Номер провадження: 22-ц/785/1042/18
Номер справи місцевого суду: 520/8479/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Кравець Ю. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.06.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Кравця Ю.І.,

суддів: Журавльова О.Г., Комлевої О.С.,

з участю секретаря судового засідання Бєляєвої А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Одеса цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Київського районного суду м.Одеси від 24.07.2017 року, постановленої суддею Куриленко О.М., про забезпечення позову по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4, третя особа ОСОБА_5 про визнання договорів дарування недійсними,

встановив:

20.07.2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з даним позовом, в якому просив визнати недійсними договори дарування земельної ділянки № 25 по вул. Уральська у м. Одесі, площею 0,062 га, кадастровий номер :18:010:0018, та житлового будинку, розташованого за зазначеною адресою, які укладені 24.06.2016 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 та посвідчені приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_6 за реєстровим № 625 та за реєстровим № 626 відповідно.

Одночасно з подачею позову ОСОБА_3 звернувся до суду з заявою про вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони відчуження земельної ділянки № 25 по вул. Уральська у м. Одесі та житлового будинку, розташованого за зазначеною адресою, обґрунтовуючи її тим, що відчуження зазначеного майна відповідачами може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення по справі у випадку задоволення позовних вимог.

Ухвалою Київського районного суду м.Одеси від 24.07.2017 року заяву ОСОБА_3 про забезпечення позову задоволено та заборонено відчуження зазначеного майна.

Не погоджуючись із ухвалою суду, апеляційну скаргу подала відповідач ОСОБА_2, в якій з посиланням на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права ставиться питання про скасування ухвали.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 обґрунтовує тим, що заява ОСОБА_3 про забезпечення прозову та оскаржувана ухвала не містить жодних обґрунтувань застосування судом заходів забезпечення позову та доводів стосовно того, як невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду. Крім того вважає, що з позову вбачається намір позивача заволодіти спірним майном та позивачем не надано доказів її причетності до придбання позивачем та його дружиною спірного майна. Також ОСОБА_2 звертає увагу на те, що позивачем пропущено строк позовної давності для звернення до суду з зазначеним позовом, не вірно визначено процесуальний статус ОСОБА_5, речові докази, надані позивачем, є недопустимими. ОСОБА_2 наголошує, що вона не підписувала з подружжям ОСОБА_5, або з третіми особами на їх користь жодного фінансового документа, або зобовязання, тобто у позовній заяві не має жодного доказу на підтвердження шкоди на суму 1524976,66 грн., яку вона начебто заподіяла. Також вважає спірний правочин фактичним та таким, що не має ознак фіктивного. Крім того звертає увагу на те, що існує загроза та нанесення збитків сусідам, які проживають поруч з будинком та вже нанесено їй матеріальну шкоду через викрадення майна, яке знаходиться у спірному будинку та руйнуванням будинку.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, вислухавши сторони, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 3 ст. 151 ЦПК України (в редакції, яка діяла під час постановлення ухвали), забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно вимог ч.1 ст. 152 ЦПК України (у редакції, яка діяла під час постановлення ухвали) позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов'язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам здійснювати платежі або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов'язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам.

Частина друга зазначеної статті 152 ЦПК України (у редакції, яка діяла під час постановлення ухвали) передбачає, що у разі необхідності судом можуть бути застосовані інші види забезпечення позову. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

У відповідності до положень ч.1 ст.153 ЦПК України (у редакції, яка діяла під час постановлення ухвали), заява про забезпечення позову розглядається судом, в провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

Як роз'яснено в п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року за №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Задовольняючи заяву ОСОБА_3, районний суд враховував існування спору між сторонами та заявлені позовні вимоги та вважав, що клопотання про забезпечення позову підлягає задоволенню, так як невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання майбутнього рішення суду.

Колегія суддів погоджується з таким висновком судді, оскільки на підставі вищевикладеного та з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, суд першої інстанції пересвідчився, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи ускладнення виконання можливого рішення суду. З'ясувавши обсяг позовних вимог та відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати позивач, позовним вимогам, суд дійшов висновку про необхідність вжиття заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту на майно, правомірність отримання якого у власність якого є предметом спору та такий захід забезпечення позову співмірний заявленим позовним вимогам.

Забезпечення позову це заходи цивільного процесуального припинення дій, які можуть утруднити виконання майбутнього рішення суду чи зробити його виконання неможливим.

Цивільний процесуальний закон не зобов'язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки у відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути спів мірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

З урахуванням викладеного, доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не навів підстав для забезпечення позову є необґрунтованими.

Також колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги стосовно того, що з позову вбачається намір позивача заволодіти спірним майном та позивачем не надано доказів причетності відповідача до придбання позивачем та його дружиною спірного майна, стосовно пропуску позивачем строку позовної давності для звернення до суду з зазначеним позовом, не вірно визначення процесуального статусу ОСОБА_5, щодо недопустимості речових доказів, наданих позивачем та те, що у позовній заяві не має жодного доказу на підтвердження шкоди на суму 1524976,66 грн., яку вона начебто заподіяла, оскільки вони не мають правового значення для вирішення питання про застосування заходів забезпечення позову.

Таким чином колегія суддів дійшла висновку, що постановляючи ухвалу про забезпеченню позову, судом першої інстанції були перевірені усі обставини справи, а також факти які мають значення для справи, також суд пересвідчився, зокрема, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясував обсяг позовних вимог, відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати позивач позовним вимогам, тому оскаржувана ухвала постановлена з додержанням вимог закону, а тому в силу ст. 375 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала районного суду залишенню без змін.

Керуючись ст.ст.367, 368, 375, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Київського районного суду м.Одеси від 24.07.2017 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 13.06.2018 року.

Головуючий Ю.І.Кравець

Судді: О.Г.Журавльов

ОСОБА_7