Постанова

Іменем України

20 червня 2018 року

м. Київ

справа № 169/174/16-ц

провадження № 61-17768 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Журавель В. І., Крата В. І., КурилоВ. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

відповідач - ОСОБА_6,

відповідач - Туличівська сільська рада Турійського району Волинської області,

особа, яка подає касаційну скаргу, - заступник прокурора Волинської області,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу заступника прокурора Волинської області на ухвалу апеляційного суду Волинської області від 28 березня 2017 року в складі колегії суддів Здрилюк О. І., Стрільчука В. А., Бовчалюк З. А.,

ВСТАНОВИВ :

У квітні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6, Туличівської сільської ради Турійського району Волинської області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування та просила визнати за нею право постійного користування на земельні ділянки загальною площею 76,59 га, розташовані на території Туличівської сільської ради Турійського району Волинської області, в порядку спадкування після смерті її чоловіка ОСОБА_7

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_4 зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_7, після смерті якого відкрилася спадщина, зокрема, на земельні ділянки загальною площею 76,59 га, розташовані на території Туличівської сільської ради Турійського району Волинської області, які належали ОСОБА_7 на праві постійного користування. Заповіт ОСОБА_7 не складав та не посвідчував.

ОСОБА_4 як спадкоємець за законом першої чергизвернулася до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини з заявами про прийняття спадщини та видачу свідоцтв про право на спадщину за законом та отримала свідоцтва про право на спадщину на частину спадкового майна, однак у видачі свідоцтва на земельні ділянкиїй було відмовлено взв'язку з відсутністюнеобхідних документів.

Рішенням Турійского районного суду Волинської області від 23 травня 2016 року позов задоволено, визнано за ОСОБА_4 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_7 право постійного користування на земельні ділянки загальною площею 76,59 га, розташовані на території Туличівської сільської ради Турійського району Волинської області.

Суд першої інстанції виходив із того, що право постійного користування земельними ділянками, що виникло в ОСОБА_7 на підставі Державного акту на право постійного користування землею серія НОМЕР_1 від 26 липня 2000 року, підлягає спадкуванню.

Ухвалою апеляційного суду Волинської області від 28 березня 2017 року за апеляційною скаргою заступника прокурора Волинської області як особи, яка не брала участі в справі, на рішення Турійського районного суду Волинської області від 23 травня 2016 року апеляційне провадження в даній справі закрито.

Апеляційний суд виходив із того, що заступник прокурора Волинської області не виконав вимоги статті 45 ЦПК України в редакції, чинній на момент подачі апеляційної скарги, та статті 23 Закону України «Про прокуратуру», необхідні для здійснення представництва інтересів Держгеокадастру Волинської області в суді, а тому відкрите за його апеляційною скаргою провадження підлягає закриттю з передбачених статтею 292 ЦПК України підстав.

31 жовтня 2017 року заступник прокурора Волинської області подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на ухвалу апеляційного суду Волинської області від 28 березня 2017 року та просив скасувати її як таку, що прийнята з порушенням норм процесуального права.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 травня 2017 року відкрито касаційне провадження в даній справі.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 листопада 2017 року справу призначено до судового розгляду.

На виконання вимог підпункту 4 пункту 1 розділу XIII ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» 08 червня 2018 року дана справа передана до Верховного Суду.

Статтею 388 ЦПК України визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої, другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недоведеність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування оскаржуваного судового рішення з наступних підстав.

Апеляційний суд встановив, що 20 січня 2017 року заступник прокурора Волинської області подав до суду апеляційну скаргу та зазначив, що Головне управління Держгеокадастру у Волинській області є уповноваженим на передачу та користування спірними земельними ділянками органом, однаквідповідно до статей 45, 46 ЦПК України (тут і далі - в редакції, чинній на момент подачі апеляційної скарги) органи Держгеокадастру України не мають повноважень на участь у справі та оскарження в апеляційному порядку судового рішення, а тому апеляційна скарга подається прокуратурою Волинської області.

