АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3027/18А Справа № 202/588/18 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Макаров М.О.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати по цивільним справам Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Макарова М.О.

суддів Деркач Н.М., Петешенкової М.Ю.

при секретарі Керімовій-Бандюковій Л.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 13 лютого 2018 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів,-

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2018 року ОСОБА_3 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_5, третя особа: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів в сумі 239768 грн.

У поданій до суду заяві позивачка просила вжити заходи забезпечення позову, а саме накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1, реєстраційний номер 37750431, яка належить ОСОБА_5, мотивуючи заяву тим, що відповідачка відмовляється повертати суму авансу за непродану квартиру в розмірі 239768 грн. та на даний час вчиняє дії щодо продажу спірної квартири, що в свою чергу може призвести до неможливості стягнення вказаної суми та взагалі призведе до неможливості виконати рішення суду.

Ухвалою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 13 лютого 2018 року заяву ОСОБА_3 про забезпечення позову задоволено та постановлено накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1, реєстраційний номер 37750431, яка належить ОСОБА_5.

Ухвала суду мотивована тим, що невжиття засобів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, для забезпечення позову суд вважає необхідним накласти арешт на спірну квартиру.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити позивачу у задоволенні заяви про забезпечення позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивачем не було подано переконливих доказів, що підтверджують забезпечення позову, доказів про те, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, заява про забезпечення позову за змістом не відповідає вимогам чинного законодавства.

Відповідно до п.3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

Статтею 351 ЦПК України передбачено, що апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд, у межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

А згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, районний суд виходив з того, що невжиття засобів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції.

Згідно ч. 1 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб'єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач заявляє своє право на стягнення суми авансу отриманого за попереднім договором купівлі-продажу у сумі 239 769 грн..

Враховуючи те, що між сторонами дійсно існує спір, а невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду, районний суд обґрунтовано задовольнив заяву про забезпечення позову.

Доводи апелянта про те, що позивачем не було подано переконливих доказів, що підтверджують забезпечення позову, доказів про те, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, заява про забезпечення позову за змістом не відповідає вимогам чинного законодавства, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки саме відповідачка не вирішуючи питання повернення коштів вчиняє дії щодо відчуження свого майна, що в свою чергу може призвести та утруднити виконання рішення суду, а сама заява про забезпечення позову подана у відповідності з нормами процесуального права та їм повністю відповідає.

Інші доводи апеляційної скарги не впливають на законність оскаржуваної ухвали.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що ухвала відповідає нормам процесуального права та у відповідності з нормами матеріального права і відсутні підстави для скасування або її зміни.

Керуючись ст.147, п.3 розділом ХІІ Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 13 лютого 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Н.М. Деркач

ОСОБА_6