Єдиний унікальний номер 448/1467/17
Провадження № 2/448/365/18
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І м е н е м У к р а ї н и
26.06.2018 року Мостиський районний суд Львівської області в складі:
головуючого судді Кічака Ю.В.,
при секретарі Шегинській Л.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Мостиська цивільну справу за позовом заступника керівника Городоцької місцевої прокуратури Львівської області в інтересах держави в особі Львівської обласної ради до ОСОБА_1, третя особа Комунальна установа Львівської обласної ради «Львівський регіональний фтизіопульмонологічний клінічний лікувально-діагностичний центр», про відшкодування витрат лікувального закладу на стаціонарне лікування потерпілих від кримінального правопорушення,
Заступник керівника Городоцької місцевої прокуратури Львівської області в інтересах держави в особі Львівської обласної ради звернувся з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування витрат лікувального закладу на стаціонарне лікування потерпілих від кримінального правопорушення.
Свої вимоги мотивує тим, що вироком Мостиського районного суду Львівської області від 07.07.2016р. ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. Даним вироком суду встановлено, що ОСОБА_1 21.01.2016р. близько 13.30 год., керуючи технічно справним автомобілем марки «Фіат Скудо», реєстр. №СЕ3623ВС та рухаючись дорогою «Львів-Шегині» у напрямку с.Шегині Мостиського району Львівської області, при проїзді ділянки даної дороги на 79 км +100м в межах с.Шегині Мостиського району та здійсненні маневру повороту праворуч на дорогу в напрямку с.Буців в порушення вимог п.12.1 Правил дорожнього руху України не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, не вибрав безпечної швидкості руху та не врахував стану дорожнього покриття (ожеледиці), внаслідок чого не справився з керуванням та здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_2, котрий слідував назустріч та слідував по лівому узбіччю дороги по ходу руху автомобіля, яким керував ОСОБА_1
Зазначає, що в результаті наїзду, потерпілому ОСОБА_2 заподіяно тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, у виді закритих переломів 7-9 ребер справа, надходження крові та повітря в плевральні порожнини (гемопневмоторакс), які ускладнилися підшкірною емфіземою (вихід повітря під шкіру грудей).
Вказує, що з приводу вказаних тілесних ушкоджень ОСОБА_2 перебував на стаціонарному лікуванні в комунальній установі Львівської обласної ради «Львівський регіональний фтизіопульмонологічний клінічний лікувально-діагностичний центр», зокрема в 2-му торакальному відділенні з 21.01.2016р. по 19.02.2016р. з діагнозом «закрита травма грудної клітки справа, множинні переломи ребер (7-9) зі зміщенням, посттравматичний гемо пневмоторакс, общирна підшкірна емфізема обох легень та шиї».
Стверджує, що загальна сума затрачених коштів на лікування ОСОБА_2 становить 3270,24 грн. та така відповідачем ОСОБА_1 не відшкодована.
Враховуючи наведене, просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача ОСОБА_1 до обласного бюджету м.Львова на користь Львівської обласної ради понесені комунальною установою Львівської обласної ради «Львівський регіональний фтизіопульмонологічний клінічний лікувально-діагностичний центр» витрати в розмірі 3270,24 грн. на лікування потерпілого ОСОБА_2
Прокурор в судове засідання не зявилася, однак подано до суду заяву, в якій вказано, що підтримують заявлені позовні вимоги, просить розглянути справу за її відсутності та не заперечують щодо ухвалення заочного рішення по справі.
Представник позивача Львівської обласної ради в судове засідання не зявився, надіслав заяву про розгляд справи за відсутності позивача та його представника, у якій зазначив, що позов підтримує та просить такий задовольнити.
Представник третьої особи - Комунальної установи Львівської обласної ради «Львівський регіональний фтизіопульмонологічний клінічний лікувально-діагностичний центр» в судове засідання не зявився, а надіслав заяву про розгляд справи за його відсутності з вимогою задовольнити заявлені позовні вимоги.
Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку по місцю його реєстрації, причин неявки суду не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи не подавав.
Враховуючи положення ст.280 ЦПК України, а також те, що відповідач належним чином повідомлений про дату, і час і місце судового розгляду, про причини неявки суду не повідомив, а також враховуючи те, що позивач не заперечував проти заочного вирішення справи, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Оскільки розгляд справи відбувся за відсутності сторін, то відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Станом на 26.06.2018р. відзив на позов від відповідача ОСОБА_1 до суду не надійшов, а тому суд розглядає справу за наявними у справі письмовими доказами.
Дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно зясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступного висновку.
Згідно ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставин, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, що врегульовано частиною 3 ст.12 ЦПК України.
Згідно ч.6 ст.82 ЦПК України, вирок суду у кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обовязковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Судом встановлено, що вироком Мостиського районного суду Львівської області від 07.07.2016р. (по справі ЄУН448/673/16-к) відповідача ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. Даний вирок набрав законної сили 09.08.2016р.
Вироком суду встановлено, що 21.01.2016р. близько 13 год. 30 хв. обвинувачений ОСОБА_1, керуючи технічно справним автомобілем марки «Фіат Скудо», реєстр. №СЕ3623ВС, та рухаючись дорогою «Львів-Шегині» у напрямку с.Шегині Мостиського району Львівської області, при проїзді ділянки даної дороги на 79 км +100м в межах с.Шегині Мостиського району та здійсненні маневру повороту праворуч на дорогу в напрямку с.Буців в порушення вимог п.12.1 Правил дорожнього руху України не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, не вибрав безпечної швидкості руху та не врахував стану дорожнього покриття (ожеледиці), внаслідок не справився з керуванням та здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_2, котрий слідував назустріч та слідував по лівому узбіччю дороги по ходу руху автомобіля, яким керував ОСОБА_1

