АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/368/2018
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 травня 2018 року м. Київ

Справа № 757/5839/15-ц

Апеляційний суд міста Києва в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М., за участю секретаря судового засідання -Станішевської Б.В.

сторони:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк»

відповідач - ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3, яка діє на підставі довіреності в інтересах ОСОБА_2,

на рішення Печерського районного суду м.Києва, ухвалене 25 листопада 2015 року у складі судді Гладун Х.А., в приміщенні Печерського районного суду м.Києва,

у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки, -

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення боргу шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, посилаючись в обґрунтування своїх вимог на те, що 4 квітня 2007 року між сторонами було укладено кредитний договір № 10-29/3188, відповідно до якого, ОСОБА_2 було видано кредитні кошти на придбання нерухомого майна.

В забезпечення виконання умов кредитного договору, 4 квітня 2007 року між АКБ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 укладено договір іпотеки № 02-10/1078, відповідно до умов якого іпотекодавець передав в іпотеку іпотекодержателю у якості забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № 10-29/3188 від 4 квітня 2007 року, шестикімнатну квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 205,00 кв. м, жилою площею 112,80 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належить відповідачу на праві приватної власності.

Зазначив, що у зв'язку із неналежним виконанням взятих на себе зобов'язань за кредитним договором, станом на 2 лютого 2015 року виникла заборгованість у розмірі 669 600,72 доларів США, що еквівалентно 10 819 285,97 грн.

Посилаючись на зазначені обставини, просив суд в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 у розмірі 10 819 285,97 грн. звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме шестикімнатну кв. АДРЕСА_1, загальною площею 205,00 кв. м, жилою площею 112,80 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належить відповідачу на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 4 квітня 2007 року та судові витрати.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 25 листопада 2015 року позов задоволено.

У рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором № 10-29/3188 від 4 квітня 2007 року у розмірі 10 819 285,97 грн., що за курсом НБУ станом на 2 лютого 2015 року складає 669 600,72 доларів США та включає в себе суму заборгованості за кредитом 456 200 доларів США 44 центи, що еквівалентно 7 371 203 гривень 22 коп., суму заборгованості за відсотками 174 062 доларів США 95 центів, що еквівалентно 2 812 477 гривень 23 коп., пеню за несвоєчасне повернення кредиту 11 967 доларів США 68 центів, що еквівалентно 193 371 гривень 58 коп., пеню за несвоєчасне повернення відсотків 27 369 доларів США 66 центів, що еквівалентно 442 233 гривень 94 коп. звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме на шестикімнатну кв. АДРЕСА_1, загальною площею 205,00 кв. м, жилою площею 112,80 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належить відповідачу на праві приватної власності.

Встановлено спосіб реалізації предмета іпотеки, шляхом продажу з прилюдних торгів, в межах процедури виконавчого провадження на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на час його продажу.

Вирішено питання щодо стягнення судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову, посилаючись на його незаконність, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставини, що мають значення для справи.

Зазначала, що судом першої інстанції не враховано, що розрахунок заборгованості не відповідає реальній заборгованості, оскільки у спростування даного розрахунку відповідачем не надано жодного належного та допустимого доказу відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України.

Крім того, суд першої інстанції не звернув уваги, що позивачем пропущено строк позовної давності, оскільки як убачається з розрахунку заборгованості, останній платіж відповідачем здійснено 1 грудня 2012 року, а позовна заява подана до суду 17 лютого 2015 року, тобто в межах строку позовної давності.

Вказувала, що позивачем застосовану подвійну облікову ставку НБУ при розрахунку пені, при цьому саму суму пені зазначено в доларах США з визначенням еквівалента суми в гривнях. Вважає, що позивач неправильно розрахував суму заборгованості по пені, а тому така вимога повинна бути визнана судом неправомірною. Також, позивачем не надано жодного документа на підтвердження вартості іпотечного майна.

