкодження чи втрату предмета іпотеки.

Відповідно до ст.18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з ч.1 ст.1 Закону України «Про нотаріат» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов'язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється даним Законом та іншими актами законодавства України, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595.

Згідно зі ст.87 Закону України "Про нотаріат" для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку (ст.88 Закону).

Згідно п.п.2.1 п.2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов'язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв'язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (п.п.2.3 п.2 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

П.1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому Постановою Кабінету Мін6істрів України від 29 червня 1999 року № 1172, передбачено вчинення виконавчого напису на нотаріально посвідченій угоді, що передбачає сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно. Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання.

Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України "Про нотаріат" та Порядку.

Відповідно до ст.88 Закону України "Про нотаріат" безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов'язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису. Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем.

Згідно з п.2 Переліку для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості з підстав, що виникають з кредитних договорів, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов'язаннями додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти таких висновків.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов'язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов'язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов'язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Таким чином, безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, з якою останній погоджується, що, відповідно, виключає можливість спору щодо її розміру, строку, за який вона нарахована тощо, а відтак, і документи, які підтверджують її безспірність, і на підставі яких нотаріусами здійснюються виконавчі написи, мають бути однозначними, беззаперечними, та такими, що містять вираз волі стосовно наявності певної заборгованості не тільки кредитора, а й самого боржника, або ж стовідсотково підтверджують наявність у боржника перед кредитором заборгованості саме в такому розмірі.

Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається в спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов'язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З огляду на наведене та з урахуванням приписів ЦК України, ст.ст.50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 6-887цс17.

Хоча вчинення виконавчого напису відбулося після спливу тридцяти днів з моменту надіслання повідомлення, розмір заборгованості, визначений у виконавчому написі, та розмір заборгованості, зазначений у повідомленні, відрізняється. Розмір заборгованості, який заставодержатель запропонував погасити боржнику, відрізняється від розміру заборгованості, зазначеному у виконавчому написі нотаріуса, тобто вказані суми не узгоджувалися з боржником та не були безспірними. Крім того, на час вчинення виконавчого напису нотаріуса в провадженні Рівненського районного суду Рівненської області перебувала цивільна справа про визнання договору недійсним, що також свідчить про відсутність безспірності. Вказана у виконавчому написі сума заборгованості за кредитним договором не є безспірною, оскільки нарахована виходячи з курсу гривні до іноземної валюти всупереч умовам договору, який до того ж оспорювався у суді.

Таким чином, нотаріус належним чином не перевірив безспірності вимог стягувача, що є підставою для задоволення позову /правова позиція, висловлена в постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року № 6-141цс16/.

Суд вважає, що договори сторін не є предметом спору в указаній справі, а також виходить із встановленого ст.204 ЦК України принципу презумпції правомірності правочину, оскільки рішення місцевого суду, яким у позові позикодавця про визнання договору недійсним відмовлено, залитишене без змін.

Оскільки позивач не наполягав на відшкодуванні понесених судових витрат, суд, враховуючи принцип диспозитивності цивільного судочинства, що полягає у розгляді справи у межах заявлених вимог, не стягує з відповідача понесені позивачем документально підтверджені судові витрати.

З огляду на викладене, керуючись ст.ст.263-265ЦПК України, суд

у х в а л и в:

задоволити цивільний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа: приватний нотаріус Рівненського районного нотаріального округу Самсонюк Федір Павлович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. .

Визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, який вчинено 12 березня 2015 року приватним нотаріусом Рівненського районнного нотаріального округу Самсонюком Федором Павловичем, за реєстровим номером 225.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Рівненської області шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом 30 /тридцяти/ днів з дня його проголошення. До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності новою редакцією Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення виготовлено 12 червня 2018 року.

Суддя: Кушнір Н.В.