Справа № 438/722/17 Головуючий у 1 інстанції: Слиш А.Т.
Провадження № 22-ц/783/532/18 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2018 року м. Львів

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі: головуючого судді: Ванівського О.М.,

суддів: Павлишина О.Ф., Шеремети Н.О.,

секретаря: Цапа П.М.,

за участю: апелянта ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3,

позивача ОСОБА_4 та її представника ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 на рішення Бориславського міського суду Львівської області від 15 січня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_6, третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_7, ОСОБА_7 Лізи-Лаури, виконавчого комітету Бориславської міської ради, як органу опіки та піклування про визнання осіб такими, що втратили право на користування житлом та зобовязання вчинити дії, -

в с т а н о в и л а:

в грудні 2017 року ОСОБА_4 звернулась в суд із позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_6, третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_7, ОСОБА_7 Лізи-Лаури, виконавчого комітету Бориславської міської ради, як органу опіки та піклування про визнання осіб такими, що втратили право на користування житлом та зобовязання вчинити дії.

В обгрунтування позовних вимог зазначала, що їй належить на праві власності квартира АДРЕСА_1. З 08 серпня 2000 року вона прописалася у квартирі і в ній постійно проживає. Крім неї у квартирі зареєстровані за місцем проживання члени сімї: відповідачі по справі дочка ОСОБА_2, внук ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1, треті особи по справі: дочка ОСОБА_8 та внучка ОСОБА_8 Ліза-Лаура, ІНФОРМАЦІЯ_2, які фактично проживають у квартирі.

Відповідачі по справі, у квартирі з 2013 року не проживають, так як вони перебралися проживати у ІНФОРМАЦІЯ_3, про що свідчать довідки Ясенице-Сільнянської сільської ради № 833 від 13.11.2013 року, № 1162 від 16.12.2016 року та № 1167 від 17.10.2016 року, які витребовувались під час оформлення субсидії, а також довідка сільської ради від 01.08.2017 року № 990, акти комісії від 15.12.2015 року та від 27.07.2017 року.

Відповідачі по справі утрудняють позивачу, пенсіонеру по віку, оформлення та отримання державної субсидії на житло, здійснення інших, передбачених законом майнових прав. Тому змушена звернутися до суду про визнання членів сімї - відповідачів по справі, такими, що втратили право користуватися житловим приміщенням - приватною власністю та зняття їх з реєстрації місця проживання у квартирі.

Рішенням Бориславського міського суду Львівської області від 15 січня 2018 рокупозовні вимоги ОСОБА_4 задоволено частково.

Визнано ОСОБА_2, ОСОБА_6 такими, що втратили право користування житловим приміщенням квартири №55 у будинку № 179 «а» по вул. Володимира Великого у м. Бориславі Львівської області.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2, ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 судові витрати, що складаються із судового збору по 320 гривень з кожного.

Рішення суду оскаржив представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3.

В апеляційній скарзі зазначає, що оскаржуване рішення суду в частині визнання осіб такими, що втратили право користування: житловим приміщенням - є незаконним і таким, що підлягає в цій частині до скасування, оскільки висновки суду не відповідають обставинам справи, а рішення прийняте з неправильним застосуванням норм матеріального права. Покликається на те, що суд не взяв до уваги тієї обставини, що ОСОБА_2 не втрачала звязок з квартирою №55 по вул. В.Великого, 179 в м. Борислав - приходила допомагати в хатній роботі, в квартирі знаходяться її особисті речі та речі сина, книжки, підручники. Також зазначає, що визнаючи неповнолітнього ОСОБА_6 таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, суд не врахував поважність причин відсутності за місцем проживання та норми ст.18 Закону України «Про охорону дитинства», яка гарантує право дитини бути забезпеченою житлом. Не маючи зареєстрованого місця проживання дитина позбавлена можливості на отримання та виготовлення необхідних документів.

Враховуючи наведене просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині визнання осіб такими, що втратили права користування житловим приміщенням та прийняти в цій частині нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення апелянта ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3 на підтримання доводів апеляційної скарги, позивача ОСОБА_4 та її представника ОСОБА_5 на її заперечення, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково з огляду на наступне.

Відповідно до ч.ч. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам.