В результаті наїзду, потерпілому ОСОБА_2 заподіяно тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, у виді закритих переломів 7-9 ребер справа, надходження крові та повітря в плевральні порожнини (гемопневмоторакс), які ускладнилися підшкірною емфіземою (вихід повітря під шкіру грудей).

Порушення вищевказаних вимог правил безпеки дорожнього руху обвинуваченим ОСОБА_1 знаходяться в прямому причинному зв'язку з наслідками вчиненої ним дорожньо-транспортної пригоди наїзду на пішохода ОСОБА_2 і спричиненню йому тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння.

Відповідно до п.7 Постанови Пленуму ВСУ №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» розглядаючи позов, який випливає з кримінальної справи, суд не вправі обговорювати вину відповідача, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування.

З цих підстав суд вважає, що вироком Мостиського районного суду Львівської області від 07.07.2016р. доведено вину відповідача ОСОБА_1 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, прямим результатом якого стало заподіяння позивачу матеріальної шкоди у розмірі 3270,24 грн.

Як вбачається із довідки Комунальної установи Львівської обласної ради «Львівський регіональний фтизіопульмонологічний клінічний лікувально-діагностичний центр» за №1168 від 06.10.2017 року, ОСОБА_2, 25.01.1935р.н., знаходився на стаціонарному лікуванні в 2-му торакальному відділенні з 21.01.2016 року по 19.02.2016 року (24 л/днів). Вартість одного ліжко дня в даному відділенні становить 136,26 грн., тобто 136,26 грн. х 24 ліжко-днів становить 3270,24 грн.

Зазначена сума коштів, що була затрачена закладом охорони здоровя на лікування ОСОБА_2, на час розгляду справи в суді відповідачем ОСОБА_3 в добровільному порядку не відшкодована.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду визначені в ч.1 ст.1166 ЦК України, де вказано, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч.2 ст.1191 ЦК України держава, ОСОБА_4 Крим, територіальні громади, юридичні особи мають право зворотної вимоги до фізичної особи, винної у вчиненні злочину, у розмірі коштів, витрачених на лікування особи, яка потерпіла від цього злочину.

Відповідно до положень ч. ч. 1, 3 ст. 1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобов'язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров'я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров'я, що є у державній власності, у власності Автономної ОСОБА_4 Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету.

