справа № 156/902/17
Провадження № 2/156/16/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 червня 2018 року смт Іваничі

Іваничівський районний суд Волинської області

в складі: головуючого - судді Нєвєрова І. М.,

за участю секретаря Салатюк Г. В.,

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представників відповідача 1 Пенцак Л.І.

Бадивського Р.А.

Петренко Н.А.

відповідача 2 ОСОБА_6

представника відповідача 2 ОСОБА_7

розглянувши у судовому засіданні в порядку загального позовного провадження справу № 156/902/17 за позовом ОСОБА_1 до Павлівської сільської ради Іваничівського району Волинської області, ОСОБА_6, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - Іваничівський районний виробничий відділ Волинської регіональної філії ДП "Центр ДЗК" про визнання права на приватизацію земельної ділянки без погодження меж із суміжним землекористувачем, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернулася до суду з позовом до Павлівської сільської ради Іваничівського району Волинської області та до ОСОБА_6 про визнання права на приватизацію земельної ділянки без погодження меж із суміжним землекористувачем - ОСОБА_6, оскільки та відмовилась від підпису в акті погодження меж земельної ділянки посилаючись на претензії щодо частини земельної ділянки. Однак, згідно технічної документації відведена земельна ділянка суттєво не вплине на використання суміжних земельних ділянок. Тому, вона звернулась до Павлівської сільської ради з проханням погодити проект землеустрою без підпису користувача суміжної ділянки. Та звернення залишилося без відповідного реагування, що перешкоджає їй завершити виконання робіт із землеустрою і подати погоджений проект на затвердження та оформлення земельної ділянки у власність. Вважає порушеним її право на приватизацію земельної ділянки, і змушена звернутися з відповідним позовом до суду.

В судовому засіданні позивач та представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі з мотивів, наведених у позовній заяві; позов просили задовольнити повністю, встановити право на приватизацію земельної ділянки площею 0,15 га без погодження меж із суміжним землекористувачем ОСОБА_6, а також стягнути в її користь понесені судові витрати по справі.

Представники Павлівської сільської ради Пенцак Л.І., Бадивський Р.А. та Петренко Н.А. позовні вимоги не визнали повністю, заперечили проти задоволення позову та додатково пояснили, що ОСОБА_1 бажає зробити заїзд до будинку з вул. Перемоги по частині земельної ділянки, на якій розташований погріб суміжного землекористувача - ОСОБА_6 Павлівською сільською радою, з врахуванням інтересів ОСОБА_6 позивачу було запропоновано влаштувати місце заїзду до житлового будинку від центральної траси Іваничі-Павлівка по городах. Однак, позивач відмовилася від запропонованого, а всі інші можливі варіанти для вирішення даної проблеми відкидає. Представники просили відмовити у задоволенні даного позову повністю.

Відповідач ОСОБА_6 та її представник позовні вимоги не визнали повністю, у задоволенні позову просили відмовити повністю у зв'язку із безпідставністю та необґрунтованістю. ОСОБА_6 додатково пояснила, що вона дала дозвіл на вилучення частини її земельної ділянки (городу) для облаштування заїзду до будинку ОСОБА_1 від центральної траси Іваничі-Павлівка, однак позивач відмовляється від будь-яких інших шляхів вирішення даної проблеми.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог - Іваничівського районного виробничого відділу Волинської регіональної філії ДП "Центр ДЗК" в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час і місце розгляду справи про що свідчить відповідна розписка. Клопотань про розгляд справи за його відсутності чи повідомлень про причини його неявки в судове засідання до суду не надходило.

Згідно ч. 1 ст. 223 Цивільно-процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Випадки відкладення розгляду справи відсутні.

Заслухавши учасників судового процесу, повно і всебічно з'ясувавши обставини по справі, дослідивши письмові докази, які містяться у матеріалах справи, суд прийшов до наступних висновків.

В судовому засіданні встановлено той факт, що ОСОБА_1 на праві приватної власності на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом (а.с.11) належить житловий будинок № АДРЕСА_1 Іваничівського району Волинської області, що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно КП "Волинське обласне бюро технічної інвентаризації" № 23014235 від 15.06.2009 року (а.с.12).

Рішенням Павлівської сільської ради Іваничівського району Волинської області шостого скликання № 22/11 від 29.10.2013 року ОСОБА_1 надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд орієнтовною площею 0,15 га, яка розташована в межах населеного пункту АДРЕСА_1 (а.с. 10).

Іваничівським районним виробничим відділом Волинської регіональної філії ДП "Центр ДЗК" (назва підприємства на момент виконання робіт - Іваничівський районний відділ Волинської регіональної філії центру ДЗК) було виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) згідно заяви ОСОБА_1 від 24.03.2015 року (а.с.9).

Із пояснювальної записки щодо проектного рішення вбачається, що площа земельної ділянки становить 0,1500 га, являє собою форму прямокутної геометричної форми, заїзд до ділянок земель загального користування; земельна ділянка, що проектується до відведення раніше нікому не надавалась, що підтверджується земельно-кадастровою інформацією (а.с.8). Виходячи з таких вихідних даних Іваничівським районним виробничим відділом Волинської регіональної філії ДП "Центр ДЗК" було виготовлено технічну документацію, в якій на планово-картографічному матеріалі розробником вказані межі земельної ділянки ОСОБА_1 зі сторони земельної ділянки ОСОБА_6 як землі загального користування. Заїзд до будинку позивача вказано з вул. Перемоги (зворот а.с.13). Однак, по АДРЕСА_1 в с. Павлівка Іваничівського району Волинської області знаходиться житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, який на праві приватної власності на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с.54) належить відповідачу - ОСОБА_6, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень (а.с.35). Згідно технічного паспорта на житловий будинок № АДРЕСА_1 біля житлового будинку побудовані наступні господарські будівлі і споруди: прибудова, погріб, хлів, вбиральня (а.с.56-58). В судовому засіданні встановлено та вбачається з матеріалів справи, що на запроектованому у технічній документації ОСОБА_8 заїзді до її будинку, в натурі (на місцевості) розташований погріб (Б на плані земельної ділянки житлового будинку № АДРЕСА_1, зворот а.с.72). У зв'язку з цим ОСОБА_6 відмовляється підписувати акт про встановлення меж ділянок в натурі та про передачу на зберігання встановлених межових знаків ОСОБА_1 (а.с.15), а також акт встановлення в натурі і погодження меж земельної ділянки (зворот а.с. 16).