Положеннями частини 1 статті 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі у спірній квартирі не проживають, добровільно виїхали на інше постійне місце проживання, домовленості між сторонами про збереження права користування житлом у разі довготривалої відсутності не було, а тому вважав підставними позовні вимоги в частині визнання ОСОБА_2 та ОСОБА_6, такими, що втратили право користування житловим приміщенням: квартирою №55 у будинку № 179 «а» по вул. Володимира Великого у м. Бориславі Львівської області.

Проте, колегія суддів не може повністю погодитись з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

В силу положень ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ч.3 та ч.4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_4 належить на праві власності квартира АДРЕСА_1, в які остання зареєстрована з 08 серпня 2000р. та постійно проживає.

Як вбачається із матеріалів справи, крім позивача у квартирі зареєстровані також члени її сімї: відповідачі по справі дочка ОСОБА_2 та внук ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_4 та треті особи по справі: дочка ОСОБА_8 та внучка ОСОБА_8 Ліза-Лаура, ІНФОРМАЦІЯ_5.

Також судом встановлено та не заперечується сторонами, що відповідачі по справі у спірній квартирі не проживають, а проживають у ІНФОРМАЦІЯ_6, без реєстрації, що підтверджується довідкою Ясеницької-Сільної сільської ради № 990 від 01 серпня 2017 року.

Згідно наданого акту, складеного комісією ПП «Борислав Комфорт» від 27 липня 2017 року, ОСОБА_2 та ОСОБА_6 10 грудня ІНФОРМАЦІЯ_7 у квартирі АДРЕСА_1 не проживають з 2013 року.

З матеріалів справи також вбачається, що відповідач ОСОБА_2 разом із сином ОСОБА_6 не проживають в у ІНФОРМАЦІЯ_8 з 2013 року, що не заперечується відповідачкою ОСОБА_2

Згідно висновку виконавчого комітету Бориславської міської ради як органу і піклування № 280 від 07 грудня 2017 року вбачається, що орган опіки та піклування вважає не можливим визнавати неповнолітнього ОСОБА_6, таким, що втратив право користування житловим приміщення та знімати його з реєстрації місця проживання є недоцільним та не відповідає інтересам дитини.

Крім того, судом встановлено та підтверджується матеріалами справи неповнолітній ОСОБА_6 з 01.09.2016р. по 01.07.2017р. навчався в Монастирському духовно-професійному училищі ім. Іоана Дамаскіна (м.Київ).(а.с.93)

Відповідно до довідки №11 від 29.01.2018р. ОСОБА_6 навчається в Чернігівському Духовному училищі на денній формі навчання з 01.09.2017р. по 01.06.2020р. на пастирсько-богословському відділенні(а.с.94)

Відповідно до частини першої статті 156 ЖК України та частини першої статті 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, що проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом.

Згідно із частиною другою статті 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

З урахуванням вказаних вище норм ЦК України, ЖК України та встановленого судом факту не проживання відповідача ОСОБА_2 в спірній квартирі без поважних причин понад 1 рік та відсутності домовленості між сторонами про збереження права користування житлом у разі довготривалої відсутності, колегія суддів погоджується і з висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги ОСОБА_4 в частині визнання ОСОБА_2, такою, що втратили право користування житловим приміщенням: квартирою №55 у будинку № 179 «а» по вул. Володимира Великого у м. Бориславі Львівської області є підставним.

Разом з тим, судом не враховано, що відповідач ОСОБА_6 не проживає в спірній квартирі понад встановлений ст. 405 ЦК строк, з поважних причин(навчання), а тому були відсутні підстави для визнання його таким, що втратив право користування жилим приміщенням.

У зв'язку з викладеним, рішення суду першої інстанції про задоволення позову в частині визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням квартири №55 у будинку № 179 «а» по вул. Володимира Великого у м. Бориславі Львівської області є правильним та обґрунтованим.

Разом з тим, оскаржуване рішення суду підлягає скасуванню в частині визнання ОСОБА_6 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, оскільки останній не проживає в спірній квартирі, понад встановлений ст. 405 ЦК строк, з поважних причин.

В решті рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Бориславського міського суду Львівської області від 15 січня 2018 року в частині визнання ОСОБА_6 таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартири №55 у будинку № 179 «а» по вул. Володимира Великого у м. Бориславі Львівської області - скасувати та прийняти в цій частині нову постанову, якою у задоволенні цієї позовної вимоги відмовити.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 13.06.2018 року.

Головуючий: О.М.Ванівський

Судді: О.Ф. Павлишин

ОСОБА_9