Постанова

Іменем України

13 червня 2018 року

м. Київ

справа № 234/1883/16-ц

провадження № 61-10191св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О., Пророка В. В., Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2,
відповідач - публічне акціонерне товариство «ДТЕК Донецькобленерго»,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «ДТЕК Донецькобленерго» на рішення апеляційного суду Донецької області від 23 серпня 2016 року у складі колегії суддів: Космачевської Т. В., Будулуци М. С., Курило В. П.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У лютому 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «ДТЕК Донецькобленерго» (далі - ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго») про порушення прав споживача та усунення порушення.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_2 на праві приватної власності належить приміщення магазину непродовольчої групи товарів, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1

24 липня 2001 року між ОСОБА_2 та ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» був укладений договір на користування електричною енергією. Додатковою угодою до договору від 24 липня 2001 року, укладеною між сторонами 25 грудня 2015 року, внесені доповнення щодо заміни дати розрахунку: з 12 на 9 число. У січні 2016 року позивач повністю розрахувався із відповідачем. Однак, 19 січня 2016 року представник відповідача направив ОСОБА_2 повідомлення, в якому вказував, що позивач не виконує умови договору постачання електроенергії в частині розрахунків та має заборгованість в сумі 760,66 грн, а тому відповідно до діючих Правил користування електричною енергією, затверджених Постановою Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України

від 31 липня 1996 року № 28 (далі - ПКЕЕ), буде припинено 26 січня

2016 року.

25 січня 2016 року ОСОБА_2 звернувся зі скаргою до ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго», на яку отримав відповідь, що відповідно до ПКЕЕ у січні 2016 року, окрім сплати 828,75 грн, він повинен сплатити таку ж суму двома платежами за лютий 2016 року. Також у відповіді його було попереджено, що у випадку несплати платіжних документів чи часткової їх сплати в установлені терміни подача електроенергії може бути припинена.

Посилаючись на те, що дії відповідача є незаконними, ОСОБА_2 просив визнати вимоги ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго»щодо попередньої оплати ним електроенергії такими, що суперечать умовам договору користування електроенергією від 24 липня 2001 року та додаткової угоди до цього договору від 25 грудня 2015 року; зобов'язати відповідача діяти тільки у спосіб, визначений пунктом 4.1.3 договору від 24 липня 2001 року та додаткової угоди до цього договору від 25 грудня 2015 року, зокрема не зобов'язувати його у поточному розрахунковому періоді здійснювати платежі на майбутній період.

Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 21 липня 2016 року (у складі судді Лутай А. М.) позов ОСОБА_2 залишено без задоволення.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що заявлені позивачем вимоги не відповідають визначеним законом способам захисту цивільних прав та інтересів і зазначений спосіб захисту не передбачений ЦК України та Законом України «Про захист прав споживачів».

Рішенням апеляційного суду Донецької області від 23 серпня 2016 року рішення Краматорського міського суду Донецької області від 21 липня

2016 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_2 задоволено.

Визнано дії ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» неправомірними в частині надання ОСОБА_2 квитанцій на сплату неспожитої електричної енергії на наступний місяць.

Зобов'язано ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» діяти у спосіб, визначений пунктом 4.1.3 договору на користування електроенергією від 24 липня

2001 року та угоди до цього договору від 25 грудня 2015 року, укладеними між ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» та ОСОБА_2

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що ОСОБА_2 обрав належний спосіб захисту, передбачений ЦК України та Законом України «Про захист прав споживачів», а саме: припинення дії, яка порушує право. Суд першої інстанції на вказані обставини, норми закону та умови договору від 24 липня 2001 року і додаткової угоди до цього договору від 25 грудня 2015 року уваги не звернув та зробив невірний висновок про відсутність правових підстав для задоволення позову.