22.05.2017 року ОСОБА_1 звернулася до Павлівської сільської ради із заявою про погодження проекту землеустрою без підпису користувача суміжної ділянки - ОСОБА_6 Із відповіді № 257 від 13.06.2017 року вбачається, що Павлівська сільська рада не погодила розроблену технічну документацію із землеустрою у зв'язку з відображенням меж її присадибної ділянки зі сторони земельної ділянки ОСОБА_6, як землі загального користування для проїзду без врахування того, що на запроектованому заїзді розташований погріб зазначеного вище суміжного землекористувача (а.с.5).

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_9 суду показав, що він у складі комісії з трьох людей виїжджав на місцевість, та після розмови з ОСОБА_1 і ОСОБА_6 було вирішено зробити заїзд до будинку ОСОБА_1 з траси Іваничі-Павлівка по їхніх же городах, відступивши від межі по 1,5 м. в кожну сторону для облаштування дороги. ОСОБА_6 дала дозвіл на вилучення частини її земельної ділянки для облаштування заїзду. Однак, згодом ОСОБА_1 змінила свою думку та наполягала на облаштуванні їй заїзду саме з вул. Перемоги. Окрім того, комісія прийшла до висновку, що, навіть облаштувавши заїзду згідно технічної документації ОСОБА_1, він буде надто вузьким для проїзду транспорту, особливо великогабаритного, який необхідний для забезпечення ведення сільського господарства.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю ( ч. 1 ст. 152 ЗК України).

Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків (ч. 2 ст. 152 ЗК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно ч. 3 ст. 152 ЗК України шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона покликається, як на свої вимоги чи заперечення (ст. 60 ЦПК України).

Посилання позивача на те, що Павлівська сільська рада допустила порушення ст. 118 ЗК України є безпідставними та не обґрунтованими, оскільки позивачем не надано жодного доказу на підтвердження того, що сільська рада не дотримала чи порушила порядок безоплатної приватизації її земельної ділянки.

В судовому засіданні встановлено, що технічна документація із землеустрою, щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) розроблялася у 2015 році Іваничівським районним виробничим відділом Волинської регіональної філії ДП "Центр ДЗК" (назва підприємства на момент виконання робіт - Іваничівський районний відділ Волинської регіональної філії центру ДЗК) на виконання заяви ОСОБА_1 та згідно кадастрової зйомки, проведеної відділом у січні 2014 року. Із схеми та опису меж вбачається, що межа від Б до В замість «землі ОСОБА_6.» вказано «землі загального користування» (а.с.16). Однак, в матеріалах справи міститься копія виписки із розпорядження № 7/2 від 22.12.1993 року згідно якої ОСОБА_10 (спадкоємцем за законом якої є відповідач ОСОБА_6, а.с 54) було передано у приватну власність земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд загальною площею 0,02 га (а.с.59). Як вбачається із абрису (а.с.60) погріб знаходиться на території вищевказаної земельної ділянки. Тому, суд прийшов до висновку, що відмова ОСОБА_6 від підписання акту про встановлення в натурі і погодження меж земельної ділянки є підставною, та не порушує законних прав та інтересів позивача ОСОБА_1

Власники земельних ділянок зобов'язані, в тому числі, не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов'язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон (ч. 1 ст. 91 ЗК України).

Згідно ст. 103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо); зобов'язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив), співпрацювати при вчиненні дій, спрямованих на забезпечення прав на землю кожного з них та використання цих ділянок із запровадженням і додержанням прогресивних технологій вирощування сільськогосподарських культур та охорони земель (обмін земельних ділянок, раціональна організація територій, дотримання сівозмін, встановлення, зберігання межових знаків тощо). Таким чином, заслухавши доводи учасників судового процесу, встановивши обставини даної справи та перевіривши їх доказами, суд прийшов до висновку про необхідність відмови у позові ОСОБА_1 за безпідставністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. У зв'язку з відмовою у задоволенні позову, судові витрати слід залишити за позивачем - ОСОБА_1

Керуючись ст.ст. 78, 91, 152 ЗК України, ст.ст. 1, 2, 11-13, 14, 15-16, ЦК України, ст.ст. 4, 13, 60, 141, 223 ЦПК України,

у х в а л и в :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Павлівської сільської ради Іваничівського району Волинської області, ОСОБА_6, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - Іваничівський районний виробничий відділ Волинської регіональної філії ДП "Центр ДЗК" про визнання права на приватизацію земельної ділянки без погодження меж із суміжним землекористувачем відмовити повністю.

Судові витрати по справі залишити за позивачем - ОСОБА_1.

Згідно підп. 15.5 Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до суду апеляційної інстанції через Іваничівський районний суд Волинської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду складено в повному обсязі 20 червня 2018 року.

Суддя І. М. Нєвєров