Посилалась на те, що жодних повідомлень про дострокове повернення кредиту відповідач не отримував, належні докази отримання такої вимоги в матеріалах справи відсутні.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 16 березня 2016 року рішення Печерського районного суду м. Києва від 25 листопада 2015 року змінено, доповнено резолютивну частину рішення абзацом четвертим. Визначено початкову ціну предмета іпотеки для подальшої реалізації в розмірі 450 000 грн. відповідно до договору іпотеки від 4 квітня 2017 року.

Суд апеляційної інстанції змінюючи рішення, посилався на те, що суд першої інстанції не указав початкової ціни предмета іпотеки для його подальшої реалізації, визначеної відповідно до частини шостої статті 38 Закону України «Про іпотеку».

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 листопада 2016 року рішення Апеляційного суду м. Києва від 16 березня 2016 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Скасовуючи рішення, суд касаційної інстанції посилався на те, що апеляційний суд не звернув уваги на норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, не з'ясував та не встановив, чи відповідає визначена банком ціна предмета іпотеки в розмірі вказаному в договорі іпотеки, вимогам ст. 38 Закону України «Про іпотеку» та не звернув уваги на те, що розмір нарахованої банком пені було проведено в доларах США та визначено еквівалент у гривні, що суперечить нормам матеріального права.

Отже, предметом апеляційного перегляду є рішення Печерського районного суду м.Києва від 25 листопада 2015 року за апеляційною скаргою відповідачки ОСОБА_2, поданої її представником.

Відповідно до п.8 ч.1 Розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення ЦПК України у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п. 3 Розділу XII Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402 - VIII апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду судом у порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону № 2147-УІІІ від 03 жовтня 2017 року.

В судовому засідання представник ОСОБА_2 - ОСОБА_4 апеляційну скаргу підтримав і просив її задовольнити.

Представник ПАТ «Укрсоцбанк» - ОСОБА_5 проти доводів апеляційної скарги заперечував і просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді Шкоріної О.І., вислухавши пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом установлено, що 4 квітня 2007 року між АКБ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 10-29/3188, відповідно до якого позивач надав відповідачу для придбання нерухомого майна кредитні кошти в сумі 450000 доларів США, зі сплатою 11,95% річних, з кінцевою датою повернення кредитних коштів 4 квітня 2032 року.

На виконання умов указаного договору банк надав відповідачу для придбання нерухомого майна кредитні кошти в сумі 450000 доларів США.

26 червня 2009 року між сторонами було укладено додаткову угоду № 1 про внесення змін до договору кредиту № 10-29/3188 від 4.04.2017 р., за умовами якої сторонами погоджено кінцевий строк погашення основної заборгованості до 4 квітня 2037 року та узгоджено новий графік погашення заборгованості.

Додатковою угодою № 2 від 18 лютого 2011 року про внесення змін до договору кредиту № 10-29/3188 від 4 квітня 2007 року між сторонами узгоджено новий графік погашення заборгованості.

На забезпечення виконання умов кредитного договору 4 квітня 2007 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 укладено договір іпотеки № 02-10/1078, відповідно до умов якого іпотекодавець в іпотеку іпотеко держателю шестикімнатну квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 205,00 кв.м., жилою площею 112,80 кв.м.

У зв'язку із неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов'язань за вищевказаним договором, виникла заборгованість, яка станом на 2 лютого 2015 року складає 669600 доларів США 72 центи, що за офіційним курсом НБУ еквівалентно 10819285,97 грн. та включає в себе: суму заборгованості за кредитом 456 200 доларів США 44 центи, що еквівалентно 7 371 203 гривень 22 коп., суму заборгованості за відсотками 174 062 доларів США 95 центів, що еквівалентно 2 812 477 гривень 23 коп., пеню за несвоєчасне повернення кредиту 11 967 доларів США 68 центів, що еквівалентно 193 371 гривень 58 коп., пеню за несвоєчасне повернення відсотків 27 369 доларів США 66 центів, що еквівалентно 442 233 гривень 94 коп.

