Постанова

Іменем України

06 червня 2018 року

м. Київ

справа № 520/11375/15-ц

провадження № 61-9028св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Карпенко С. О., Погрібного С. О.,

Ступак О. В. (суддя-доповідач), Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський акціонерний банк»,

відповідач - ОСОБА_3,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» на рішення Київського районного суду м. Одеси від 19 серпня 2016 року у складі судді

Прохорова П. А. та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 16 листопада

2016 року у складі колегії суддів: Комлевої О. С., Журавльова О. Г., Кравця Ю. І.,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський акціонерний банк» (далі - ПАТ «ВіЕйБі Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 28 серпня 2006 року між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та ОСОБА_3 укладений кредитний договір № 162/06ф, згідно з яким останній отримав кредит на споживчі потреби в розмірі 30 000,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14 %, а з 15 грудня 2008 року - 17 % річних терміном до 28 серпня 2012 року.

Позивач виконав умови кредитного договору в повному обсязі, однак відповідач своїх зобов'язання по кредитному договору належним чином не виконав, у зв'язку з чим заборгованість перед банком станом на 06 липня 2015 року становить 1 462 659,75 грн та складається з: заборгованості за кредитом - 26 812,40

доларів США, відсотків за користування кредитом - 26 144,32 доларів США, неустойки - 350 252,95 грн.

Посилаючись на вказані обставини, банк просив стягнути з ОСОБА_3 на свою користь вищезазначену заборгованість за кредитним договором.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 19 серпня 2016 року позов

ПАТ «ВіЕйБі Банк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь

ПАТ «ВіЕйБі Банк» заборгованість за кредитним договором від 28 серпня 2006 року

№ 162/06ф у розмірі 420,00 доларів США, що за курсом Національного банку України (далі - НБУ) на день постановлення рішення складає 10 571,40 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду мотивоване тим, що відповідно до умов договору повернення кредиту визначено періодичними черговими платежами, тому банк пропустив строк позовної давності, про застосування якої заявлялося відповідачем, за всіма черговими платежами, крім платежу за серпень 2012 року.

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 16 листопада 2016 року апеляційну скаргу ПАТ «ВіЕйБі Банк» відхилено. Рішення Київського районного суду м. Одеси

від 19 серпня 2016 року залишено без змін.

Постановляючи ухвалу про відхилення апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, який всебічно та повно з'ясував дійсні обставини справи, перевірив доводи та заперечення сторін, дослідив надані сторонами докази та ухвалив законне і обґрунтоване рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

У грудні 2016 року ПАТ «ВіЕйБі Банк» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Київського районного суду м. Одеси від 19 серпня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 16 листопада 2016 року, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди рахували строк позовної давності з дати останнього платежу - 23 січня 2009 року, проте повинні були рахувати зі строку виконання кредитного договору, а саме з 27 серпня 2012 року, тому вважають, що перебіг позовної давності почався саме з 27 серпня 2012 року та закінчився

27 серпня 2015 року, отже, банком пред'явлено позов вчасно у межах строку позовної давності.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 травня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі, а ухвалою від 16 серпня 2017 року - призначено до судового розгляду.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У лютому 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ вказану цивільну справу передано до Верховного Суду.

Станом на час розгляду вказаної справи у Верховному Суді від інших учасників справи не надходило відзивів на касаційну скаргу ПАТ «ВіЕйБі Банк».

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін з огляду на таке.

Судом встановлено, що 28 серпня 2006 року між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та

ОСОБА_3 укладений кредитний договір № 162/06ф, згідно з яким останній отримав кредит на споживчі потреби в розмірі 30 000,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14 %, а з 15 грудня 2008 року, на підставі додаткової угоди № 3, - 17 % річних та терміном повернення до 27 серпня 2012 року.

Згідно з пунктами 2.1-2.3, 2.4.4 кредитного договору відповідач зобов'язався щомісячно до дати, встановленої в графіку, наведеному в додатку № 1 до цього договору, поповнювати свій поточний рахунок шляхом внесення готівкових коштів через касу банку або безготівковими перерахуваннями у сумі не менш суми чергового погашення відповідної частини кредиту, відсотків та інших оплат, встановлених у графіку.

Додатковою угодою від 28 серпня 2006 року № 01 у пункті 1 встановлено графік повернення кредиту: щомісяця не пізніше останнього робочого дня з вересня

2006 року по липень 2012 року - по 416,67 доларів США, та останнього платежу не пізніше 27 серпня 2012 року у розмірі 416,43 доларів США.

Додатковою угодою від 12 вересня 2006 року № 02 у пункті 1 встановлено графік повернення кредиту: щомісяця не пізніше останнього робочого дня з грудня

2006 року по липень 2012 року - по 435,00 доларів США, та останнього платежу не пізніше 27 серпня 2012 року у розмірі 420 доларів США.

Позивач виконав договірні зобов'язання в повному обсязі, однак відповідач своїх зобов'язань за кредитним договором належним чином не виконує, у зв'язку з чим станом на 06 липня 2015 року заборгованість відповідача перед банком становить 1 462 659,75 грн, з яких: заборгованість за кредитом - 26 812,40 доларів США, заборгованість за відсотками - 26 144,32 доларів США, а разом - 52 956,72 доларів США, що за курсом НБУ становить 1 112 406,80 грн, та неустойка за несвоєчасне погашення кредиту в розмірі 350 252,95 грн.

