Справа № 161/224/18
Провадження № 2/161/1079/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 червня 2018 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючої судді Плахтій І.Б.,

з участю секретаря судових засідань ОСОБА_1,

позивача ОСОБА_2,

представника позивача ОСОБА_3,

відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5, ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідачів про стягнення боргу за договором позики.

Позов мотивував тим, що в 2013-2014 роках відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_4 взяли у нього в борг 42 500 грн. для придбання трактора і зобовязалися повернути їх до 01.12.2017. До теперішнього часу відповідачі борг не повернули. А тому, з урахуванням зміненої позовної заяви (а.с.16-17) просив стягнути з відповідача ОСОБА_5 на його користь 27500 грн. боргу, з відповідача ОСОБА_4 15000 грн. боргу.

Від відповідача ОСОБА_4 надійшов відзив на позовну заяву (а.с.21-22), в якому вимоги позову заперечував. Вказував на те що в умовах розписки не було передбачено обовязку повернення коштів. Кошти передавалися на придбання трактора для позивача, який в подальшому відмовився його приймати. Крім того, вважає, що позивачем пропущено строк позовної давності. Просить в задоволенні позову відмовити.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 вимоги позову підтримали. Позивач суду пояснив, що дава гроші відповідачм на придбання трактора. Гроші вони отримали, а товару не було.

Відповідач ОСОБА_5 в судове засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений судом про час та місце розгляду справи.

Відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні вимоги позову заперечував. Суду пояснив, що взяв у позивача спочатку 10000 грн., які передав своєму знайомому ОСОБА_6 для придбання трактора в ОСОБА_7. Останній трактор придбав. Але його треба було перевозити в розібраному виді. Потім взяв у позивача ще 5000 грн., які також передав ОСОБА_6 Трактор так і не був перевезений, бо не вистачило коштів. В подальшому позивач відмовився надавати додатково кошти.

Заслухавши доводи сторони позивача, заперечення відповідача, пояснення свідка, дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що до задоволення не підлягає.

Статтями 11, 509 ЦК України установлено, що зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають в тому числі і з договорів та інших правочинів.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною 2 ст. 1047 Цивільного кодексу України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми.

Частиною 1 ст.1049 ЦК України установлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Судом встановлено, що 10.01.2013 ОСОБА_4 було складено розписку (а.с.4), з якої вбачається, що ОСОБА_4 отримав від ОСОБА_8 10000 грн. як завдаток за перевезення ним трактора Т-25 з ОСОБА_7. І проданий ним ОСОБА_8 за ціною 21500 грн. у робочому стані.

25.01.2014 ОСОБА_5 було складено розписку (а.с.4), з якої вбачається, що ОСОБА_5 зобовязується повернути гроші в сумі 7000 грн. в найближчий час ОСОБА_2, які він взяв у нього авансом як посередник в придбанні трактора Т-25 на території республіки ОСОБА_7. Кошти обіцяв повернути до 15.02.2014.

05.06.2014 ОСОБА_5 склав письмове пояснення (а.с.5) про те, що він неодноразово бачив, як ОСОБА_2 давав гроші громадянину ОСОБА_9 в сумі 5000 грн., 3000 грн., 4000 грн. і гроші на ремонт машини в сумі 2000 грн., 1200 грн. на протязі 2013 року, на придбання коліс для автомобіля, 4 шт. на суму 4000 грн. на оформлення документів суму 3200 грн. в 2014 році.

02.09.2014 ОСОБА_4 склав розписку (а.с.5) про те, що бере в борг у ОСОБА_2 гроші в сумі 5000 грн. для сприяння у придбанні трактора на аукціоні, який відбудеться 02.12.2014.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснив, що позивача він особисто не знає. Відповідач ОСОБА_4 в 2013 році передав йому 8000 грн. для привезення трактора з ОСОБА_7. Трактор він придбав, найняв хлопців, щоб розібрали. Потім ОСОБА_4 дав йому 5000 грн., але їх не вистачило, щоб перевезти трактор в Україну.

Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що між позивачем і відповідачами виникли правовідносини, що виникають з договору купівлі-продажу, регулювання яких передбачене Главою 54 ЦК України, а не боргові зобовязання, що виникають із договору позики. Надані стороною позивача розписки не можна визнати договорами позики в розумінні ст.ст.1046, 1047 ЦК України. Договори позики між позивачем і відповідачами не укладались. За таких обставин, судом не встановлено неправомірності поведінки відповідачів щодо не повернення боргу.

Разом з тим, суд звертає увагу на наступне.

Загальний перелік способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 ЦК України.

Власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини.

У частині другій статті 16 ЦК України визначено способи захисту цивільних прав та інтересів судом: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної ОСОБА_7 Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Порушені право чи інтерес підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема статтею 16 ЦК України, але який є ефективним способом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок щодо нього, суд виходить із його ефективності (стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), яка означає, що вимога про захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, а також забезпечувати поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення -- гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Статтею 5 ЦПК України установлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

У даному спорі позивачем заявлено вимогу про стягнення боргу, що не відповідає встановленим судом правовідносинам між сторонами.

Глава 54 ЦК України визначає ефективні способи захисту порушеного права позивача, як покупця за договором купівлі-продажу, відтак право позивача не може бути ефективно відновлене в обраний ним спосіб.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 17, 77, 78, 81, 141, 247, 259, 263, 264, 265, 267, 280-282 ЦПК України, на підставі ст.ст. 509, 526, 533, 625, 626, 627, 630, 633, 638, 639 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_5, ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Волинської області шляхом подання апеляційної скарги через Луцький міськрайонний суд Волинської області протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 26.06.2018.

Суддя Луцького міськрайонного суду І.Б. Плахтій