Відповідачем на поштові адреси позивача неодноразово направлялися вимоги про усунення порушень, які повернулися на адресу позивача без вручення з відміткою поштового відділення «за закінченням встановленого терміну зберігання».

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позичальник порушив кредитні зобов'язання, допустив заборгованість та з урахуванням встановлених обставин прийняв рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу з прилюдних торгів в межах процедури виконавчого провадження на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на час його продажу. Розмір заборгованості, у погашення якої звернуто стягнення, складає 10 819 285,97 грн., що за курсом НБУ станом на 2 лютого 2015 року складає 669 600,72 доларів США, та включає в себе суму заборгованості за кредитом 456 200 доларів США 44 центи, що еквівалентно 7 371 203 гривень 22 коп., суму заборгованості за відсотками 174 062 доларів США 95 центів, що еквівалентно 2 812 477 гривень 23 коп., пеню за несвоєчасне повернення кредиту 11 967 доларів США 68 центів, що еквівалентно 193 371 гривень 58 коп., пеню за несвоєчасне повернення відсотків 27 369 доларів США 66 центів, що еквівалентно 442 233 гривень 94 коп.

Проте, з такими висновками суду першої інстанції повністю погодитись не можна, виходячи з наступного.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового оборот)' або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.ст. 610, 612 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотеко держателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених ст..12 Закону України «Про іпотеку».

Стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення про задоволення вимог іпотеко держателя.

Статтею 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотеко держателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотеко держателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Згідно з ч.6 ст.38 Закону України «Про іпотеку» ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майно суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

Суд першої інстанції, встановивши наявність заборгованості за кредитним договором, порушення обов'язків іпотекодавцем, прийняв рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу з прилюдних торгів в межах процедури виконавчого провадження на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на час його продажу.

При цьому суд не зазначив початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації, визначеної відповідно до ч.6 ст.38 Закону України «Про іпотеку».

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що не зазначення в резолютивній частині рішення суду ціни предмета іпотеки суперечить вимогам ч.6 ст.38 Закону України «Про іпотеку», не можуть бути прийняті в якості підстав для скасування рішення суду, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі та застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Велика палата Верховного Суду у справі № 235/3619/15-ц дійшла висновку про те, що у розумінні норми статті 39 Закону України «Про іпотеку» встановлення початкової ціни предмету іпотеки у грошовому виразі визначається за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 Закону України «Про іпотеку». Не зазначення у резолютивній частині рішення суду лише початкової ціни предмета іпотеки в грошовому вираженні не має вирішального значення, та не тягне за собою безумовного скасування судових рішень.

За таких обставин, не зазначення у рішенні суду початкової ціни предмета іпотеки не може бути підставою для скасування рішення суду.

Що стосується доводів апеляційної скарги в тій частині, що позивачем не доведено належними доказами розрахунок заборгованості позичальника, то в цій частині слід зазначити наступне.

Пунктом 1.1.1 кредитного договору зі змінами, які вносилися додатковими угодами, позичальник зобов'язувалася кожного місяця рівними частинами сплачувати кредитору суму грошових коштів, яка включає заборгованість за кредитом і проценти за користування кредитом.

Судом установлено, що ОСОБА_2 неналежним чином виконувала взяті на себе зобов'язання по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів, у зв'язку з чим у неї утворилася заборгованість, яка станом на 2 лютого 2015 року складається із заборгованості за кредитом в сумі 456200, 44 доларів США, що еквівалентно 7 371 203 гривень 22 коп., та процентами в сумі 174 062 доларів США 95 центів, що еквівалентно 2 812 477 гривень 23 коп.

Відповідачем ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду не надано належних та допустимих доказів на спростування проведеного банком розрахунку заборгованості, а самі по собі посилання на невірність розрахунку не можуть бути підставою для скасування рішення суду.