У касаційній скарзі, поданій у вересні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго», посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за спожиту електроенергію за договором від 24 липня 2001 року не зверталося, а тому нарахування заборгованості, яка фактично утворилась у позивача, не встановлює для останнього будь-яких обов'язків, оскільки є різновидом претензії, у зв'язку з чим оскарження цих дій не передбачене законодавством як спосіб захисту прав. Крім того, зазначений позивачем спосіб захисту його прав не передбачений і Законом України «Про захист прав споживачів». Отже, заявлені позивачем вимоги не відповідають визначеним законом способам захисту цивільних прав та інтересів, а тому рішення апеляційного суду не відповідає нормам закону, а тому підлягає скасуванню.

У січні 2017 року ОСОБА_2 подав відзив (електронне повідомлення), в якому просив касаційну скаргу ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» відхилити і залишити в силі рішення апеляційного суду.

21 лютого 2018 року справу передано до Верховного Суду.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Суд установив, що ОСОБА_2 на праві власності належить нежитлове приміщення, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1

24 липня 2001 року між ОСОБА_2 та ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» укладений договір на користування електричною енергією за вищевказаною адресою, відповідно до пункту 4.1.3 якого плата за електроенергію стягується в формі планових платежів в наступні строки та наступних розмірах: до 10-го числа поточного розрахункового періоду -

1-й плановий платіж в розмірі 50 % середньомісячного споживання електроенергії і кінцевий розрахунок за попередній розрахунковий період; 20-го числа поточного розрахункового періоду - 2-й плановий платіж в розмірі 50 % вартості середньомісячного споживання електроенергії.

25 грудня 2015 року між сторонами у справі укладена додаткова угода до договору від 24 липня 2001 року, відповідно до умов якої до вищевказаного договору внесені доповнення у зв'язку із заміною дати розрахунку:

з 12 на 9 число.

19 січня 2016 року ОСОБА_2 ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» вручило повідомлення про відключення належного йому приміщення від електропостачання, у зв'язку з наявною у нього заборгованістю з оплати за електроенергію у розмірі 760,66 грн.

Не погодившись з цим повідомленням, 25 січня 2016 року позивач звернувся зі скаргою до відповідача, на яку отримав відповідь, що відповідно до пункту 6.6 ПКЕЕ (у редакції, чинній на час звернення з позовною заявою) оплата електричної енергії, яка відпускається споживачу, здійснюється споживачем у формі попередньої оплати у розмірі вартості заявленого обсягу споживання електричної енергії на відповідний розрахунковий або плановий період.

Згідно з пунктом 4.1.3 договору від 25 липня 2001 року плата за електроенергію стягується в формі планових платежів за наступними строками і в розмірах: до 10-го числа поточного розрахункового періоду -

1-й плановий платіж в розмірі 50 % вартості середньомісячного споживання електроенергії і кінцевий розрахунок за попередній розрахунковий період; до 20-го числа поточного розрахункового періоду - 2-й плановий платіж в розмірі 50% вартості середньомісячного споживання електроенергії.

Також у відповіді зазначено, що даний порядок розрахунку ОСОБА_2 погоджений, та що на протязі поточного розрахункового періоду повинно бути внесено 3 платежі: фактичний рахунок за попередній розрахунковий період і 2 планових платежі поточного розрахункового періоду.

Правовідносини, пов'язані з виробництвом, передачею, розподілом, постачанням і використанням енергії, забезпеченням енергетичної безпеки, конкуренцією та захистом прав споживачів і працівників галузі регулюються Законом України від 16 жовтня 1997 року № 575/97-ВР«Про електроенергетику» (далі - Закон № 575/97-ВР).

Норми вказаного Закону № 575/97-ВРдеталізовані, зокрема, у положеннях ПКЕЕ.

Відповідно до статті 26 Закону № 575/97-ВР споживання енергії можливе лише на підставі договору з енергопостачальником. Споживач енергії зобов'язаний додержуватися вимог нормативно-технічних документів та договору про постачання енергії.

Згідно з пунктами 1.3, 5.1 ПКЕЕ (у редакції, чинній на час розгляду справи) для забезпечення потреб електроустановки здійснюється на підставі договору про постачання електричної енергії, що укладається між власником цієї електроустановки (уповноваженою власником особою) та постачальником електричної енергії за регульованим тарифом.

