Справа № 466/1622/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 червня 2018 року м. Львів

Шевченківський районний суд м. Львова

у складі: головуючого судді Свірідової В.В.

за участю секретаря Шаповалової Ю.О.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

справа №466/1622/14-ц

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні квартирою шляхом вселення

ВСТАНОВИВ :

14.03.2014 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду м. Львова з позовною заявою до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні квартирою та вселення, в якій з врахуванням уточненої позовної заяви від 06.12.2017 року просить суд ухвалити рішення, яким усунути перешкоди в користуванні квартирою №82 по вул. Лінкольна, 10А в м.Львові шляхом вселення до цієї квартири і передачі ключів від вхідних дверей зазначеної квартири для виготовлення дублікатів, та зобов'язати ОСОБА_3 в подальшому не чинити перешкоди в користуванні квартирою №82 по вул. Лінкольна, 10А в м.Львові; встановити порядок користування квартирою №82 по вул. Лінкольна, 10А в м.Львові, а саме: виділити позивачу в користування житлову кімнату пл. 13,6 кв.м. та лоджію, пл. 1,4 кв.; в користування відповідачки ОСОБА_3 виділити житлову кімнату пл.23,5 кв.м.; приміщення коридору пл.9,6 кв.м, туалету пл.2,1 кв.м., кухні пл. 14,0 кв.м., ванної кімнати пл.3,8 кв.м. залишити у їх з відповідачкою спільному користуванні.

Ухвалою від 27.06.2018 року цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні квартирою шляхом вселення та встановлення порядку користування квартирою в частині позовної вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення порядку користування квартирою №82 по вул. Лінкольна, 10А в м. Львові, а саме: виділення в користування житлову кімнату пл. 13,6 кв.м. та лоджію пл. 1,4 кв.м.; в користування відповідачки ОСОБА_3 виділити житлову кімнату пл. 23,5 кв.м; приміщення коридору пл. 9,6 кв.м, туалету пл. 2,1 кв.м, кухні пл. 14,0кв.м, ванної кімнати пл. 3,8 кв.м. залишити у спільному користуванні залишено без розгляду.

В обґрунтування уточнених позовних вимог покликається на те, що в зареєстрованому шлюбі з відповідачкою вони перебували з 30.06.2001р. по 26.06.2013р.

За час перебування в шлюбі нами було придбано квартиру за адресою: м. Львів, вул. Лінкольна, 10А/82, яка була оформлена на відповідачку, що підтверджується Свідоцтвом про право власності на квартиру, виданим 16.11.2011р. Управлінням комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради.

Квартира була придбана шляхом участі у фінансуванні будівництва.

Згідно ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Так як відповідачка відмовилась зареєструвати місце проживання позивача в спільно придбаній ними квартирі, ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду з позовом про поділ майна подружжя.

Після подання ним позовної заяви про поділ майна подружжя, ОСОБА_3 почала чинити перешкоди в користуванні власністю, хоча, виходячи з її зустрічного позову про поділ майна подружжя, відповідачка не заперечує, що квартира є спільним майном подружжя.

Внаслідок дій відповідачки, позивач звернувся із заявою до Шевченківського РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області, що підтверджується протоколом від 10.04.2013 року.

Працівниками Шевченківського РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області, було проведено бесіду профілактичного характеру про недопустимість зі сторони ОСОБА_3 в майбутньому вчинення протиправної поведінки.

Незважаючи на це, відповідачка не припинила вчиняти дії, які полягають у чиненні позивачу перешкод у користуванні квартирою. Всі намагання ОСОБА_1 попасти в квартиру є марними.

Так як дана квартира є єдиним житлом позивача, яким, через чинення з боку відповідачки перешкод, не може користуватися, він вимушений винаймати житло, що потребує значних матеріальних затрат.

Враховуючи те, що позивач ОСОБА_1 не має доступу до квартири, до своїх речей, які в ній залишились, в тому числі і до одягу, а тому внаслідок зміни погоди та пори року він вимушений купувати собі новий одяг, що знову ж таки тягне за собою значні матеріальні витрати.

