Справа № 755/7158/18
Провадження № 2-о/369/183/18
РІШЕННЯ

Іменем України

06.06.2018 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючої судді Пінкевич Н.С.,

за участі секретаря Водала А.Ю.,

заявника ОСОБА_1

заінтересована особа ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису, -

в с т а н о в и в :

04 червня 2018 року на розгляд судді Києво-Святошинського районного суду Київської області передано заяву ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису у справі про насильство в сім'ї. Свою заяву обґрунтовувала тим, що вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 та мають двох неповнолітніх дітей ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. Після народження молодшої доньки, їхні стосунки погіршились та вона хотіла переїхати проживати до квартири, яку вони придбали у шлюбі. ОСОБА_2, дізнавшись про її наміри, змінив замки на вхідних дверях та відмовляється пускати її до квартири разом з дітьми, умисно позбавляючи їх житла, що у відповідності до п.4 ч.1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» є економічним насильством. Вказала також, що ОСОБА_2 приїжджав до квартири своїх батьків, де вона з дітьми тимчасово мешкає, та погрожував їй фізичною розправою, якщо не відмовиться від наміру вселитись до квартири, а потім почав бити на очах у дітей, розбив її мобільний телефон. Але вона вибігла на вулицю та за її проханням перехожі викликали поліцію, якою зафіксовано факт її побиття та виселення з дітьми фактично на вулицю. Дані події мали негативний вплив на старшу доньку. В даний час проживає у знайомих, а ОСОБА_5 продовжує не допускати її та дітей до квартири, на яку вона має право.

Просила суд видати обмежувальний припис строком на шість місяців щодо ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, яким визначити заходити тимчасового обмеження його прав та покласти на нього обов'язки: 1) зобов'язати ОСОБА_2 усунути перешкоди в користуванні майном ОСОБА_1 та її дітям, що є об'єктом права спільної сумісної власності, а саме квартирою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1; 2) заборонити ОСОБА_2 наближатись ближче ніж на 500 метрів до місця їхнього проживання за адресою: АДРЕСА_2 3) заборонити ОСОБА_2 наближатись ближче ніж на 500 метрів до місця навчання доньки ОСОБА_3, а саме до дошкільного навчального закладу №249 по вул. Ромена Ролана, 3а в м.Києві.

У судовому засіданні ОСОБА_1 подану заяву підтримала. Суду пояснила, що в даний час проживає разом з неповнолітніми дітьми. ОСОБА_2 постійно чинить їй перешкоди в користуванні спільною квартирою. Вона намагалась туди вселитись, але чоловік позбавляє її такого права та чинить економічне насильство в сімї. Коли вона одного разу прийшла до квартири, то ОСОБА_2 виходив звідти разом зі своєю коханкою. Тому вважає, що вони проживають разом в квартирі, неправомірно позбавляючи її та її дітей права там проживати. В даний час в них склались неприязні стосунки та вона має намір подати позов про поділ майна, а дану заяву подала, оскільки такі заяви мають скорочені строки розгляду. Дійсно в них на даний час виник спір щодо прав на дану квартиру. При застосуванні ОСОБА_2 до неї фізичного насильства побоїв не знімала. Просила задоволити подану заяву та видати обмежувальний припис.

У судовому засіданні ОСОБА_2 проти доводів заяви заперечував. Суду пояснив, що дійсно має з ОСОБА_1 двох неповнолітніх дітей. В даний час вони проживають окремо, та в них склались вкрай неприязні стосунки, в тому числі щодо користування квартирою. При вирішенні справи просив врахувати, що дана квартира є його особистою власністю, а не спільним майном подружжя, та в ній проводиться ремонт, що унеможливлює проживання ОСОБА_1, а тим більше неповнолітніх дітей. В даній квартирі він також не проживає. Жодного насильства ні по відношенню до ОСОБА_1, ні до дітей він не вчиняв. Щодо подій у квітні 2018 року, то вважає, що ОСОБА_1 навмисно вчинила сварку та викликала поліцію, щоб він мав негативну характеристику, але винним його у вчиненні адміністративного правопорушення його не визнавали. Просив відмовити в задоволенні заяви.

Заслухавши пояснення заявника, заінтересованих осіб, дослідивши надані сторонами письмові докази, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі - Закон) домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім'ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім'єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Підпунктом 7 частини 1 статті 1 Закону визначено, що обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов'язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство чи насильство за ознакою статі, передбачених Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" або Законом України "Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків", на строк від одного до шести місяців.

Судом установлено, що 19 липня 2013 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції в м.Києві (свідоцтво про шлюб серія НОМЕР_1

Батьками малолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (свідоцтво про народження серія НОМЕР_2 виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції в м.Києві).

Батьками малолітньої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_6, є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (свідоцтво про народження серія НОМЕР_3 виданого Святошинським районним в м.Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві).

16 червня 2015 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу квартири загальною площею 40,8 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Вказана квартира складається однієї житлової кімнати.

З довідки Відділу реєстрації місця проживання виконавчого комітету Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинськогот району Київської області №898 від 04 травня 2018 року вбачається, що в квартирі зареєстровані дві особи: ОСОБА_1 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

У матеріалах справи відсутні докази щодо проживання в даній квартирі будь-яких осіб.

Звертаючись до суду із заявою про застосування обмежувального припису, ОСОБА_1 посилалася на те, що її чоловік систематично застосовує насильство до неї та їх доньки, та у зв'язку з цим просила застосувати конкретний обмежувальний припис до них у вигляді усунення перешкод в користуванні квартирою, заборони наближатись до квартири, до неї та дітей.