Договір про постачання електричної енергії є основним документом, який регулює відносини між постачальником електричної енергії за регульованим тарифом, що здійснює свою діяльність на закріпленій території, і споживачем та визначає зміст правових відносин, прав та обов'язків сторін.

Відповідно до пункту 6.1. ПКЕЕ (у редакції, чинній на час розгляду справи) розрахунки споживача за використану електричну енергію здійснюються за розрахунковий період відповідно до умов договору. Розрахунковий період становить один місяць.

Згідно з пунктами 6.6, 6.7 ПКЕЕ (у редакції, чинній на час розгляду справи) оплата електричної енергії, яка відпускається споживачу, здійснюється споживачем у формі попередньої оплати у розмірі вартості заявленого обсягу споживання електричної енергії на відповідний розрахунковий або плановий період. Споживачі за взаємною згодою сторін (постачальника електричної енергії та споживача) можуть здійснювати оплату вартості обсягу електричної енергії плановими платежами з наступним перерахунком. Початок та тривалість розрахункового та/або планового періоду для розрахунку плати за спожиту електричну енергію, форма та порядок оплати, терміни здійснення планових платежів та остаточного розрахунку зазначаються у договорі між постачальником електричної енергії та споживачем.

У разі застосування порядку розрахунків плановими платежами величина планового платежу, розрахункового та планового періодів обумовлюється в договорі. Після закінчення періоду, обумовленого в договорі, здійснюється коригування обсягів оплати, що була здійснена протягом цього періоду, відповідно до фактичного обсягу спожитої електричної енергії протягом відповідного планового періоду (планових періодів).За результатами коригування перший плановий платіж наступного періоду збільшується або зменшується на відповідну величину.

Установлено, й вбачається з матеріалів справи, що плата за електроенергію стягується з позивача відповідно до умов договору від 24 липня 2001 року та норм діючого законодавства, тобто до 10-го числа поточного розрахункового періоду - 1-й плановий платіж в розмірі 50 % вартості середньомісячного споживання електроенергії і кінцевий розрахунок за попередній розрахунковий період та до 20-го числа поточного розрахункового періоду - 2-й плановий платіж в розмірі 50 % вартості середньомісячного споживання електроенергії.

Залишаючи без задоволення позов ОСОБА_2, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що порядок оплати за користування електроенергією у формі планових платежів передбачений умовами договору на користування електричною енергією від 24 липня 2001 року.

За змістом статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Установлено, що між сторонами укладено договір на користування електричною енергією, тому вони відповідно до статті 629 ЦК України зобов'язані виконувати його умови, які визначені на розсуд сторін і погоджені ними.

Враховуючи вказане, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про правомірність дій ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» щодо порядку стягнення плати за електроенергію та відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Апеляційний суд всупереч вимогам статей 303-316 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи) на зазначене вище уваги не звернув, дійшов помилкового висновку про те, що дії ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» суперечать вимогам ЦК України та Закону України «Про захист прав споживачів». Суд апеляційної інстанції не навів належного мотивування підстав, з яких встановленим та погодженим сторонами у договорі на користування електричною енергієюпорядком розрахунків порушуються права ОСОБА_2 Таким чином, висновки апеляційного суду є необґрунтованими, а судове рішення таким, що не відповідає вимогам закону.

Частиною першою статті 413 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції про залишення позову ОСОБА_2 без задоволення ухвалено відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права та на підставі повно, всебічно з'ясованих обставин справи, а тому це рішення відповідно до статті 413 ЦПК України необхідно залишити в силі, а рішення апеляційного суду - скасувати.

Керуючись статтями 402, 409, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційної цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «ДТЕК Донецькобленерго» задовольнити.

Рішення апеляційного суду Донецької області від 23 серпня 2016 року скасувати, рішення Краматорського міського суду Донецької області

від 21 липня 2016 року залишити в силі.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді А. О. Лесько

В. В. Пророк

І. М. Фаловська

С. П. Штелик