Відтак, з метою захисту порушених прав, позивач вимушений звернутися до суду та просить позов задовольнити.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 та позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримали повністю, надавши пояснення аналогічні тим, що викладені в позовній заяві. Просять позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 та представник відповідача ОСОБА_4 в судовому засіданні позов заперечили з підстав, викладених в письмовому відзиві, долученому до матеріалів справи. Просили відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно з положеннями ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. При цьому дані докази повинні бути належними та достовірними, як це передбачено ст. ст. 77-79 ЦПК України.

Судом встановлено та підтверджено письмовими доказами наступне.

30 червня 2001 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було укладено шлюб, який був зареєстрований відділом РАГС Шевченківського районного управління юстиції м. Львова, актовий запис №218. Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 26.06.2013 року розірвано шлюб між сторонами (а.с.4).

Відповідно до свідоцтва про право власності на квартиру від 16.11.2011р., виданого на підставі наказу Управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради від 16.11.2011р. №2066 Ж-Ш, відповідачу ОСОБА_3 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1 (а.с.5).

Згідно технічного паспорту, виданого ОКП ЛОР «БТІ та ЕО», квартира АДРЕСА_1 складається з 2-х кімнат житловою площею 37,1кв.м., загальною площею 68,0кв.м. (а.с.86-87).

Ухвалою від 28.04.2014 року зупинено провадження у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні жилим приміщенням та вселення до вирішення по суті цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя (а.с.40).

Так, рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 30 травня 2016 року, позов ОСОБА_1 та зустрічний позов ОСОБА_3 задоволено частково. Виділено у власність ОСОБА_1: 1/2 ідеальну частку квартири АДРЕСА_2 та автомобіль марки Daewoo Nexia, 2006 року випуску, номерний знак НОМЕР_1; меблі і майно, які знаходяться у квартирі АДРЕСА_3; ОСОБА_3: 1/2 ідеальну частку квартира АДРЕСА_2; меблі, майно, які знаходяться у квартирі АДРЕСА_4. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 33 451 грн 5 коп. - половину вартості автомобіля Daewoo Nexia, 2006 року випуску, номерний знак НОМЕР_1. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 23 листопада 2017 року рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 30 травня 2016 року та додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 2 серпня 2016 року скасовані та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_3 Поділено майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3, а саме: квартиру АДРЕСА_5, автомобіль Daewoo Nexia, 2006 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 та предмети домашньої обстановки та вжитку. Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/3 ідеальну частку квартири АДРЕСА_4. Визнано за ОСОБА_3 право власності на 2/3 ідеальних частки квартири АДРЕСА_4. Визнано за ОСОБА_1 право власності на автомобіль Daewoo Nexia, 2006 року випуску, номерний знак НОМЕР_1. Визнано за ОСОБА_1 та ОСОБА_3 право власності по 1/2 ідеальній частці предметів домашньої обстановки та вжитку за кожним, які знаходяться у квартирі АДРЕСА_6 у Львові, а саме: меблі передпокою, кухонні меблі, шафа-купе в спальній кімнаті, двоспальне ліжко з матрацом, карниз у вітальні, карниз у кухні, тумба з дзеркалом, килим на підлогу, тумбочка у спальній кімнаті, світильник бра - 2 штуки, кутовий диван, стіл розсувний, стіл журнальний, тумба під телевізор, пральна машина BOSH, ноутбук LENOVO, диван малютка сірого кольору, кухонний стіл, дві табуретки, телевізор JVC. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Крім того, в судовому засіданні встановлено, що постановою Верховного суду від 21.03.2018 року, касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Рішення апеляційного суду Львівської області від 23 листопада 2017 року в частині визнання за ОСОБА_5 права власності на 1/3 ідеальної частини квартири АДРЕСА_4 та за ОСОБА_3 права власності на 2/3 ідеальних частин цієї квартири скасовано. Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 30 травня 2016 року в частині виділення у власність ОСОБА_5 1/2 ідеальної частини квартири АДРЕСА_2 та ОСОБА_3 1/2 ідеальної частини цієї квартири - залишити в силі (а.с.148-152).

Відтак, позивачу ОСОБА_1 та відповідачу ОСОБА_3 належить на праві приватної спільної часткової власності по 1/2 частки квартири АДРЕСА_2, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №127201416 від 12.06.2018 року (а.с. 153).