Відповідно до матеріалів за зверненням ОСОБА_1 (№ ЄО 28642) від 14 квітня 2018 року) ДОП Святошинського УП ГУ НП в м. Києві складено висновок від 23 квітня 2018 року та вказано про складення адміністративного протоколу щодо ОСОБА_2 за ст.173 ч.1 п.2 КУпАП.

З даних Єдиного реєстру судових рішень вбачається, що постановою Святошинського районного суду у м.Києві від 25 квітня 2018 року звільнено ОСОБА_2 від адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП, і обмежено усним попередження. При цьому судом було встановлено, що 14 квітня 2018 року приблизно о 20 год.30 хв. ОСОБА_2 вчинив сварку з дружиною ОСОБА_1, в ході якої ображав останню, чим вчинив психологічне насильство в сімї.

Також 14 квітня 2018 року ОСОБА_1 звернулась до Києво-Святошинського ВП ГУНП в Київській області щодо заміни ОСОБА_2 замків на вхідних дверях та недопущення її до квартири. За наслідками перевірки заяви складено висновок 23 квітня 2018 року. Перевіркою після заслуховування пояснень ОСОБА_2 було встановлено, що дійсно є кватира АДРЕСА_3, але в даній квартирі ніхто не проживав через ремонтні роботи. Тому підстав для внесення відомостей по заяві зібрані матеріали не містять.

Інших доказів щодо чинення ОСОБА_2 сімейного насилля суду не надано, не заявлено клопотань про їх витребування. Суд оцінює критично пояснення ОСОБА_1, що не може надати докази нанесення побоїв, бо їх не знімала. Інших доказів на підтвердження цим обставинам суду не надала, не заявила клопотань про їх витребування, в тому числі можливості допиту свідків. Також суд вважає, що не можуть бути підтверджені лише поясненнями заявника ОСОБА_1 про негативний вплив батька дитини на малолітню ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Зважаючи на належність, допустимість доказів, їх достатність дані обставини мають підтверджені або медичними даними, або поясненнями відповідних спеціалістів, фахівців в дитячій психології, враховуючи, що між батьками дитини виникли вкрай негативні відносини.

Також з пояснень сторін встановлено, що після фактичного припинення шлюбних відносин між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 склались неприязні та напружені відносини, в тому числі щодо поділу спільного майна, можливість спільного користування майном. Дана обставина також підтверджується і поведінкою заявника та заінтересованої особи в судовому засіданні.

На підтвердження своїх доводів про неможливість проживання в квартирі будь-яких осіб, в тому числі дітей, ОСОБА_2 надав суду акт обстеження житлово-побутових умов проживання сімї, складений 04 травня 2018 року головним спеціалістом сектору з профілактичної роботи служби у справах дітей та сімї Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області.

Даним актом спростовуються твердження ОСОБА_1 щодо проживання ОСОБА_2 разом з іншою жінкою в спірній квартирі. Знаходження ОСОБА_2 неподалік квартири не може ототожнюватись з його проживанням там. В акті, зокрема, вказано, що спеціаліст після огляду в квартирі, встановив, що в квартирі тривають ремонтні роботи, що унеможливлює проживання. Також ОСОБА_1 не вказала чи проживала вона в даній квартирі з дітьми після її купівлі, не містять матеріали справи інших доказів щодо можливості проживання заявника разом з малолітніми дітьми в квартирі, чи має дана квартира необхідні в даний час умови саме для проживання малолітніх дітей ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов'язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв'язку особисто і через третіх осіб.

Згідно із ч. 3 ст. 26 Закону рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

Оцінкою ризиків вважається оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи (п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству").

Аналіз вищевказаних доказів у сукупності з поясненнями заявника, заінтересованої особи свідчать про те, що між заявником з одного боку, а також її чоловіком з іншого боку дійсно існують конфлікті відносини, які часто переростають у сварки.

Водночас застосування насильства з боку ОСОБА_2 до його дружини чи дітей заявником не доведено.

Враховуючи викладене, а також те, що в квартирі ніхто не проживає, то ризик можливого продовження чи повторного вчинення домашнього насильства щодо неї з боку відповідача - відсутній. А спір щодо майна може бути вирішений в судовому порядку.

Враховуючи пояснення заявника ОСОБА_1, відповідно до яких її звернення з цією заявою пов'язане з бажанням вселитись в квартиру, беручи до уваги проведення ремонту, що надані заявником докази не дають підстав дійти однозначного висновку про те, що кривдником у всіх ситуаціях, про які зазначила ОСОБА_1, є саме чоловік, суд робить висновок про відсутність наразі підстав для застосування заходу тимчасового обмеження до ОСОБА_2 у вигляді встановлення тимчасового обмеження на строк до 6 місяців.

Водночас ОСОБА_1 необхідно роз'яснити, що вона не позбавлена права звернутись до суду з окремим цивільним позовом у порядку позовного провадження щодо вселення, поділу майна подружжя, ОСОБА_2 має право звернутись до суду з позовом про визнання майна особистою власністю.

Керуючись Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», ст. ст. 350-1 - 350-8 ЦПК України, суд, --

в и р і ш и в :

У задоволенні заяви ОСОБА_1, заінтересована особа ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Київської області через Києво-Святошинський районний суд Київської області (пп.15.5 п.15 ч.1 Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 3 жовтня 2017 року) протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи(вирішення питання) без повідомлення(виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скаргу на рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 14 червня 2018 року.

Суддя