Із доданого розрахунку заборгованості вбачається, що останній платіж за кредитом ОСОБА_3 сплатив у січні 2009 року в сумі 2 122,09 доларів США (а. с. 7-8).

Відповідно до статті 1054 ЦК Україниза кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті

1048 цього Кодексу).

Згідно зі статтею 526 ЦК Українизобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Частиною першою статті 530 ЦК Українивстановлено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Позовна давність обчислюється за загальними правилами обчислення цивільно-правових строків. Позовна давність установлюється в законі з метою упорядкування цивільного обороту за допомогою стимулювання суб'єктів, права чи законні інтереси яких порушені, до реалізації права на їх позовний захист протягом установленого строку.

Згідно з частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Позовна давність відноситься до строків захисту цивільних прав; при цьому поняття «позовна» має на увазі форму захисту - шляхом пред'явлення позову, необхідною умовою реалізації якої є виникнення права на позов, що розглядається у двох аспектах - процесуальному (право на пред'явлення позивачем позову і розгляд його судом) і матеріальному (право на задоволення позову, на отримання судового захисту). Питання про об'єкт дії позовної давності виникає через відмінності в розумінні категорії «право на позов у матеріальному сенсі» (право на захист) у контексті її співвідношення із суб'єктивним матеріальним цивільним правом як одним з елементів змісту цивільних правовідносин. Набуття права на захист, для здійснення якого встановлена позовна давність, завжди пов'язане з порушенням суб'єктивного матеріального цивільного права. Суб'єктивне матеріальне цивільне право і право на позов відносяться до різних видів матеріального права: перше - регулятивне, друге - охоронне. Змістом права на позов є правомочність, що включає одну або декілька передбачених законом можливостей для припинення порушення, відновлення права або захисту права іншими способами, які можуть реалізовуватись тільки за допомогою звернення до суду.

Ураховуючи, що метою встановлення у законі позовної давності є забезпечення захисту порушеного суб'єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу в межах певного періоду часу, тобто тимчасове обмеження отримати захист за допомогою звернення до суду, слід дійти висновку, що об'єктом дії позовної давності є право на позовний захист (право на позов у матеріальному сенсі), що є самостійним правом (не ототожнюється із суб'єктивним матеріальним правом і реалізується в межах охоронних правовідносин), яким наділяється особа, право якої порушене.

Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Зазначений трирічний строк діє після порушення суб'єктивного матеріального цивільного права (регулятивного), тобто після виникнення права на захист (охоронного).

Відповідно до статті 253 ЦК Україниперебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов'язання згідно із частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Якщо умовами кредитного договору передбачено окремі самостійні зобов'язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов'язку, тобто в разі неналежного виконання позичальником цих зобов'язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Таким чином, умовами кредитного договору установлено окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами, отже право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, тому початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

За таких обставин та з підстав, передбачених вищевказаними нормами матеріального права, правильним є висновок суду, що відповідач не виконав умов кредитного договору щодо своєчасного повернення кредиту та сплати нарахованих відсотків, що є підставою для стягнення з позичальника отриманих ним коштів та відсотків за користування кредитом, однак, звернувшись із позовом у серпні

2015 року, позивач пропустив строк позовної давності за всіма платежами, крім останнього за серпень 2015 року, який і стягнуто з відповідача.

Доводи касаційної скарги про те, що строк позовної давності необхідно рахувати

з 27 серпня 2012 року, терміну закінчення користування кредитом, не заслуговують на увагу, оскільки, умовами кредитного договору передбачено окремі самостійні зобов'язання відповідача про поверненню кредиту щомісяця частинами, тому позовна давність за вимогами кредитора про повернення заборгованих коштів обчислюється з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу, у дані справі з лютого 2009 року, однак банк звернувся до суду із зазначеним позовом лише у серпні 2015 року, тобто зі спливом строку позовної давності.

Таким чином, наведені в касаційній скарзі доводи не спростовують висновків судів першої і апеляційної інстанцій та не дають підстав вважати, що судами порушено норми матеріального та процесуального права, зводяться до переоцінки доказів, що згідно з положеннями статті 400 ЦПК Українипід час розгляду справи в касаційному порядку не допускається.

Статтею 212 ЦПК України 2004 року установлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, які ґрунтуються на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Оскаржувані судові рішення містять висновки щодо результатів оцінки зібраних у справі доказів, відповідають вимогам статей 213-215, 315 ЦПК України 2004 року щодо законності й обґрунтованості.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суди правильно визначилися із характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідили наявні у справі докази і надали їм належну оцінку згідно зі статтями 57-60, 212 ЦПК України 2004 року, правильно встановили обставини справи, внаслідок чого ухвалили законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.

Керуючись статтями 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 19 серпня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 16 листопада 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді: С. О. Карпенко

С.О. Погрібний

О.В. Ступак

Г.І. Усик