Докази на підтвердженя факту повідомлення Головного управління Держгеокадастру у Волинській області та його письмової згоди на подачу апеляційної скарги в порядку, передбаченому абзацом третім частини другої статті 45 ЦПК України, частиною четвертою статті 23 Закону України «Про прокуратуру» заступник прокурора Волинської області суду не надав.

Ухвалою апеляційного суду Волинської області від 09 лютого 2017 року відкрито провадження за вказаною апеляційною скаргою.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Частиною першою статті 292 ЦПК України передбачено, що сторонни та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі в справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Частиною першою статті 46 ЦПК України органи та інші особи, які відповідно до статті 45 цього Кодексу звернулися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах, мають процесуальні права й обов'язки особи, в інтересах якої вони діють, за винятком права укладати мирову угоду.

Відповідно до абзацу першого частини другої статті 45 ЦПК України з метою представництва інтересів громадянина або держави в суді прокурор в межах повноважень, визначених законом, звертається до суду з позовною заявою (заявою), бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом інших осіб, на будь-якій стадії її розгляду, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення Верховним Судом України, про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами.

Згідно з абзацом другим частини першої статті 45 ЦПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві (заяві) самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві та в такому разі прокурор набуває статусу позивача.

Відповідно до абзацу третього частини другої статті 45 ЦПК прокурор, який звертається до суду з метою представництва інтересів громадянина або держави в суді (незалежно від форми, в якій здійснюється представництво), повинен обґрунтувати наявність підстав для здійснення такого представництва, передбачених частинами другою або третьою статті 23 Закону України «Про прокуратуру». Невиконання прокурором вимог щодо надання суду обґрунтування наявності підстав для здійснення представництва інтересів громадянина або держави в суді має наслідком застосування положень, передбачених статтею 121 ЦПК України.

Згідно з абзацами першим, другим частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави в разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов'язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це відповідного суб'єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процессу (частина четверта статті 23 Закону).

Правильним є висновок апеляційного суду, що в порушення вимог абзацу третього частини другої статті 45 ЦПК України та частини четвертої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» заступник прокурора Волинської області не надав письмової згоди Головного управління Держгеокадастру у Волинській області на здійснення прокурором представництва інтересів згаданого управління в суді та не повідомив попередньо, до звернення з апеляційною скаргою до суду, Головне управління Держгеокадастру у Волинській області про таке звернення.

У суді апеляційної інстанції прокурор пояснила, що до подання апеляційної скарги ні прокурор до Головного управління Держгеокадастру у Волинській області, ні останній до прокурора з будь-якими зверненнями щодо необхідності апеляційного оскарження судового рішення у даній справі не зверталися.

З огляду на викладене обґрунтованим є висновок суду апеляційної інстанції про наявність правових підстав для закриття апеляційного провадження, оскільки прокурор не підтвердив існування підстав для представництва Головного управління Держгеокадастру у Волинській області в суді в указаній справі.

У касаційній скарзі заступник прокурора Волинської області зазначає, що в апеляційній скарзі прокуратура обґрунтувала факт відсутності в Головного управління Держгеокадастру у Волинській області повноважень на подачу апеляційної скарги та необхідність вступу прокуратури в справу. Вказані доводи не заслуговують на увагу, оскільки апеляційний суд правильно вказав на відсутність передбачених процесуальним законодавством доказів обізнаності та згоди Головного управління Держгеокадастру у Волинській області на подачу прокуратурою апеляційної скарги в інтересах управління.

За таких обставин доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про те, що рішення апеляційного суду ухвалене з порушенням норм процесуального права.

Підстави для задоволення касаційної скарги та скасування оскаржуваних судових рішень у передбаченому статтями 411, 412 ЦПК України порядку відсутні.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу заступника прокурора Волинської області залишити без задоволення.

Ухвалуапеляційного суду Волинської області від 28 березня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді Н. О. Антоненко

В. І. Журавель

В. П.Курило

В. І. Крат