У х в а л а

Іменем України

14 червня 2018 року

м. Київ

справа №308/5068/17

провадження № 61-24445ск18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду: Лесько А.О. (суддя-доповідач), ОСОБА_1, ОСОБА_2, розглянув касаційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 27 березня 2018 року за заявою ОСОБА_3 про забезпечення позову,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 31 липня 2018 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_3 про виправлення описки в ухвалі Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14 березня 2003 року.

На вказану ухвалу ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу.

ОСОБА_3 звернувся до суду апеляційної інстанції з заявою про забезпечення позову.

Ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 27 березня 2018 року ОСОБА_3 повернуто його заяву про забезпечення позову.

4 квітня 2018 року (відповідно до відтиску поштового штемпеля на конверті)ОСОБА_3 направив касаційну скаргу, у якій просив скасувати ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 27 березня 2018 року.

Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржувана ухвала не відповідає вимогам пункту 1 статті 153 ЦПК України та статті 260 ЦПК України. Крім того, вказує, що судом не застосовано статті 3, 4, 5, 6 ЦПК України.

Повертаючи заяву про забезпечення позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що ОСОБА_3 оскаржує ухвалу суду першої інстанції про відмову у задоволенні заяви про виправлення описки в ухвалі суду першої інстанції про залишення скарги без руху, отже, відсутнє позовне провадження, в рамках якого можливе вирішення питання про забезпечення позову.

Крім того, суд апеляційної інстанції вказує, що заява про забезпечення позову не відповідає вимогам статті 151 ЦПК України, оскільки в ній фактично не ставиться питання про забезпечення позову, не наводиться відповідне обґрунтування, не визначається вид забезпечення тощо, вона зводиться до необхідності роз'яснення та виправлення судового рішення, постановленого судом першої інстанції.

Відповідно до частини першої статті 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Статтею 150 ЦПК України визначені, зокрема, види забезпечення позову, статтею 151 цього Кодексу встановлені вимоги до змісту і форми заяви про забезпечення позову, що передбачають необхідність зазначення в заяві відповідного обґрунтування, предмету, ціни позову, інших відомостей, необхідних для вирішення питання про забезпечення позову.

Суд апеляційної інстанції вказав, що інститут забезпечення позову застосовується відповідно до його прямого призначення саме у позовному провадженні, коли відсутність такого забезпечення може істотно утруднити або унеможливити виконання судового рішення про задоволення певних вимог або ефективний захист, поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до частини дев'ятої статті 153 ЦПК України суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 151 цього Кодексу, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

Враховуючи те, що ОСОБА_3 подано заяву про забезпечення позову без додержання вимог статті 151 ЦПК України, суд апеляційної інстанції вірно повернув вказану заяву.

За таких обставин доводи касаційної скарги не спростовують викладені у судовому рішенні висновки.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного судувважає, що підстави для відкриття касаційного провадження відсутні, виходячи з наступного.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року №2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

За приписами частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження з перегляду ухвали про повернення заяви позивачеві (заявникові), про розгляд скарг на дії (бездіяльність) органів державної виконавчої служби, приватного виконавця, якщо рішення касаційного суду за наслідками розгляду такої скарги не має значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

З урахуванням того, що касаційна скарга є необґрунтованою та рішення касаційного суду за наслідками розгляду ухвали про повернення заяви ОСОБА_3 про забезпечення позову не має значення для формування єдиної правозастосовчої практики, суд на підставі частини четвертої статті 394 ЦПК України відмовляє у відкритті касаційного провадження.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою та п'ятою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду,

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 27 березня 2018 року за заявою ОСОБА_3 про забезпечення позову.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подавала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: А. О. Лесько

С. Ю. Мартєв

С. П. Штелик