Справа 237/4097/17
Номер провадження 2/237/250/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.05.18 м. Курахове

Марїнський районний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Медведського М.Д.

при секретарі Мишко Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Українська залізниця» про стягнення заборгованості із заробітної плати, грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку, одноразової грошової допомоги у розмірі одного середньомісячного заробітку та середнього заробітку за час затримки виплати сум, що належать від підприємства,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Марїнського районного суду Донецької області із позовом до ПАТ «Українська залізниця» про стягнення заборгованості із заробітної плати, грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку, одноразової грошової допомоги у розмірі одного середньомісячного заробітку та середнього заробітку за час затримки виплати сум, що належать від підприємства. В обґрунтування своїх вимог зазначив наступне.

08.07.2016 року він був прийнятий згідно Наказу від 07.07.2016 року № 1/ОС на посаду начальника майстерні у виробничий підрозділ «Донецька дистанція звязку» Структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця». Звільнений 17.07.2017 року на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України у звязку зі скороченням штатом (Наказ від 10.07.2017 року № 9105/ДН-ос), про що зроблена відмітка у трудовій книжці. На день його звільнення нарахована, але не виплачена заробітна плата з березня 2017 року по 17.07.2017 року, грошова компенсація за невикористану щорічну відпустку та одноразова грошова допомога у розмірі одного середньомісячного заробітку, згідно ст. 44 КЗпП України становить 20308,04 грн., відповідно до наданих йому розрахунків заробітної плати за березень 2017 року 2089,59 грн., квітень 2017 року 3169,95 грн., травень 2017 року 3209,09 грн., червень 2017 року 807,32 грн. та липень 2017 року 11032,09 грн. По теперішній час суми, що належать йому від підприємства не виплачені. Вважає дії власника незаконними, оскільки виплати усіх сум, що належать працівнику, проводиться у день звільнення. Крім того, відповідач повинен був виплатити йому середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, грошову компенсацію за невикористану щорічну відпусту у розмірі одного середньо-місячного заробітку. З зазначених підстав просить стягнути з відповідача на свою користь суму заборгованості із заробітної плати, грошову компенсацію за невикористану щорічну відпустку, одноразову грошову допомогу у розмірі одного середньомісячного заробітку та середній заробіток за час затримки виплати зарплати.

02.10.2017 року було відкрито провадження в справі та призначено попереднє судове засідання.

Позивач в попередньому судовому засіданні свої вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити.

Представник відповідача надав заперечення проти позову та усні пояснення в попередньому судовому засіданні, в яких проти задоволення позовних вимог заперечував. В обґрунтування зазначив, що проблемні питання, через які виникло скрутне матеріальне становище на підприємстві, є поважними та незалежними від ПАТ «Укрзалізниця» причин. Так, згідно з Наказом керівника Антитерористичного центру при СБУ від 07.10.2014 року № 33/6/а «Про визначення районів проведення АТО та термінів її проведення» Донецьку і Луганську області з 07.04.2014 року також визначено районами проведення АТО. Тобто, практична вся залізнична мережа регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» знаходиться в зоні проведення АТО. Проведення АТО значно ускладнило сполучення у межах регіональної філії «Донецька залізниця». У звязку з відсутністю організаційних та технологічних умов для здійснення господарської діяльності, викликаних припинення переміщення вантажів через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей шляхом залізничного та автомобільного сполучення, відповідно до Рішення РНБО України від 15.03.2017 року «Про невідкладні додаткові заходи із протидії гібридним загрозам національної безпеці України», введеного в дію Указом Президента України від 15.03.2017 року у звязку з відсутністю первинної документації на підконтрольній України території нарахування заробітної плати не відбувалося. Пояснив, що всі викладені обставини вплинули на можливість здійснення нарахування заробітної плати та проведення розрахунку при звільненні. Крім того, в матеріалах справи відсутня довідка про заборгованість із виплати заробітної плати працівнику, скріплена печаткою та підписана уповноваженими особами. З зазначених підстав просив відмовити позивачу у задоволенні його позовних вимог в повному обсязі.

07.02.2018 року підготовче провадження в справі було закрито, справа призначена до судового розгляду.

В судове засідання позивач та відповідач не зявилися, надали заяви про розгляд справи в їх відсутність.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступне.

Згідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Відповідно до копії трудової книжки ОСОБА_1 07.04.2015 року був прийнятий в ДП «Донецька залізниця» Донецька станція звязку електромеханіком дільниці (2 групи) бригади з обслуговування кабельних ліній звязку Дільниці звязку станції (Наказ нач. № 26/ос від 07.04.2015 року); 08.07.2016 року Державне підприємство «Донецька залізниця» реорганізовано шляхом злиття у регіональну філію «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (Закон України № 4442-ЇV від 23.02.2012 року, постанова КМУ № 200 від 25.06.2014 року; 17.07.2017 року ОСОБА_1 звільнений у звязку зі скороченням штату на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України (арк. справи 4-6).

Факт перебування позивача з відповідачем у вказаний період у трудових відносинах відповідачем не заперечувався, тому суд даний факт вважає встановленим. Так само відповідачем не заперечувався факт звільнення з 17.07.2017 року відповідача згідно наказу № 91/02/ДН-ОС від 10.07.2017 року, тому даний факт так само суд вважає встановленим.

Згідно наданої позивачем копії заяви про приєднання № 2966595/051116 до Договору комплексного банківського обслуговування ПАТ «Ощадбанк» позивачем був відкритий рахунок № 6595 на умовах пакету «Зарплатний» (арк. справи 11).

Згідно наданої електронної роздруківки виписки по рахунку № 6595 у ПАТ «Ощадбанк» за період 01.01.2017 30.10.2017 року останнє нарахування на імя позивача на відповідний банківський рахунок у вигляді заробітної плати за лютий 2017 року було здійснено 07.03.2017 року та 09.03.2017 року у вигляді компенсації за відпустки лютого 2017 року. Виплат заробітної плати за більш пізні періоди станом на 30.10.2017 року на імя позивача не здійснювалось.

При цьому суд звертає увагу, що відповідач у своїх письмових запереченнях стверджує що нарахування заробітної плати не здійснювалось у звязку із прийняттям Радою національної безпеки і оборони України рішення від 15.03.2017 року «Про невідкладні додаткові заходи із протидії гібридним загрозам національній безпеці України» та відсутністю первинної документації на підконтрольній Україні території. Таким чином, відповідач фактично визнає факт невиплати заробітної плати за період після 15.03.2017 року внаслідок відсутності первинної документації, відтак суд вважає факт невиплати заробітної плати позивачу за період березень 2017 року липень 2017 року встановленим.

В якості підтвердження обсягів нарахованої заробітної плати за період березень 2017 року липень 2017 року позивачем надані відповідні розрахунки, які зі слів позивача йому надали у бухгалтерії підприємства. Згідно наданих розрахунків вбачається, що позивачу з березня 2017 року нараховувались виплати за простій підприємства, що відповідає позиції відповідача із письмових заперечень про припинення роботи підприємства на території, що не контролюється державною владою з березня 2017 року у звязку із прийняттям Радою національної безпеки і оборони України рішення від 15.03.2017 року «Про невідкладні додаткові заходи із протидії гібридним загрозам національній безпеці України».

Оцінюючи в сукупності встановлені обставини, суд вважає факт невиплати оплати позивачу за простій підприємства у період березень 2017 року липень 2017 року та компенсації при звільнення доведеним та встановленим, а відповідач не надав суду жодних належних та допустимих доказів на спростування доводів позивача.

Судом не приймаються до уваги, як ґрунтовні, твердження відповідача про неможливість виплати заробітної плати у спірний період у звязку із відсутністю первинних документів з огляду на наступне.

Відповідач у своїх запереченнях посилається, що нарахування заробітної плати не відбувалось у звязку із відсутністю первинної документації на підконтрольній Україні території та відсутністю організаційних та технологічних умов для здійснення господарської діяльності.

Суд зауважує, що зупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами умов є простоєм згідно ст. 34 КЗпП України, а розрахунки заробітної плати, що надані позивачем, містять посилання саме про оплату простою підприємства.

Згідно ч. 1 ст. 113 КЗпП України час простою не з вини працівника оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду.

Таким чином, доводи відповідача про неможливість виплати оплати простою внаслідок простою є беззмістовними та необґрунтованими.

Щодо відсутності первинної документації на підконтрольній території України, суд зауважує, що втрата контролю владою України над частиною території Донецької та Луганської областей відбулось ще у 2014 році, що є загальновідомими фактом і не підлягає доказуванню сторонами. В той же час, протягом 2014 2017 року відповідач сплачував заробітну плату належним чином фактично здійснюючи господарську діяльність на неконтрольованій території, а жодних доказів на підтвердження конкретних обставин втрати первинної документації відповідачем суду не надано.