Пунктом 4.2 кредитного договору передбачено, що у разі прострочення позичальником строків сплати процентів, визначених п.2.4 цього договору, а також прострочення строків повернення кредиту, визначених п.п.1.1, 2.8.3, 3.2.3, 4.4, 5.4 цього договору позичальник сплачує кредиторові пеню в розмірі 1відсоток від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діє у цей період.

Відповідно до ст..192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України-гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно із ч.1 ст.533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.

Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом ( ч.3 ст.533 ЦК України).

Такий порядок визначено Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», дія якого не поширюється на правовідносини щодо нарахування та стягнення штрафних санкцій за внутрішніми угодами, укладеними між резидентами на території України.

Відповідно до ст..1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Розмір пені, передбачений ст..1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня ( стаття 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань»).

Таким чином, максимальний розмір пені пов'язаний із розміром облікової ставки Національного банку України, оскільки чинне законодавство не передбачає встановлення Національним банком України облікової ставки для іноземної валюти, пеня має обчислюватися та стягуватися за судовими рішеннями лише у національній валюті України - гривні.

Суд першої інстанції зазначених вимог закону та положень кредитного договору не врахував та безпідставно зазначив в рішенні суду пеню за несвоєчасне повернення кредиту та несвоєчасне повернення відсотків у доларах США.

Представником позивача в суді апеляційної інстанції наданий новий розрахунок пені у гривні, пеня за несвоєчасне погашення кредиту, обрахована за рік з 20 лютого 2014 року по 1 лютого 2015 року, становить 155788 грн.17 коп., пеня за несвоєчасне погашення відсотків, обрахована за цей же період, становить 348205 грн.30 коп. ( т.2 а.с.58-64).

За таких обставин, рішення Печерського районного суду м.Києва підлягає зміні в частині визначення суми заборгованості та виключення з мотивувальної частини рішення посилання на встановлений судом розмір заборгованості по сплаті пені в доларах США.

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що позивачем пропущено строк позовної давності, спростовуються розрахунком заборгованості, з якого вбачається, що останній платіж позичальник здійснила 1 грудня 2014 року в сумі 2000 доларів США, які були зараховані на погашення відсотків, а до суду кредитор звернувся 17 лютого 2015 року, тобто в межах строку позовної давності.

Крім того, не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги в тій частині, що банк не звертався до позичальника з вимогами про дострокове повернення кредиту в досудовому порядку, оскільки такі доводи спростовуються наявними в матеріалах справи листами, які не були отримані ОСОБА_2 та повернуті до банку з відміткою поштового відділення «за закінченням терміну зберігання» ( т.1 а.с.46-53). Крім того, не отримання позичальником вимог банку не перешкоджає кредитору звернутися до суду з позовом.

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що судом першої інстанції допущено порушення норм процесуального права, оскільки безпідставно відмовлено у задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі та призначенні експертизи, не заслуговують на увагу, оскільки колегією суддів таких порушень не встановлено.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду м.Києва від 25 листопада 2015 року в частині визначення суми заборгованості змінити, виклавши абзац другий резолютивної частини рішення у такій редакції:

«У рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором №10-29/3188 від 4 квітня 2007 року у розмірі 10 687 673, 92 грн., що складається з суми заборгованості за кредитом в розмірі 7 371 203, 22 грн., суми заборгованості за відсотками 2 812 477, 23 грн. та пені в сумі 503 993, 47 грн. (пені за несвоєчасне повернення кредиту 155 788, 17 грн., пені за несвоєчасне повернення відсотків в сумі 348 205, 30 грн.)

звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме на шестикімнатну кв. АДРЕСА_1, загальною площею 205,00 кв. м, жилою площею 112,80 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_2 на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 4 квітня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравченко ІнесоюВолодимирівною за реєстровим номером №1111, зареєстрованого у державному реєстрі правочинів за реєстровим номером № 2009327».

Виключити з мотивувальної частини рішення посилання на встановлений судом розмір заборгованості по сплаті пені.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення судового рішення.

Повна постанова виготовлена 8 червня 2018 року.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус