Провадження № 2/369/68/18
15.06.2018 року року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі головуючої судді Ковальчук Л.М.
при секретарі Ковриженко М.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, ОСОБА_4, ОСОБА_5, про припинення права на частку у спільній частковій власності, визнання права власності на майно та визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,
У грудні 2017 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, ОСОБА_4, ОСОБА_5, про припинення права на частку у спільній частковій власності, визнання права власності на майно та визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер його батько ОСОБА_6, після смерті якого відкрилася спадщина на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1, 1962 року побудови, загальною площею 68,3кв.м, житловою - 44,4кв.м., та на земельну ділянку площею 0,1423га з кадастровим НОМЕР_1 по АДРЕСА_1, цільове призначення- для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.
Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 квітня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно та за зустрічним позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно визнано за позивачем ОСОБА_1 в порядку спадкування після смерті батьків право власності на 5/16 частин житлового будинку АДРЕСА_1 з відповідною частиною господарських будівель та споруд та право власності на 1/72 частин земельної ділянки площею 0,1423 га з кадастровим НОМЕР_1 по АДРЕСА_1, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Цим же судовим рішенням визнано за ОСОБА_4 в порядку спадкування після смерті батьків право власності на 5/16 частин житлового будинку АДРЕСА_1 з відповідною частиною господарських будівель та споруд та на 1/72 частин земельної ділянки площею 0,1423га з кадастровим НОМЕР_1 по АДРЕСА_1, а за ОСОБА_5 - право власності на 1/4 частину житлового будинку АДРЕСА_1.

Позивач ОСОБА_1 у встановленому законом порядку зареєстрував своє право власності на свою 5/16 частин житлового будинку АДРЕСА_1 та на 1/36 і 1/72 частини земельної ділянки площею 0,1423га з кадастровим НОМЕР_1.

Відповідно до змісту рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 квітня 2015 року відповідачу ОСОБА_2 належить право на спадкування 1/8 частина житлового будинку та 1/8 частина земельної ділянки по АДРЕСА_1, оскільки він прийняв спадщину в установленому законом порядку.

Посилаючись на те, що відповідач ОСОБА_2 у спірному будинку не проживає, ніяких витрат по догляду за нерухомим майном та його ремонту не несе, а його частка у справі спільної власності на будинковолодіння є незначною і становить 1/8 частин, позивач просив припинити право власності ОСОБА_2 на 1/8 частину житлового будинку АДРЕСА_1 з відповідною частиною господарських будівель та споруд та на 1/8 частину земельної ділянки площею 0,1423га з кадастровим НОМЕР_1 по АДРЕСА_1, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд з одночасною виплатою йому грошової компенсації вартості частки з депозитного рахунку суду.

Крім того, позивач у своєму позові посилався на те, що інший відповідач ОСОБА_3 зареєстрований в будинку по АДРЕСА_1, однак протягом багатьох років останній в будинку не проживає та не має на нього ніяких майнових прав. Посилаючись на те, що факт реєстрації відповідача в будинку перешкоджає позивачу в розпорядженні цим нерухомим майном, просив суд визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування приміщеннями житлового будинку АДРЕСА_1.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 і представник позивача не з»явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином, позивач і представник позивача в поданих до суду заявах позов підтримали і просили його задовольнити та розглянути справу без участі позивача і його представника, та в разі неявки відповідачів не заперечували проти заочного розгляду справи.

У судове засідання відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не з'явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином, причини неявки суду невідомі.

У судове засідання треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, ОСОБА_4, ОСОБА_5, не з'явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином, причини неявки суду невідомі.

Оскільки позивач і представник позивача у поданій до суду заяві не заперечували проти заочного розгляду справи, а відповідачі про дату, час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином, причини неявки суду невідомі, тому суд ухвалив провести заочний розгляд справи.

Суд, з»ясувавши дійсні обставини справи та дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов»язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Згідно вимог ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до вимог ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За правилами ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно вимог ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до вимог ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно вимог ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до вимог ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд врішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько позивача ОСОБА_6, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 28.06.2006р. Після його смерті відкрилася спадщина на земельну ділянку площею 0,1423га з кадастровим НОМЕР_1 по АДРЕСА_1, яка належала спадкодавцю на підставі Державного акта на право приватної власності на землю від 22.11.2002 року серії НОМЕР_2, та на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами по АДРЕСА_1.

