№ провадження 2/646/254/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19.06.18 року м.Харків

Червонозаводський районний суд м.Харкова у складі:

головуючого -ОСОБА_1,

за участю секретаря Волошко К.І. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», третя особа ОСОБА_3 про и визнання договору споживчого кредиту недійсним, -

у присутності представника позивача ОСОБА_4

ВСТАНОВИВ :

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовною заявою до ПАТ "УкрСиббанк" про визнання договору про надання споживчого кредиту недійсним, в обґрунтування якого послався на те, що 28.03.2008 року між ним та АКІБ «УкрСиббанк» був укладений договір про надання споживчого кредиту № 0, за умовами якого банк надав позивачу кредит на купівлю квартири у розмірі 70000 доларів США, що дорівнювало еквіваленту 353500, 00 грн. за курсом НБУ на момент підписання договору. Кінцевий термін погашення кредиту 28.03.2036 року. В забезпечення зобовязань за договором був укладений договір поруки №191585 від 28.03.2008 рок між відповідачем та ОСОБА_3 Проте, у звязку з виникненням фінансово-економічної кризи та неготовністю національної економіки України до протидії цій кризі відбулася істотна зміна економічних умов у країні, зокрема, різке знецінення національної валюти по відношенню до іноземних валют (девальвація гривні) для нього стало неможливо належним чином вносити платежі відповідно до кредитного договору. Позивач зазначив, що відповідач у квітні 2015 року до Деснянського районного суду м. Києва подав позовну заяву про стягнення з нього та ОСОБА_3 кредитної заборгованості у розмірі 54582,84 дол. США, та прострочення по процентах 10492,60 дол. США., пеню за несвоєчасне погашення заборгованості у розмірі 85097,02 грн. Позивач вважає, що у відповідача відсутній вид діяльності пов'язаний з укладанням кредитних договорів в іноземній валюті, чим були порушені його права споживача, передбачені ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів». Єдиною правовою підставою для здійснення банками кредитів в іноземній валюті згідно ст. 5 Декрету Кабінетів Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» є наявність у банку генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій. Однак, така ліцензія у відповідача відсутня. Вважає, договір про надання споживчого кредиту № 0 від 28.03.2008 року таким, що суперечить вимогам ч.1 ст. 203 ЦК України, та просить визнати його недійсним.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_4, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Представник відповідача ПАТ "УкрСиббанк" у судове засідання не зявився, з невідомих причин, про розгляд справи повідомлявся. У матеріалах справи наявне клопотання представника відповідач за довіреністю ОСОБА_5 про розгляд справи у його відсутність. Проти задоволення позову заперечував, просив позов відхилити.

У письмових запереченнях відповідач зазначив, що банк на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу на здійснення операцій з валютними цінностями мають право здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті. При підписанні договору про надання споживчого кредиту № 0 від 28.03.2008 року було дотримано всіх вимог чинного законодавства, договір містить всі передбачені чинним законодавством відомості, дотримано всіх вимог щодо змісту та форми його укладання, а тому не вбачається підстав стверджувати про невідповідність його умов вимогам законодавства. Крім того, своїм підписом позивач підтвердив, що був згоден з умовами договору.

Третя особа ОСОБА_3 у судове засідання не зявилася, з невідомих причин, про розгляд справи повідомлялася належним чином.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню в повному обсязі, з урахуванням наступного.

Відповідно до ч.1ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог на підставі наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, доказів.

Згідно з ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Судовим розглядом встановлено, що 28.03.2008 року між ОСОБА_2 та АКІБ «УкрСиббанк» було укладено договір про надання споживчого кредиту № № 0, за умовами якого ОСОБА_2 отримав кредит в сумі 70000 доларів США зі сплатою 13,00 % річних, строком користування до 28.03.2036 року /(а. с. 6-9).

Абзацом 4 п.1.1. кредитного договору передбачено, що позичальник усвідомлює можливість виникнення курсових різниць (коливань) валюти при отриманні кредиту та їх використанні за цільовим призначенням згідно умов даного Договору, внаслідок чого може виникнути потреба у доплаті Позичальником за рахунок власних коштів повної вартості (товару, робіт, послуг), яку останній придбаває за рахунок кредитних коштів Банку.

Абзац 4 п.7.5. кредитного договору містить положення про те, що підписанням цього договору позичальник підтверджує, що на дату укладання Договору є клієнтом Банку і ознайомлений з Тарифами по розрахунково-касовому обслуговуванню та Тарифами Банку, що викладені у Додатку №3 до Договору.

Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

В забезпечення вимог за вказаним кредитним договором, 28.03.2008 року між ПАТ "УкрСиббанк" та ОСОБА_3 було укладено договір поруки №191585, згідно з якими поручитель взяла на себе зобовязання відповідати перед банком у тому ж обсязі, що і ОСОБА_2, за всіма зобовязаннями останнього за відповідним кредитним договором, включаючи повернення основної суми боргу, сплату процентів, комісій, відшкодування можливих збитків, сплату пені та інших штрафних санкцій (а.с.10).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно із ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Так, відповідно до вимог статті 16 Цивільного кодексу України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту визнання правочину недійсним, позивач зобов'язаний довести правову та фактичну підставу недійсності правочину.

За змістом статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до статті 3 Цивільного кодексу України однією із загальних засад цивільного законодавства є свобода договору.

Позивач зазначив, що у відповідача відсутній вид діяльності, пов'язаний з укладанням кредитних договорів в іноземній валюті, чим порушені його права споживача, передбачені ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» при укладенні договору від 28.03.2008 року.

