РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 564/2492/17

13 червня 2018 року

Костопільський районний суд Рівненської області в складі:

головуючий суддя Цвіркун О. С.

з участю секретаря Забейди А.В.

представника позивача - ОСОБА_1, відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Костопіль справу за позовом ПАТ КБ "Приватбанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості

ВСТАНОВИВ:

В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що 27.12.2010 року ОСОБА_2 стала клієнтом ПАТ КБ «Приватбанк» ідентифікувавшись та ознайомившись з Умовами та Правилами надання банківських послуг підписавши Анкету-Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «Приватбанк», згідно якої отримала кредитну картку «Універсальна».

18.11.2013 року відповідачу було переоформлено кредитну карту на престижну кредитну картку «Універсальна Gold» відповідно до Тарифів якої ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі 23 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Позивач посилається на те, що відповідач не виконує зобовязання, що виникли з договору, внаслідок чого утворилась заборгованість перед банком станом на 22.10.2017 року у розмірі 178675 грн. 29 коп. У звязку з цим позивач просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість по договору кредиту та судові витрати по справі.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задоволити у повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні повністю заперечувала щодо задоволення позовних вимог, зазначила, що вона коли оформляла карточку у ПАТ КБ «Приватбанк» підписувала лише Анкету-Заяву, ніяких Умов і правил, тарифів вона не підписувала, їй не зрозумілі великі нараховані відсотки, окрім того показала, що вона здійснювала погашення по кредиту, чому з неї просять стягнути таку велику суму їй не зрозуміло.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно та обєктивно дослідивши матеріали справи, прийшов до переконання, що позов підлягає до задоволення частково з таких підстав.

Встановлено, що 27.12.2010 року між ПАТ КБ «Приватбанк» і ОСОБА_2 було укладено договір шляхом написання заяви, яка разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, складає між сторонами договір про надання банківських послуг. 18.11.2013 року відповідачу було переоформлено кредитну карту на престижну кредитну картку «Універсальна Gold» відповідно до Тарифів якої ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі 23 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. (а.с.7-32).

При укладанні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно з якою договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згаданий кредитний договір підписаний відповідачем та складається з Анкети позичальника, "Умов і правил надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою" та "Тарифів Банку".

Відповідачем 27.10.2010 року було підписано Анкету-Заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг (а.с.7).

Підписом відповідача у вказаній вище заяві підтверджено, що останння згідна з тим, що вказана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком Договір про надання банківських послуг.

Вказаною заявою також підтверджено, що відповідач ознайомилася і згідна з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовій формі.

Окрім того, відповідач своїм підписом підтвердила, що їй відомо, що Умови та правила надання банківських послуг розміщені на офіційному сайті Приватбанку www.privatbank.ua. Також зобов'язалася виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті Приватбанку www.privatbank.ua.

Таким чином укладання договору здійснювалося за принципом укладання між Банком і клієнтом договору приєднання (ст. 634 ЦК України). Підписанням заяви відповідач приєдналася до запропонованих банком Умовами та Тарифами.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно до ч. 1 ст. 526, 530, 536 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. За користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, розмір яких встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

З розрахунку заборгованості вбачається рух коштів по рахунку і часткове його погашення позичальником, зокрема востаннє 26.11.2015 року, що свідчить про часткове виконання відповідачем зобов'язання (а.с.4-6).

Свого обов'язку по поверненню кредиту у строки на умовах та в розмірах, передбачених договором, відповідач належним чином не виконала, у зв'язку з чим, за розрахунком банку, станом на 22.10.2017 року за нею утворилась заборгованість в сумі 178675,29 грн., яка складається з наступного:

- 29363, 89 грн. - заборгованість за кредитом;

- 137928, 92 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом;

- 2397, 94 грн. - заборгованість за пенею та комісією;

а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг;

- 500, 00 грн. - штраф фіксована частина;

- 8484, 54 грн. - штраф процентна складова.

Факт нарахування вказаної заборгованості підтверджуються розрахунком. ( а.с.4-6)

Розглядаючи обгрунтованість вказаного розрахунку, суд виходить з наступного.

Як вбачається із розрахунку заборгованості за договором № б/н від 27.12.2010 року, укладеного між ПриватБанком та клієнтом ОСОБА_2 базова процентна ставка, яка нараховується на залишок кредиту була встановлена в розмірі 27,60% річних. З 01.09.2014 року процентна ставка змінена і встановлена в розмірі 32,40 % річних, з 01 квітня 2015 року - 42,00 % річних (а.с.4-6).