28 грудня 2005 року від імені ОСОБА_6 був складений заповіт, посвідчений секретарем Віто-Поштової сільської ради за №154, яким спадкодавець усе своє майно заповідав своїм дітям ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_7 та внуку ОСОБА_8. Усі спадкоємці за заповітом прийняли спадщину, звернувшись до Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори Київської області з відповідною заявою.

12 грудня 2006 року дружина померлого ОСОБА_6 ОСОБА_9 подала до Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори заяву за №1092, якою відмовилася від виділення їй обов'язкової частки у спадщині та від виділення відповідно до ст. ст. 60, 70 СК України ? частини з належних померлому ОСОБА_6 житлового будинку і земельної ділянки.

10 червня 2015 року позивачу ОСОБА_1 видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на ? частину земельної ділянки площею 0,1423га з кадастровим НОМЕР_1 по АДРЕСА_1, цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_7 (актовий запис про смерть №4 від 18.02.2013 року), який за життя успадкував від свого батька ОСОБА_6 ? частину житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами та ? земельної ділянки площею 0,1423га з кадастровим НОМЕР_1 по АДРЕСА_1.

Після смерті ОСОБА_1 спадкоємцями за законом стали його діти - відповідачі у справі ОСОБА_3 та ОСОБА_2, а також мати спадкодавця ОСОБА_9.

ОСОБА_2 спадщину після смерті батька прийняв, звернувшись 26 лютого 2013 року з відповідною з заявою №219 до Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори. ОСОБА_9 спадщину після смерті сина ОСОБА_2 також прийняла у відповідності до ч.2 ст.1268 ЦК України, так як постійно проживала разом із спадкодавцем на день його смерті.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 квітня 2015 року у цивільній справі №369/7684/15-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно та за зустрічним позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно встановлено, що ОСОБА_3 не прийняв спадщину після смерті батька, оскільки не проживав з ним на день його смерті і не звертався до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Таким чином ? частину житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами та ? частину земельної ділянки площею 0,1423га з кадастровим НОМЕР_1 по АДРЕСА_1, яка відкрилася після смерті ОСОБА_7, успадкували його мати ОСОБА_9 та син ОСОБА_2 в рівних частках, тобто по 1/8 частин будинку і земельної ділянки.

ІНФОРМАЦІЯ_4 померла ОСОБА_9. Після її смерті відкрилася спадщина на 1/8 частину домоволодіння та земельної ділянки по АДРЕСА_1, яку успадкували її діти ОСОБА_1 та ОСОБА_4.

10 червня 2015 року Києво-Святошинською районною державною нотаріальною конторою Київської області видано на ім'я ОСОБА_1 свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті матері ОСОБА_9 на 1/36 частин земельної ділянки площею 0,1423га по АДРЕСА_1.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 квітня 2015 року у цивільній справі №369/7684/15-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно та за зустрічним позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно визнано:

- за позивачем ОСОБА_1 право власності на 5/16 частин житлового будинку АДРЕСА_1 з відповідною частиною господарських будівель та споруд в порядку спадкування після смерті батька ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2, та після смерті матері ОСОБА_9, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4, та право власності на 1/72 частин земельної ділянки площею 0,1423га з кадастровим НОМЕР_1 по АДРЕСА_1, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, в порядку спадкування після смерті матері ОСОБА_9, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4;

- за ОСОБА_4- право власності на 5/16 частин житлового будинку АДРЕСА_1 з відповідною частиною господарських будівель та споруд в порядку спадкування після смерті батька ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2, та після смерті матері ОСОБА_9, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4, та право власності на 1/72 частин земельної ділянки площею 0,1423га з кадастровим НОМЕР_1 по АДРЕСА_1, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, в порядку спадкування після смерті матері ОСОБА_9, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4.

- за ОСОБА_5 право власності на 1/4 частину житлового будинку АДРЕСА_1 з відповідною частиною господарських будівель та споруд в порядку спадкування після смерті ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відповідно до вимог ч. 4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Судом також встановлено, що позивач ОСОБА_1 зареєстрував своє право власності на 5/16 частин житлового будинку АДРЕСА_1 та на 1/36 і 1/72 частин земельної ділянки площею 0,1423га з кадастровим НОМЕР_1, що підтверджується Витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 10.06.2015 року та від 23.03.2017 року (№83173221 і №83175112).

