Справа № 299/541/15-ц
П О С Т А Н О В А

Іменем України

11 червня 2018 року м. Ужгород

Апеляційний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді Куштана Б.П. (доповідача),

суддів: Кожух О.А. та Мацунича М.В.,

за участю секретаря Волощук В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на ухвалу Виноградівського районного суду від 23 березня 2018 року (у складі судді Надопти А.А.) в справі за скаргою ОСОБА_2 на дії державного виконавця і скасування постанови про арешт майна боржника, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця та скасування постанови про арешт майна боржника в лютому 2018 р. (том №2 а.с.49-52).

Просив:

-визнати дії старшого державного виконавця Граб С.С. щодо проведення процедури опису та накладення арешту на майно незаконними;

-скасувати постанову старшого державного виконавця Граб С.С. від 10 січня 2018 р. про опис та арешт майна (коштів) боржника.

На обґрунтування доводів скарги вказав, що на виконанні ДВС Виноградівського РУЮ знаходиться виконавче провадження №53362380, відкрите за виконавчим листом, виданим 26.01.2017р. Виноградівським районним судом по справі №299/541/15-ц щодо стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 16 952,20 грн. майнової шкоди та 30 000,00 грн. моральної шкоди внаслідок скоєння злочину.

Скаржник вважає, що державний виконавець відділу ДВС Виноградівського РУЮ ОСОБА_4 незаконного винесла постанову про накладення арешту на майно від 10.01.2018р., оскільки з 2016 р. він постійно перебуває на заробітках, а державний виконавець оскаржуваною постановою наклала арешт на майно його матері ОСОБА_5, незаконно проникнувши до будинку матері; здійснюючи виконавчі дії, виконавець не надала жодного доказу належності описаного майна скаржнику; при виконанні виконавчих дій були присутні три державні виконавці, що є порушенням процедури проведення виконавчих дій; оскаржувана постанова про накладення арешту на майно складена з порушеннями вимог Порядку звернення стягнення на майно боржника та за відсутності двох понятих.

Ухвалою Виноградівського районного суду від 23 березня 2018 р. у задоволенні скарги відмовлено.

Представник ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 просить скасувати цю ухвалу та постановити нову, якою скаргу задовольнити. Доводить про порушення норм процесуального права. Указує, що державні виконавці не мали законних підстав для опису та арешту майна боржника.Зазначає, що державні виконавці, описуючи майно, не встановили, чи належить воно боржнику. Указує, що як сама процедура опису так і постанова про опис і арешт майна боржника не відповідає вимогам чинного законодавства та підзаконним нормативно-правовим актам.

Суд дійшов висновку, що підстав для задоволення вимог скаржника не має, оскільки державним виконавцем у повній мірі було забезпечено право стягувача та боржника прийняти участь у виконавчому провадженні, при цьому оскаржувані дії були прийняті та вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця, а відтак права чи інтереси, свободи заявника, на що він посилався у своїй скарзі, не були порушені.

Апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін, із таких мотивів.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції через додержання ним норм процесуального права.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до заперечення як самої процедури опису та арешту майна боржника, так і до наявності правових підстав здійснювати опис і арешт майна боржника.

Однак, колегія суддів не погоджується із такими доводами, оскільки вони суперечать обставинам справи, нормам матеріального та процесуального права.

Так, судом першої інстанції установлено, що на виконанні у ВДВС Виноградівського РУЮ знаходиться виконавче провадження №53362380, відкрите за виконавчим листом, виданим 26.01.2017р. Виноградівським районним судому справі №299/541/15-ц щодо стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 16 952,20 грн. майнової шкоди та 30 000 грн. моральної шкоди внаслідок скоєння злочину.Під час виконання указаного виконавчого провадження 10.01.2018 р. була винесена оскаржувана постанова. Також судом першої інстанції було встановлено, що на час розгляду скарги в судісудове рішення боржником не виконане, зокрема, скаржником не вжито жодних дій щодо добровільного виконання судового рішення.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» (надалі Закон), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ст. 18 Закону виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

У силу вимог п.6 ч.3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Як видно з матеріалів справи, 26 січня 2017 р. Виноградівським районним судом було видано виконавчий лист про стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 16 952,20 грн. у відшкодування майнової шкоди та 30 00 грн. у відшкодування моральної шкоди (том №2, а.с.66). 08.02.2017 р. була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження № 53362380 (том №2, а.с.67). Копія цієї постанови була отримана боржником (том №2, а.с.68). 08.02.2017 р. була винесена постанова про арешт майна боржника (а.с.69). Також у рамках виконавчого провадження державним виконавцем були здійснені заходи щодо встановлення наявності грошових коштів, банківських рахунків і майна для того, щоб у встановленому законом порядку здійснити виконання судового рішення (том №2, а.с.70-75). 17.05.2017 р. боржнику надсилалася вимога про самостійне виконання зобовязань, покладених на боржника рішенням суду. 09.10.2017 р. головним державним виконавцем Виноградівського РВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області надсилався запит щодо наявності будь-якого майна, зареєстрованого за боржником (том №2, а.с.82). 10.11.2017 р. був складений акт державного виконавця про те, що боржник перебуває на заробітках (том №2, а.с.91).

Оскаржувана постанова про опис та арешт майна (коштів) боржника була винесена 10 січня 2018 р. (том №2, а.с.53-56).

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Предметом скарги ОСОБА_2 є правомірність дій державного виконавця під час винесення постанови про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Згідно з ч.ч.1,2 ст.56 Закону арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Частиною 3 ст. 56 Закону передбачено, що арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Під час винесення постанови про опис та арешт майна (коштів) боржника державним виконавцем було встановлено, що боржником рішення не виконано, в звязку з чим і був здійснений опис і накладено арешт на майно.

ОСОБА_2 у апеляційній скарзі вказує, що державні виконавці не мали законних підстав для опису та арешту майна боржника, однак такий довід не заслуговує на увагу, оскільки факт невиконання судового рішення не заперечується сторонами, в тому числі боржником. У звязку з цим державний виконавець відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження» наділений повноваженнями, які спрямовані на примусове виконання судового рішення, в тому числі щодо опису та арешту майна боржника. Посилання ОСОБА_2на те, що він із 2016 р. перебуває за кордоном на заробітках, не має ніякого значення у контексті спірних правовідносин, а твердження скаржника про те, що державні виконавці незаконно проникли до будинку його матері та описали майно, яке йому не належить, не заслуговує на увагу як недоведені та необґрунтовані.

Відповідно до ст.129-1 Конституції України судове рішення є обов'язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією із процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р.

Провадження із виконання судових рішень є завершальною і невід'ємною частиною (стадією) судового провадження по конкретній справі.

Основним завданням реалізації права на справедливий суд після ухвалення судового рішення є його виконання у добровільному чи примусовому порядку.

Із огляду на матеріали справи можна дійти висновку, що державний виконавець, виносячи постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника, діяв у спосіб та відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження» і його діями не порушено права та законні інтереси боржника. У постанові міститься перелік майна, яке описується, обовязки боржника як зберігача указаного майна, а за умови відсутності самого боржника під час опису майна були присутні поняті, тобто вся процедура була здійснена відповідно до вимог Закону.

За наслідками розгляду апеляційної скарги та згідно з положеннями ст. 376 ЦПК суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, оскільки вважає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись п.1 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення. 2. Ухвалу Виноградівського районного суду від 23 березня 2018 року залишити без змін. 3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду. 4. Повне судове рішення складено 15 червня 2018 року.

Судді: