Провадження № 2/522/1081/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2018 року Приморський районний суд м. Одеси

у складі: головуючого судді Бойчука А.Ю.

за участю секретаря Іскрич В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

08.06.2017 року ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулися до Приморського районного суду м. Одеси з позовною заявою до ОСОБА_3, згідно якої просили:

-зобов'язати ОСОБА_3 відшкодувати ОСОБА_1, ОСОБА_2 матеріальну шкоду у розмірі 5 833,74 грн.;

-зобов'язати ОСОБА_3 відшкодувати ОСОБА_1, ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 50000,00 грн.

При цьому позивачі посилаються на таке.

ОСОБА_3 є співвласником квартири АДРЕСА_1 мешканцями якої є й позивачі. Позивачі зазначили, що внаслідок недбалого утримання з боку відповідача своєї частки квартири (відсутнє скло на вікні її кімнати та опалення), позивачі у січні 2017 року захворіли на ГРВІ, у зв'язку з чим, були вимушені витратити на необхідні ліки 5 833,74 грн та зазнали моральної шкоди, яку оцінили в розмірі 50000,00 грн, що й стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Представники позивачів в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив суд у його задоволенні відмовити в повному обсязі з підстав передбачених у відзиві на позовну заяву.

Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до них документи, заслухавши пояснення осіб, які брали участь у справі, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_1 на праві приватної власності належить 235/1000 частки квартири АДРЕСА_1 яка складається з однієї житлової кімнати жилою площею 34,9 кв.м., а також, 235/1000 частки коридорів 1,6,9,11,12, 235/1000 частини кухні 8, 235/1000 частини ванної 14, 235/1000 частини туалету, що підтверджується договором купівлі-продажу нерухомого майна, зареєстрованого на Чорноморській товарній біржі в «Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю» № 98/00069 від 21 жовтня 1998 року, копія якого наявна в матеріалах справи. Позивач ОСОБА_2 є донькою ОСОБА_1, та зареєстрована за тією ж адресою, що підтверджується копією довідки (випискою з домової книги про склад сім'ї та реєстрацію) від 29.05.2017 року № 1277.

Як встановлено судом, відповідачу ОСОБА_3, також, на праві приватної власності належить частка квартири АДРЕСА_1 За цією адресою вона зареєстрована ді своїми дітьми. Але відповідач фактично мешкає за другою адресою, оскільки у неї з позивачами склалися неприязні стосунки.

Позивачі в своєму позові посилалися на те, що вже 15 років в частині квартири, яка належить ОСОБА_3 відсутнє скло в вікнах, опади потрапляють у квартиру, тому у всій квартирі дуже низька температура, висока вологість. Через низьку температуру постійно відбуваються аварії з трубами опалення. Кімнати, що належать ОСОБА_4, знаходяться в жахливому стані, ремонт не проводився в них жодного разу, стіни, підлога, прорізи вікон руйнуються. Неодноразово ОСОБА_2 зверталася в різні організації з проханням проведення обстеження та усунення виявлених порушень.

Згідно З відповіддю № С-1882 від 20.01.2017 року, житлово-комунального сервісу «Порто-Франківський», співробітниками обслуговування ділянки № 1 було проведено обстеження і виявлено, що на вікнах відсутнє скління, у наслідок чого відбувається потрапляння атмосферних опадів в квартиру. Проте, вручити припис ОСОБА_4 про приведення квартири в належний санітарний і технічний стан не можливо через відсутність власника за даною адресою.

Листом від 13.02.2017 року № 01-29/С-8, Управління розглянувши заяву позивачів від 16.01.2017 року № 01-29/С-В, повідомило, що виходом на місце 29.01.2017 року спеціалістами управління в результаті перевірки, власник кімнати у кв. 21 на час перевірки був відсутній, об'єкт був відчинений, вікна були засклені, зашиті фанерою та ковдрою, ознак будівельних робіт не спостерігається.

У своєму письмовому відзиві до позову, відповідач пояснила, що дійсно є співвласником квартири АДРЕСА_1 та зареєстрована в ній зі своїми дітьми, однак мешкає з ними за іншою адресою. Проте, як пояснила ОСОБА_3, з дати придбання у власність частки спірної квартири, співвласник цієї квартири, ОСОБА_1 та її дочка, ОСОБА_2, перешкоджають їй користуватися своєю власністю. Вони регулярно змінюють замки вхідної двері, відмовляються впускати до спірної квартири. Так, 22.12.2016 року, ОСОБА_2 не впустила відповідача до своєї квартири, ув'язку з чим, остання викликала дільничого інспектора Приморського відділу ГУНП України в Одеській області ОСОБА_5. який прийняв заяву та пояснення громадянки ОСОБА_6, копії заяви та пояснень наявні в матеріалах справи. У своїх письмових поясненнях гр. ОСОБА_2 підтвердила, що не надає ключі від дверей гр. ОСОБА_3

Щодо вимог позивачів про відшкодування на їх користь матеріальної шкоди в розмірі 5 833,74 грн. гривень суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного суду України №6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди по винні мати на увазі, що відповідно до статей 440 і 450 ЦК шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Вказані висновки в частині необхідності встановлення винної особи та безпосереднього причинного звязку між неправомірними діями особи, яка завдала шкоду та цієї шкодою.

Фактичною підставою для застосування відповідальності є вчинення особою правопорушення. Юридичною підставою позадоговірної відповідальності є склад цивільного правопорушення, елементами якого є шкода, протиправна поведінка, причинний зв'язок між шкодою і протиправною поведінкою, вина.

Шкода - це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом.

Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків.

Причинний зв'язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв'язок протиправної поведінки і шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком.

При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов'язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Позивачі посилалися на те, що внаслідок протиправних дій відповідача, а саме внаслідок не здійснення нею ремонтних робіт у своїй кімнаті, позивачам було спричинено матеріальні збитки на суму 5 833,74 грн., яку позивачі повинні були витратити на ліки внаслідок захворювання на ГРВІ у січні 2017 року.

Проте, з матеріалів справи не вбачається та позивачами не доведено факту заподіяння їм матеріальної шкоди саме ОСОБА_3, також, судом не встановлено протиправності дій відповідача. Доводи позивачів суд вважає непереконливими, оскільки наявні в матеріалах справи докази та встановлені на їх підставі обставини справи не підтверджують сукупність необхідних складових для притягнення відповідача до цивільної відповідальності, а отже, не дають і достатніх правових підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.

Крім того, з наданих позивачами копій квитанцій вбачається, що загальна сума витрат, які вони понесли на лікування складає 833,47 гривень, проте жодних доказів на підтвердження інших витрат позивачами суду не надано, у зв'язку з чим, розмір матеріальної шкоди в розмірі 5833,73 є необґрунтованим.

Щодо позовних вимог про стягнення на користь позивачів в частині заподіяння моральної шкоди в розмірі 50000,00 гривень, суд зазначає наступне.

Пунктом третім частини другої статті 11 ЦК України передбачено, що завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, як юридичний факт, є підставою виникнення цивільних прав і обов'язків.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами статті 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (ч. 1ст. 1167 ЦК України).

На підставі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (ч. ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України).

За правилами ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до п. 5 постанови Пленуму ВСУ №4 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Пунктом 18 Постанови Пленуму передбачено, що при розгляді справ про відшкодування моральної шкоди суди мають виявляти і всебічно з'ясовувати причини й умови, що призводять до порушення прав фізичних і юридичних осіб та заподіяння їм моральної шкоди.

Тобто, умовами застосування цих норм є завдання шкоди (майнової, моральної) неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, наявність причинного зв'язку між цими діями (бездіяльністю) і шкодою та вина заподіювача. Відсутність хоча б одного з елементів виключає цивільно-правову відповідальність.

Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Наявність моральної шкоди доводиться потерпілим, який в позовній заяві має зазначити, які моральні страждання та у зв'язку з чим він поніс і чим обґрунтовується розмір компенсації.

Позивачі посилалися на те, що протиправними діями відповідача їм були завдані моральні страждання, у зв'язку із знищенням та пошкодженням їх майна.

Між тим, суд не приймає до уваги такі твердження позивачів як підставу позову, оскільки: відсутні будь-які докази того, що саме діями відповідача були спричинені моральні страждання, погіршення здоров'я та самопочуття позивачів тощо.

Крім того, вимоги щодо стягнення моральної шкоди в розмірі 50 000,00 гривень не містять жодного обґрунтування саме такого розміру завданої моральної шкоди.

Виходячи з цього, позивачі не довели належним чином наявність моральних збитків, зазначених ними у позові, безпосередній причинний зв'язок між правопорушенням і заподіянням збитків, розмір відшкодування та його обрахування.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позивачами не доведено факту захворювання на гостру респіраторну вірусну інфекцію саме внаслідок дій відповідача. Крім того, у судовому засіданні не знайшло свого підтвердження те, що саме внаслідок винних дій відповідача позивачам завдано матеріальної та моральної шкоди, також, не надано доказів наявності такої шкоди, у зв'язку із чим суд не вбачає підстав для задоволення позову.

Згідно зі ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.ч.1,5,6 ст.81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.1 ст.89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

На основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, з огляду на те, що цивільне судочинство не може ґрунтуватись на припущеннях, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову.

На підставі викладеного та керуючись: ст. ст. 2, 4, 13, 76-81, 95, 258-259, 263 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1), ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_2, що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1) до ОСОБА_3 (РНОКПП: НОМЕР_3, що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1) про відшкодування завданої матеріальної та моральної шкоди - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду складено 11.06.2018 року.

Суддя: А.Ю. Бойчук