08.06.2018 227/1848/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

8 червня 2018 року Добропільський міськрайонний суд Донецької області в складі:

Головуючого - судді Тітової Т.А.

При секретарі Михайловській Т.П.

За участю представника позивача ОСОБА_1

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Добропілля цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення витрат,

В с т а н о в и в :

ОСОБА_2 в травні 2018 року звернувся суд з цим позовом до ОСОБА_3 про стягнення 6118,24 грн. половини понесених з 1 липня 2016 року витрат на сплату комунальних послуг.

Позивач зазначив, що перебував з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 26 липня 2003 року, який розірвано на підставі рішення суду від 31 жовтня 2016 року. У них народилось двоє дітей: ОСОБА_4 11 вересня 2004 року і Данило 6 травня 2008 року, які проживають з матірю.

За час сумісного проживання на підставі договору міни квартири від 12 серпня 2011 року, посвідченого нотаріусом, вони придбали у спільну сумісну власність квартиру, розташовану в м. Добропілля Донецької області, мкр. Молодіжний 24-19. В даній квартирі зареєстровані всі члени сімї.

З 01 липня 2016 року відповідач припинила брати участь в оплаті комунальних послуг.

За період з 1 липня 2016 року по 1 травня 2018 року ним було сплачено 12235,47 грн., в том числі: за утримання квартири 3649,16 грн., за централізоване опалення 7783,23 грн., за вивіз сміття 804,08 грн. Доля у витратах, що припадає на відповідача як співвласника житла, становить 6118,24 грн.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 участі не приймав.

Представник позивача ОСОБА_1 підтримала позовні вимоги ОСОБА_2 і просить позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 звернулась до суду з заявою про розгляд справи за її відсутності.

У відзиву на позов ОСОБА_3 позовні вимоги не визнала, посилаючись на те, що її доля у квартирі не визначена, вона житлом не користується, в ньому не проживає, тому комунальні витрати має нести позивач як власник, на імя якого придбане дане житло.

Вислухавши пояснення, дослідивши докази, суд дійшов такого висновку.

Як встановлено матеріалами справи, сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 26 липня 2003 року, у них народилось двоє дітей: сини ОСОБА_5 11 вересня 2004 року і Данило 06 травня 2008 року.

Рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 31 жовтня 2016 року шлюб розірваний ( а.с.7).

Як вбачається із договору міни квартири, посвідченого нотаріально 12 серпня 2011 року, сторони в період шлюбу на імя ОСОБА_2 придбали шляхом міни однокімнатної квартири, розташованої в м. Добропілля, мкр. Молодіжний 24-23, належній ОСОБА_2 на підставі договору дарування від 12 вересня 2003 року, на трикімнатну квартиру, розташовану в м. Добропілля, мкр. Молодіжний 24-19 з доплатою 80000 грн.( а.с.10).

В договорі п. 12 є відмітка про те, що договір укладається за згодою іншого з подружжя ОСОБА_4

Враховуючи, що квартира в м. Добропілля, мкр. Молодіжний 24-19 була набута подружжям ОСОБА_4 за час шлюбу, на її придбання були витрачені кошти подружжя, дана квартира належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності у відповідності до вимог ст. 60 ч. 1 СК України, якою передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку ( доходу).

Згідно ст.63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що їм належить на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

За загальним правилом, визначеним ст.70 СК України, частки дружини та чоловіка в обєкті права спільної сумісної власності подружжя є рівними.

Законом України від 19 червня 1992 року (з наступними змінами) «Про приватизацію державного житлового фонду» визначено, в ст. 10 ч. 1 визначено, що утримання приватизованих квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється за рахунок коштів їх власників згідно з Правилами користування приміщеннями жилих будинків та прибудинкових територій, які затверджуються Кабінетом Міністрів України, незалежно від форм власності на них.

Згідно ч. 6 названої статті Закону заборгованість власників квартир по укладених угодах, пов'язаних з утриманням будинку та оплатою комунальних послуг, стягується в судовому порядку.

Також у відповідності до ст.322 ЦК України власник зобовязаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Оскільки сторони є співвласниками свого житла, на кожному лежить обовязок утримувати це житло і здійснювати оплату комунальних послуг, незалежно від того, чи проживає власник у житловому приміщенні.

Той факт, що даний обєкт спільної сумісної власності подружжя не поділений, частки не визначені, на що посилається відповідач ОСОБА_3 у запереченнях проти позову, у вирішенні питання зобовязання утримувати житло кожним співвласником не має правового значення, оскільки визначення частки є правом заінтересованої сторони.

Матеріалами справа підтверджується, що позивачем сплачено 7783,23 грн. за централізоване опалення, оплата за яке нараховується на опалювальну площу, 3649,16 грн. витрат на утримання будинку за прибудинкової території, 804,08 грн. за вивіз побутових відходів, що нараховується за кількістю проживаючих осіб, що загалом становить 12235,47 грн. (а.с17-21),

Виходячи із рівності часток сторін у їх квартирі, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя , оскільки інше на даний момент не визначено, суд приходить до висновку, що половина із понесених позивачем витрат з утримання житла та оплати комунальних послуг має бути покладена на відповідача як співвласника.

Враховуючи наведене, суд задовольняє позовні вимоги ОСОБА_2 про стягнення 6118,24 грн. половини понесених витрат на утримання житла та оплату комунальних послуг.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 76,81, 259, 263-265 ЦПК України, суд

В и р і ш и в :

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 6118 грн. 24 коп. витрат з оплати комунальних послуг та 704 грн. 80 коп. витрат на сплату судового збору.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. В разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду .

На рішення може бути подана апеляційна скарга в апеляційний суд Донецької області в строк протягом 30 днів, який обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складене 20 червня 2018 року.

Суддя Тітова Т.А.

08.06.2018