Отже, з урахуванням часток співвласників у справі спільної часткової власності, суд приходить до висновку, що позивач має право користуватися квартирою № 82 у будинку № 10-а по вул. Лінкольна у м. Львові у розмірі 1/2 частки.

Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Статтями 317, 319 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до висновків Верховного Суду України викладених у постанові від 16 січня 2012 р. у справі № 6-57цс11 - у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм житловим приміщенням, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод.

У відповідності до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Проаналізувавши вищевказані норми закону та як встановлено в судовому засіданні, відповідач ОСОБА_3 перешкоджає позивачу користуватися належному йому на праві власності квартирою на власний розсуд. З даного приводу ОСОБА_1 звертався в правоохоронні органи з заявою про те, що відповідач ОСОБА_3 перешкоджає йому користуватися частиною квартири АДРЕСА_2 та поміняла замки у вхідних дверях, що підтверджується протоколом про прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 10.04.2013 року (а.с.6), заявою від 05.12.2017 року (а.с.90), заявою від 16.12.2017 року (а.с.92).

Крім того, з заяви позивача ОСОБА_1, яка адресована відповідачу ОСОБА_3 та посвідчена приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_6 вбачається, що позивач даною заявою повідомляв відповідача, що він як співвласник квартири АДРЕСА_2 має намір вселитися в дану квартиру 16.12.2017 року о 11.00год. Однак, так як у квартирі поміняні замки вхідних дверей, ОСОБА_1 просить відповідача у зазначений час бути у квартирі та не чинити перешкод при вселенні (а.с.89).

Також в судовому засіданні свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 надали пояснення, що дійсно колишня дружина ОСОБА_3 перешкоджає позивачу користуватися частиною квартири АДРЕСА_2 та поміняла замки у вхідних дверях.

Виходячи з характеру спірних відносин та доведення суду правомірності набуття позивачем права власності на частину спірної квартири, є підстави для задоволення позову ОСОБА_1 в частині вимог щодо усунення перешкод в користуванні квартирою шляхом вселення до квартири, оскільки на час звернення з цим позовом до суду фактичні шлюбні відносини між сторонами припинено, позивач має намір вселитись та проживати в цій квартирі, виникнення між сторонами суперечок щодо користування спірною квартирою та неможливість спільного сумісного проживання внаслідок фактичного припинення шлюбних відносин визнано сторонами спору, тому визначений позивачем спосіб захисту є правомірним та має за мету відновити порушенні права позивача, як співвласника квартири, на реалізацію в повній мірі права власності на об'єкт нерухомого майна та припинення порушень з боку відповідача в майбутньому.

Окрім зазначеного, в даній ситуації суд звертає увагу на те, що статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано кожному право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно гуртуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Враховуючи вищевикладене, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та з урахуванням того, що відповідач перешкоджає позивачу користуватися належному йому на праві часткової власності квартирою на власний розсуд, сторони не досягли згоди у визначенні порядку користування квартирою, яка є їх спільною частковою власністю, суд з метою захисту права власності усіх співвласників квартири, дійшов висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення в повному обсязі.

Крім того, в силу дії ст. 141 ЦПК України до стягнення з відповідача підлягає розмір судових витрат, сплачених позивачем при зверненні з позовною заявою до суду.

У звязку з наведеним, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача 243,00 грн. судового збору.

Керуючись ст.ст.13,76,81,82,83,89,95,247,263,265,268 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ :

Позов задовольнити повністю.

Усунути ОСОБА_1, (05.01.1950р.н., ІПН НОМЕР_2, проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1) перешкоди в користуванні квартирою №82 по вул. Лінкольна, 10А в м. Львові шляхом вселення до цієї квартири і передачі ОСОБА_1 ключів від вхідних дверей зазначеної квартири для виготовлення дублікатів та зобовязати ОСОБА_3, (24.04.1960р.н., ІПН НОМЕР_3, проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2) в подальшому не чинити ОСОБА_1 перешкоди в користуванні квартирою №82 по вул. Лінкольна 10А в м. Львові.

Стягнути з ОСОБА_3 (24.04.1960р.н., ІПН НОМЕР_3) в користь ОСОБА_1 (05.01.1950р.н., ІПН НОМЕР_2) судовий збір в розмірі 243,60 грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення апеляційної скарги.

Суддя ОСОБА_9