Відповідно до правової позиції викладеної в Постанові Верховного Суду України у справі № 6-145цс14 грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

У силу положень статей 192, 533 ЦК України та статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» вирішуючи спір про стягнення боргу за кредитним договором в іноземній валюті, суд повинен установити наявність в банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, а встановивши вказані обставини, стягнути грошову суму в іноземній валюті.

Згідно ст. 19 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банк має право здійснювати банківську діяльність тільки після отримання банківської ліцензії, яка надається Національним Банком України.

Відповідно до ст.2 ЗУ «Про банки і банківську діяльність» коштами є гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент.

Відповідно до банківської ліцензії №75 від 24.12.2001 року УКІБ «УкрСиббанк» надано право на здійснення банківських операцій, визначених частиною першою та пунктами 5-11 частини другої статті 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність».(а.с.82)

Також банк має дозвіл №75-2 від 19.11.2002 року на право здійснення операцій визначених пунктами 1-4 частини другої та частиною 4статті 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», згідно з додатком до цього дозволу. (а.с.84)

Таким чином, враховуючи вищенаведене, відповідач на підставі банківської ліцензії та дозволу на здійснення операцій з валютними цінностями мав право здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті.

Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

На підставі вимог частини 4 статті 202 Цивільного кодексу України, кредитний договір є двостороннім правочином.

Згідно із ч. 1ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ч. 1ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу.

Статтею 230 ЦК України передбачено, що якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин визнається судом недійсним.

Частиною 1ст. 229 ЦК України визначено, що істотне значення має природа правочину, прав та обовязків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням.

Частинами 1, 2ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів»( в редакції, чинній на час укладення кредитного договору) встановлено, що договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: особу та місцезнаходження кредитодавця; кредитні умови, зокрема: мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; тип відсоткової ставки; суму, на яку кредит може бути виданий; орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); строк, на який кредит може бути одержаний; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови; необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати детальнішу інформацію; переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

У ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» зазначено, що договір про надання споживчого кредиту укладається у письмовій формі, один з оригіналів якого передається споживачеві. У договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: сума кредиту; детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача; дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; право дострокового повернення кредиту; річна відсоткова ставка за кредитом; інші умови, визначені законодавством.

Як встановлено судом перед укладенням сторонами кредитного договору банк у письмовій формі надав позивачу у повному обсязі всю необхідну інформацію, передбачену ч. ч. 2, 4ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів»; сторони узгодили всі його істотні умови, а саме: суму кредиту, дату видачі кредиту, річну відсоткову ставку, умови повернення кредиту, нарахування та сплати відсотків, порядок сплати за кредит, порядок зміни та припинення дії договору, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору.

Крім того, як зазначено у п. 7.13 договору №0 від 28.03.2008 року уклавши цей договір, позичальник своїм підписом засвідчив факт та згоду з умовами цього договору, підтвердив свої права та обовязки за цим договором і погодився з ними, підтвердив свою здатність виконувати умови цього договору, та що всі умови договору йому цілком зрозумілі і позичальник вважає їх справедливими по відношенню до нього, а також, що перед укладанням цього договору отримав від банку інформаційний лист згідно вимог законодавства України, зокрема, Закону України «Про захист прав споживачів». (а.с.9)

На момент укладення кредитного договору позивач не навів жодних зауважень щодо змісту цього правочину, протягом тривалого часу виконував свої обов'язки за договором із повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитом.

Таким чином, сторони уклали договір в письмовій формі, дійшли згоди щодо всіх істотних умов договору, його підписали, а тому твердження ОСОБА_2 про наявність підстав для визнання договору недійним є такими, що не відповідають обставинам справи.

Посилання позивача на невизначеність договору, а саме зазначення у договорі іншої іноземної валюти, ніж долар США швейцарський франк, не є підставою для визнання договору недійсним.

Відповідно до пп. 1.1. Договору про надання споживчого кредиту № 0 Банк зобовязується надати Позичальнику кредитні кошти в іноземній валюті, долар США, в сумі 70 000, 00 доларів США, що дорівнює еквіваленту 353 500, 00 грн. за курсом НБУ на день укладання Договору, а Позичальник зобовязується прийняти, належним чином використовувати і повернути Банку кредитні кошти та сплатити плату за кредит у порядку та на умовах, зазначених у даному договорі.

Далі у пункті 1.1. Договору йде мова про таке: Сторони також погодили, що у разі надання Банком кредиту в іноземній валюті у швейцарських франках: кредит надається Банком тільки шляхом перерахування коштів на поточний рахунок Позичальника, згідно умов Договору.

У той же час, представник позивача у судовому засіданні не заперечував, що ОСОБА_2 отримав кредит саме у валюті долар США.

Валюта кредитування - долар США, зазначено:

-у Договорі поруки № 191585 (п.п. 1.2. вказано, що сума основного договору 70000, 00 доларів США);

-у графіку погашення кредиту (у третій графі значиться: залишок максимальної заборгованості за кредитом, сума, долар США);

-у графіку платежів, визначення сукупної вартості кредиту розраховано суму платежів у доларах США.

Відповідно до статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно вимог статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно ч. 1ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 ЦПК України.

Отже, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 до ПАТ «УкрСиббанк» про визнання договору про надання споживчого кредиту недійсним є необґрунтованими та не підлягають задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 5, 13, 76-81, 133, 141, 223, 265 ЦПК України, ст.ст.3, 11,16,192,203,215, 229,230, 526,533,626,627,629, 1054 ЦК України, ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», -

У Х В А Л И В :

У задоволенні позову ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», третя особа ОСОБА_3 про визнання договору про надання споживчого кредиту №0 від 28.03.2008 року недійсним - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційний суд Харківської області через Червонозаводський районний суд м. Харкова шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 27.06.2018

Суддя І.М. Шелест