Згідно із ч.3 ст.1056-1 ЦК України, фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

Зазначена правова позиція висвітлена у правовій позиції Верховного Суду України у справі за № 6-1374 цс17 від 11.10.2017 року.

Згідно ч.4 ст.1056-1 ЦК України, кредитодавець зобов'язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов'язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка.

Належні та допустимі докази таких повідомлень банком позичальника в справі відсутні.

Отже, в банку не було підстав збільшувати процентну ставку за користування кредитом, а тому суд приходить до висновку про стягнення суми заборгованості за процентами виходячи з розміру ставки в 27,60%, яка станом на дату її збільшення 01 вересня 2014 року складала 2273,78 грн. Підстав приймати послідуючий розрахунок за збільшеними процентами суд не вбачає, оскільки правомірність їх не обґрунтована.

В правовій позиції висловленій Верховним Судом України від 16 листопада 2016 року в справі № 6-1746 цс 16, зазначено, що обслуговування кредиту є супутньою послугою, за надання якої можливе встановлення комісії. Встановивши в кредитному договорі сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту, банк не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються позичальнику. При цьому банк нараховував комісію за послуги, що супроводжують кредит, а саме компенсацію сукупних послуг банку за рахунок позичальника, що є незаконним.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги, в частині позовних вимог банку про стягнення 2397,94 грн. - заборгованість за пенею та комісією не підлягають до задоволення.

Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Тому в даному випадку суд вважає за вірне стягнути з позичальника на користь банку лише один з із заявлених до стягнення штрафів (фіксована частина) в сумі 500 грн.

Отже, проаналізувавши дослідженні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що обовязок ОСОБА_2 по поверненню кредиту знайшов своє підтвердження, однак у розмірі, який є документально підтвердженим і нормативно обґрунтованим. У звязку з цим з відповідача необхідно стягнути борг, що складається з тіла кредиту - 29363 грн. 89 коп., відсотків за його користування, нарахованих виходячи з 27,6% процентної ставки станом до 29.08.2014 року у розмірі - 2273, 78 грн., а також штрафу (фіксованої частини) нарахованої виключно на прострочену заборгованість станом на 29.08.2014 року в сумі 500 грн.

В решті позов до задоволення не підлягає за недоведеністю підставності позовних вимог.

Щодо клопотання відповідача про застосування строків позовної давності у спірних правовідносинах, то суд приходить до висновку, що останнє не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до пунктів 2.1.1.2.11 правил користування платіжною карткою граничний строк дії картки (місяць і рік) вказано на ній і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці.

За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Такий висновок узгоджується з правовими позиціями Верховного Суду України, викладеними у постанові від 19 березня 2014 року по справі № 6-14цс 14 та постанові від 18 червня 2014 року по справі №6-61 цс 14.

Згідно з довідкою про карти клієнта ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1) згідно кредитного договору б/н від 27.12.2010 року отримала картки № 181127, 900045, 939157, 505527, 250878, 607956, 030160, остання з яких мала термін дії до останнього дня 08.2017 року (а.с.143).

Враховуючи викладене, суд приходимо до висновку, що перебіг позовної давності щодо повернення кредиту у повному обсязі починається зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦКУ), тобто з 31.08.2017 року. Банком подано позовну заяву до суду 18.11.2017 p., тобто в межах строку позовної давності.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. 61 Контитуції України, ст. 15, 257, 261, 512, 526, 527, 530, 554, 611, 612, 1049, 1050, 1054, 1056 ЦК України, ст. 81, 141, 247, 258, 264-265, 268, 273 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 27.12.2010 року у розмірі 32 137 (тридцять дві тисячі сто тридцять сім) гривень 76 копійок, яка складається з наступного:

29 363 грн. 89 коп. тіло кредиту;

2273 грн. 78 коп. відсотки за користування кредитом;

500 грн. 00 коп. штраф (фіксована частина);

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» витрати понесені останнім на оплату судового збору в сумі 536 (п'ятсот тридяцять шість) гривень 26 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Рівненської області через Костопільський районний суд Рівненської області шляхом подачі апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: Публічне акціонкрне товариство комерційний банк «Приватбанк», місце знаходження м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, .

Відповідач: ОСОБА_2, місце проживання ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН: НОМЕР_1.

Повний текст рішення складено 18 червня 2018 року.

СуддяОСОБА_4