Тобто, виходячи з положень даної статті особа, яка вчинила злочин, крім загального обов'язку відшкодувати шкоду потерпілому від цього злочину, зобов'язана відшкодувати закладу охорони здоров'я витрати на лікування потерпілого. При цьому дана стаття має застосовуватися не тільки коли особа вчиняє злочин проти життя та здоров'я особи, але і у випадку вчинення особою будь-якого іншого злочину, що кваліфікується за іншими статтями Кримінального кодексу України, якщо вчинення такого злочину потягло за собою необхідність лікування потерпілих у закладах охорони здоров'я.

Відповідно до розяснень п.3-6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 07.07.1995 року №11 «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» судам слід мати на увазі, що питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16 липня 1993 року.

Відповідно до п.2 вказаного Порядку сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров'я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі та вартості витрат на його лікування в день. Кількість ліжко-днів визначається на підставі медичної картки стаціонарного хворого (форма 003(у) або інших документів, які підтверджують дати госпіталізації та виписки хворого із стаціонару лікувального закладу. Визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день провадиться виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичних витрат за місяць (в якому проводилось лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентаря та обладнання.

Згідно п.3 Порядку визначена сума коштів на лікування потерпілого стягується судом з обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, при ухваленні вироку за позовом закладу охорони здоров'я або прокурора. У разі коли при ухваленні вироку сума коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого, ще не була визначена і рішення про їх відшкодування не було прийнято, стягнення провадиться в порядку цивільного судочинства за позовом вказаних юридичних осіб. У такому ж порядку відшкодовуються витрати на стаціонарне лікування особи, яка постраждала від злочину, в разі закриття кримінального провадження за нереабілітуючими обставинами.

У відповідності до п.4 згаданого вище порядку, стягнені в установленому порядку кошти залежно від джерела фінансування закладу охорони здоровя, у якому перебував на стаціонарному лікуванні потерпілий, зараховуються до відповідного бюджету або на користь юридичної особи (відомства), якій належить заклад охорони здоровя.

Таким чином, оскільки вина відповідача ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення встановлена вироком Мостиського районного суду Львівської області від 07.07.2016 року, який набрав законної сили, то відповідно до вищенаведених положень чинного законодавства, останній зобовязаний відшкодувати закладові охорони здоров'я витрати, витрачені на лікування потерпілого ОСОБА_2 за час його перебування на стаціонарному лікуванні в комунальній установі Львівської обласної ради «Львівський регіональний фтизіопульмонологічний клінічний лікувально-діагностичний центр» в розмірі 3270,24 коп., а тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги є підставними та підлягають до задоволення.

Відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір на користь держави в сумі 640 грн.

Керуючись ст.ст.12, 13, 76-81, 133, 141, 258, 259, 264, 265, 268, 280-284 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов заступника керівника Городоцької місцевої прокуратури Львівської області в інтересах держави в особі Львівської обласної ради до ОСОБА_1, третя особа Комунальна установа Львівської обласної ради «Львівський регіональний фтизіопульмонологічний клінічний лікувально-діагностичний центр», про відшкодування витрат лікувального закладу на стаціонарне лікування потерпілих від кримінального правопорушення - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, жителя та зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, до обласного бюджету м.Львова на користь Львівської обласної ради (р/р 0001, МФО 825014, код за , ГУ ДКСУ у Львівській області 21080500) понесені комунальною установою Львівської обласної ради «Львівський регіональний фтизіопульмонологічний клінічний лікувально-діагностичний центр» витрати на лікування потерпілого від злочину ОСОБА_2 в розмірі 3270 (три тисячі двісті сімдесят) грн. 24 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 640 (шістсот сорок) гривень судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, відповідно до вимог ст.284 ЦПК України.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим кодексом, через Мостиський районний суд Львівської області до апеляційного суду Львівської області. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Заочне рішення може бути оскаржене позивачем в загальному порядку, встановленому цим кодексом, через Мостиський районний суд Львівської області до апеляційного суду Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Ю.В.Кічак

Рішення набрало законної сили «___» ______________ 20 р.

Суддя Ю.В.Кічак