Так само представник відповідача в підготовчому судовому засіданні не змогла пояснити які первинні документи, коли, ким та у який спосіб були втрачені. Єдиний доказ поданий Відповідачем це лист заступника начальник служби ОСОБА_2 про те, що стосовно ОСОБА_1 відсутня інформація щодо середнього заробітку позивача (денного та місячного), графік роботи позивача за період березень липень 2017 року, про проведення позивачу виплати заробітної плати за період березень липень 2017 року, пояснення щодо причин припинення виплати заробітної плати з березня 2017 року, кількість днів невикористаної відпустки позивача, однак, відомості про причини відсутності такої інформації чи обставини втрати такої інформації в такому листі відсутні.

Суд зауважує, що питання нарахування та виплата заробітної плати працівнику є обовязком роботодавця, що, також, закріплено як невідємне конституційне право громадянина в ст. 43 Конституції України на своєчасне одержання винагороди за працю, відтак, навіть за наявності поважних причин неможливості нарахування та виплати належних працівнику у строки визначені ст. 116 КЗпП, роботодавець зобовязаний вчинити всі можливі дії для усунення таких причин, а в разі неможливості усунення таких причин, зобовязаний вчинити всі можливі дії для відновлення інформації та необхідних документів для виконання свого обовязку по виплаті винагороди за працю.

В той же час, представниками відповідача не подано суду жодного доказу на підтвердження вчинення відповідачем будь-яких дій, що направлені на виконання обовязку виплатити позивачу належну йому винагороду.

Відповідно до Правової позиції Верховного Суду України у справі № 6-419цс16 середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком. З урахуванням цих норм, зокрема абзацу 3 пункту 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяця роботи, що передують події, з якою повязана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи.

Відповідно до пункту 5 розділу ІV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац 2 пункту 8 Порядку).

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац 3 пункту 8 Порядку)

Відповідно до Правової позиції Верховного Суду України у справі № 6-113цс16 суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі не проведення його до розгляду справи по день ухвалення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. З урахуванням викладених встановлених обставин, суд вважає, що відповідачем не доведено, що у невиплаті заробітної плати відсутня його вина, так як відповідачем не подано належних та допустимих доказів на підтвердження будь-яких обставини, що свідчать про відсутність провини роботодавця.

Відповідно до Правової позиції Верховного Суду України у справі № 6-60цс13 установивши під час розгляду справи про стягнення середнього заробітку у звязку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі непроведення його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини.

Щодо суми середнього заробітку за період затримки виплати заробітної плати, то стягненню підлягає наступна сума: (984,54 + 2049,94 = 3034,48 грн. заробітна плата за останні робочі місяці, 5 + 11 = 16 день робочі дні останніх двох місяців до звільнення, 3034,48 : 16 = 189,66 грн. середньоденний заробіток), робочі дні за останні повні два місяця до постановлення рішення 21+19 = 40 : 2 = 20 х 9 місяців = 180 днів + 12 днів = 192 дні х 189,66 грн. = 36414,72 грн.

На підставі вищевикладеного суд задовольняє позовні вимоги ОСОБА_1 до ПАТ «Українська залізниця» про стягнення заборгованості із заробітної плати, грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку, одноразової грошової допомоги у розмірі одного середньомісячного заробітку та середнього заробітку за час затримки виплати сум, що належать від підприємства.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позовні вимоги позивача задоволені в повному обсязі, то з відповідача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1% від стягненої суми заборгованості.

На підставі викладеного, у відповідності зі ст.ст. 264, 265 ЦПК України, ст.ст. 40, 116, 117 КЗпП України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ПАТ «Українська залізниця» про стягнення заборгованості із заробітної плати, грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку, одноразової грошової допомоги у розмірі одного середньомісячного заробітку та середнього заробітку за час затримки виплати сум, що належать від підприємства задовольнити.

Стягнути з ПАТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 суму заборгованості із заробітної плати, грошову компенсацію за невикористану щорічну відпустку та одноразову грошову допомогу у розмірі одного середньомісячного заробітку в сумі 20308 (двадцять тисяч триста вісім) грн. 04 коп.

Стягнути з ПАТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 суму середнього заробітку за період затримки виплати заробітної плати з 18.07.2017 року по 03.05.2018 року в сумі 36414 (тридцять шість тисяч чотириста чотирнадцять) грн. 72 коп.

Стягнути з ПАТ «Українська залізниця» в дохід держави судовий збір в розмірі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Донецької області через Марїнський суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а особами, які не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя М.Д.Медведський

Дата документу 03.05.2018