Право власності відповідача ОСОБА_2 на 1/8 частину житлового будинку та земельної ділянки по АДРЕСА_1 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно не зареєстроване, проте ОСОБА_2 набув право на зазначену частину нерухомого майна в порядку спадкування після смерті свого батька ОСОБА_1

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 06.07.2016 року у справі №6-3095цс15.

Наявним в матеріалах справи Актом обстеження житлових умов від 11.12.2017 року підтверджується, що відповідач ОСОБА_2 у спадковому будинку ніколи не проживав, ніяких витрат по догляду за нерухомим майном та його ремонту не несе. Наявність у відповідача ОСОБА_2 майнових прав на незначну частину будинковолодіння, якою він не користується, перешкоджає іншим співвласникам вільно розпоряджатись цим нерухомим майном.

Статтею 365 ЦК України передбачено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім»ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Аналіз цієї норми свідчить про те, що для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Судом встановлено, що припинення права відповідача ОСОБА_2 на 1/8 частину житлового будинку та 1/8 частину земельної ділянки по АДРЕСА_1 не завдасть істотної шкоди інтересам відповідача та членам його сім`ї, оскільки ОСОБА_2 у спірному будинку не проживає.

Відповідно до Звіту про оцінку майна (житлового будинку) №004-21112017 від 21.11.2017 року ринкова вартість 1/8 частини житлового будинку АДРЕСА_1 становить 24587,72грн. Згідно Звіту про експертну грошову оцінку земельної ділянки №003-21112017 від 21.11.2017 року ринкова вартість 1/8 частини земельної ділянки площею 0,1423га з кадастровим НОМЕР_1 по АДРЕСА_1 становить 37912,28грн.

12 грудня 2017 року на депозитний рахунок Києво-Святошинського районного суду Київської області позивачем ОСОБА_1 було внесено вартість 1/8 частини житлового будинку та 1/8 частини земельної ділянки по АДРЕСА_1 у розмірі 62500грн., що підтверджується квитанцією №9 від 12.12.2017 року.

Таким чином, суд знаходить, що позовні вимоги позивача ОСОБА_1 в частині припинення права власності відповідача ОСОБА_2 на його частину у спільному майні з виплатою йому вартості цієї частки з депозитного рахунку суду є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Крім того, відповідно до запису в будинковій книзі житлового будинку АДРЕСА_1 в зазначеному будинку з 10.11.1998 року зареєстрований відповідач ОСОБА_3.

Відповідно до Акту обстеження житлових умов за адресою: АДРЕСА_1, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, на даній площі не проживає з 2000 року.

Стаття 391 ЦК України визначає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст.405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Таким чином, оскільки ОСОБА_3 більше року відсутній за місцем своєї реєстрації без поважних причин, що зокрема підтверджується Актом депутата від 11.12.2017 року, він втратив право користування житловим будинком АДРЕСА_1.

Оцінюючи встановлені судом обставини та відповідні їм правовідносини, суд задовольняє заявлений позов ОСОБА_1 в повному обсязі, оскільки знаходить його обґрунтованим та доведеним.

Керуючись п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, ст. 55 Конституції України, ст. ст. 15, 16, 365, 391, 405, 1268 ЦК України, ст. ст. 4, 5, 76-82, 89, 258, 259, 263-265, 280-283 ЦПК України, п. 15.5 Розділу ХІІІ «Перехідних положень» Цивільного процесуального кодексу України, суд-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Припинити право власності ОСОБА_2 на 1/8 частину житлового будинку АДРЕСА_1 з відповідною частиною господарських будівель та споруд та на 1/8 частину земельної ділянки площею 0,1423га з кадастровим НОМЕР_1 по АДРЕСА_1, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/8 частину житлового будинку АДРЕСА_1 з відповідною частиною господарських будівель та споруд та на 1/8 частину земельної ділянки площею 0,1423га з кадастровим НОМЕР_1 по АДРЕСА_1, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Виплатити ОСОБА_2 з депозитного рахунку Києво-Святошинського районного суду Київської області вартість 1/8 частини житлового будинку АДРЕСА_1 з відповідною частиною господарських будівель і споруд у розмірі 24587,72грн. та вартість 1/8 частини земельної ділянки площею 0,1423га з кадастровим НОМЕР_1 по АДРЕСА_1, цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд у розмірі 37912,28грн., попередньо внесених позивачем ОСОБА_1 згідно квитанції №9 від 12 грудня 2017 року.

Визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування жилим будинком № АДРЕСА_1.

Заочне рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Київської області через Києво-Святошинський районний суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя Ковальчук Л.М.