Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Є.У.№ 336/7578/17 Головуючий у 1 інстанції: Жупанова І.Б.
№ 22-ц/778/2480/18 Суддя-доповідач: Крилова О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2018 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Кухаря С.В.

Полякова О.З.

секретар: Бєлова А.В.

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 24 квітня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживача,

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2017 року ОСОБА_3 звернулася до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначала, що між нею та відповідачем було укладено договір банківського вкладу від 30.07.2014 року №SAMDNWFD200 (далі - договір банківського вкладу). На підставі цього договору відкрито рахунок НОМЕР_1, тип рахунку «Депозит плюс», на який позивачем внесено грошові кошти. Договір банківського вкладу було укладено строком на 3 місяця, однак строк його дії щоразу після закінчення автоматично продовжувався на такий самий термін. На підтвердження факту укладання договору банківського вкладу позивач посилається на довідку відповідача від 28.07.2017 року 23:16 №R76VS46TRJ376H5F, в якій зазначений перелік договорів банківського вкладу, що були укладені між позивачем та відповідачем. В порядку досудового врегулювання спору представник позивача звернувся до відповідача листом від 10.11.2017 року, в якому заявив про не продовження терміну дії договору банківського вкладу та вимагав повернення банківського вкладу позивачу.

Посилаючись на зазначені обставини просила суд, стягнути з відповідача вклад у розмірі 226757,90 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 24 квітня 2018 року позов задоволено.

Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_3 банківський вклад у розмірі 233710 гривень 03 коп. згідно договору банківського вкладу від 30.07.2014 року №SAMDNWFD200.

Додатковим рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 04 травня 2018 року стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь держави судові витрати в вигляді судового збору у розмірі 2337,10 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, ПАТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та постановити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

За ст. 375 ЦПК суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції було встановлено, що 30.07.2014 року між позивачем та відповідачем було укладено договір банківського вкладу №SAMDNWFD200, тип вкладу «Депозит плюс», строк договору 3 місяця. На підставі договору банківського вкладу відкрито депозитний рахунок НОМЕР_1, на який позивачем внесено грошові кошти. Згідно з довідкою відповідача від 11.04.2018 року 16:46 № D5JLQPU1DL5QC1L6, станом на 11.04.2018 року на рахунку НОМЕР_1 знаходиться 233710,03 грн.

Суд першої інстанції констатував, що ні позивач, ні відповідач копію договору банківського вкладу не надали.

За таких обставин суд першої інстанції розглянув справу за наявними у матеріалах справи доказами.

Як в суді першої інстанції так і при апеляційному розгляді, представник відповідача визнав факт укладання договору та підтвердив актуальний розмір банківського вкладу, не заперечує проти, того, що грошові кошти позивачки дотепер знаходяться у банку.

Крім цього визнання, факт укладання договору банківського вкладу та внесення позивачем грошових коштів на депозитний банківський рахунок підтверджується довідками відповідача від 28.07.2017 23:16 №R76VS46TRJ376H5F та від 11.04.2018 року 16:46 № D5JLQPU1DL5QC1L6, які є належними та допустимими доказами.

10.11.2017 року на адресу відповідача представником позивача направлено вимогу про повернення банківського вкладу. Відправка вказаного листа підтверджується описом вкладення до цінного листа та фіскальним чеком від 10.11.2017 року №0469. Згідно з інформацією, розміщеною на сайті Укрпошти, поштове відправлення №814 було вручено відповідачу 20.11.2017 року.

Як в досудовому порядку так і впродовж судового розгляду грошові кошти позивачці повернені не були з посиланням на необхідність надання оригіналу договору,

Судова колегія звертає увагу не ту обставину, що відносини які склалися між сторонами регулюються серед інших норм і Законом України «Про захист прав споживачів», за ст. 21 якого права споживача вважаються порушеними, якщо документи, які підтверджують виконання договору, учасником якого є споживач, своєчасно не передано (надано) споживачу.

Позивач посилалася на те, що укладала договори шляхом переведення грошових коштів через засоби електронного зв'язку, тому документи у неї відсутні.

Враховуючи специфіку відносин сторін та регулювання їх Законом України «Про захист прав споживачів», тягар доведення має бути покладений на відповідача. Відповідачем не виконаний обов'язок надання відповідних документів на підтвердження укладеного між сторонами договору, хоча і не заперечується його існування.

З матеріалів справи вбачається, що судом вживалися заходи щодо витребування необхідних документів, зокрема, в підготовчому судовому засіданні 16.03.2018 року судом постановлена ухвала, якою задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів. Згідно цієї ухвали, судом витребувано у відповідача і зобов'язано останнього надати у наступне судове засідання докази, а саме: 1) належним чином засвідчену копію заяви ОСОБА_3, на підставі якої було укладено договір банківського вкладу від 30.07.2014 року №SAMDNWFD200; 2) належним чином засвідчену копію договору банківського вкладу від 30.07.2014 року №SAMDNWFD200; 3) довідку відповідача про розмір банківського вкладу та нарахованих відсотків, їх капіталізації з моменту укладання договору банківського вкладу від 30.07.2014 року №SAMDNWFD200 по дату видачі відповідної довідки. Крім того, цією ж ухвалою закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 02.04.2018 року о 10 годині 00 хвилин.

Представником відповідача було надано до матеріалів справи довідку ПАТ КБ «ПриватБанк» від 11.04.2018 року № D5JLQPU1DL5QC1L6, в якій міститься інформація про актуальний розмір банківського вкладу позивача. Щодо неможливості надання інших доказів, що були витребувані судом, представником надано усні пояснення.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції правильно керувався ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», за якими вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або у іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

За договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (частини 1, 2 статті 1058 Цивільного кодексу України).

Згідно з ч. 2 ст. 633 Цивільного кодексу України умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Як роз`яснено в п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 12.04.1996 р. «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів», до відносин, які регулюються Законом України «Про захист прав споживачів» належать, зокрема, ті, що виникають із договорів про надання фінансово - кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян (у тому числі про надання кредитів, відкриття й ведення рахунків, проведення розрахункових операцій, приймання і зберігання цінних паперів, надання консультаційних послуг).

Фінансовою послугою є операція з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів (відповідно до пункту 5 частини першої статті 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»).

З зазначених норм, суд першої інстанції зробив висновок, що вкладник за договором банківського вкладу є споживачем послуг банку (клієнт банку), зокрема у сфері залучення коштів на депозитні рахунки. Відповідно захист його прав як споживача регламентовано Законом України «Про захист прав споживачів» та відповідними нормами Цивільного Кодексу України.

Згідно ч. 1 ст. 1060 Цивільного кодексу України, договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Частиною 2 статті 1060 Цивільного кодексу України в редакції, що діяла на момент укладання договору банківського вкладу, було передбачено, що за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім випадків, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною.

З огляду на викладене, суд першої інстанції зробив правильний висновок що обов'язок відповідача повернути позивачу банківський вклад на першу вимогу позивача підтверджується змістом положень ч. 2 ст. 1060 Цивільного кодексу України в редакції, що діяла на момент укладання договору банківського вкладу.

Всупереч вищевказаним вимогам законодавства відповідач не виконав зобов'язання щодо повернення позивачу банківського вкладу.

Згідно з положеннями ст. 1074 Цивільного кодексу України, обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків встановлених законом, до яких обставини даної справи не належать.

З огляду на викладене, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції та підстав для задоволення апеляційної карги та скасування оскаржуваного судового рішення не вбачає.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 24 квітня 2018 року по цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повна постанова складена 2.07.2018р.

Головуючий:

Судді: