Справа № 161/6059/18
Провадження № 4-с/161/66/18

ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 травня 2018 року 2018 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

у складі: головуючого - судді Пушкарчук В.П. при секретарі Загоровській І.І., з участю представника скаржника ОСОБА_1 представника субєкта оскарження ОСОБА_2 позивача ОСОБА_3 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку скаргу Державного комунального підприємства "Луцьктепло" на дії старшого державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби м. Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області ОСОБА_2 щодо винесення постанови про стягнення виконавчого збору,-

В С Т А Н О В И В:

ДКП «Луцьктепло» звернулося в суд з скаргою на дії старшого державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби м. Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області ОСОБА_2 щодо винесення постанови про стягнення виконавчого збору. Свої вимоги обґрунтовує тим, що у першому відділі ДВС ГТУЮ у Волинській області перебуває виконавчий лист №2-8130 від 16.05.2012 року про зобовязання підприємства привести внутрішньо будинкові мережі в житловому будинку № 13а по вул. Ш.Руставелі в м. Луцьку до діючих будівельних норм і правил для належних умов проживання мешканців згідно санітарно-гігієнічних норм, а саме: в зимовий період підняти температуру повітря в житлових приміщеннях девятого поверху до відповідних норм; усунути температурно-вологісний режим в межах пятого-девятого поверхів в житлових приміщеннях, які суміжні з зовнішніми торцевими стінами; відновити опалення сходових кліток в зимовий період; відновити циркуляцію лінії рушникосушок у квартирах; відновити циркуляційні лінії у внутрішньобудинковій системі гарячого водопостачання. 11.04.2018 року на адресу ДКП «Луцьктепло» надійшла постанова від 21.03.2018 року про стягнення виконавчого збору з підприємства у розмірі 14 892 грн . Вважають дії старшого державного виконавця щодо винесення постанови від 21.03.2018 про стягнення з ДКП «Луцьктепло» на користь держави виконавчого збору в розмірі 14 892 грн незаконними, вчиненими з порушенням вимог ЗУ «Про виконавче провадження». На підставі наведеного просив суд визнати неправомірними дії старшого державного виконавця Першого ВДВС м. Луцьк ГТУЮ у Волинській області ОСОБА_2 щодо винесення в межах виконавчого провадження постанови про стягнення з ДКП «Луцьктепло» виконавчого збору від 21.03.2018 року у розмірі 14 892 грн та скасувати вищевказану постанову. Представник скаржника ОСОБА_1 скаргу підтримала в повному обсязі, просила скасувати постанову старшого державного виконавця Ледвовка В.М. про стягнення виконавчого збору. В судовому засіданні старший державний виконавець Першого відділу державної виконавчої служби ОСОБА_2 проти задоволення скарги заперечив, вказавши, що постанова про стягнення виконавчого збору винесена у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження». ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечила проти задоволення скарги, оскільки рішення суду від 16.02.2012 року не виконано. Заслухавши осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали скарги, суд приходить до висновку, що в задоволенні скарги слід відмовити з наступних підстав. Статтею 129-1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов'язковим до виконання. У пункті 9 частини другої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду. Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. У відповідності до ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, щ рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження»(далі - Закон), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Закон визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до Закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку. Державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб. Ч. 1 ст. 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обовязкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Судом встановлено, що у першому відділі ДВС ГТУЮ у Волинській області перебуває виконавчий лист №2-8130 від 16.05.2012 року про зобовязання підприємства привести внутрішньо будинкові мережі в житловому будинку № 13а по вул. Ш.Руставелі в м. Луцьку до діючих будівельних норм і правил для належних умов проживання мешканців згідно санітарно-гігієнічних норм, а саме: в зимовий період підняти температуру повітря в житлових приміщеннях девятого поверху до відповідних норм; усунути температурно-вологісний режим в межах пятого-девятого поверхів в житлових приміщеннях, які суміжні з зовнішніми торцевими стінами; відновити опалення сходових кліток в зимовий період; відновити циркуляцію лінії рушникосушок у квартирах; відновити циркуляційні лінії у внутрішньобудинковій системі гарячого водопостачання. 07.06.2012 року керуючись ст. 17,19,20,25 Закону України «про виконавче провадження» державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП№32960596. Пунктом 2 вказаної постанови встановлено боржнику добровільно виконати рішення суду у семиденний термін з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження. Пунктом 3 постанови ВП №32960596 боржника попереджено, що при невиконанні рішення в наданий для добровільного виконання строк виконати його в примусовому порядку із стягненням з боржника виконавчого збору та витрат, повязаних з провадженням виконавчих дій. Однак, рішення суду боржником не виконано по даний час. У частині першій статті 5 Закону зазначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів». Відповідно до ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обовязок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону. За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню). Приписами пунктів 1, 3 частини 1, частиною 4 статті 42 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що кошти виконавчого провадження складаються з виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. На стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення. Згідно з частинами 1, 2 статті 27 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом. Відповідно до частини 2 статті 25 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на момент виникнення спірних відносин) державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. Пунктами 3.7, 3.7.1 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року №512/5, передбачено, що стягнення виконавчого збору здійснюється у порядку ст. 28 Закону(в редакції чинній на момент виникнення спірних відносин). Постанова про стягнення виконавчого збору виноситься при першому надходженні виконавчого документа державному виконавцю на наступний день після завершення строку, наданого боржнику для самостійного виконання рішення. У постанові про стягнення виконавчого збору визначається розмір виконавчого збору, що підлягає стягненню, зазначений у частині першій статті 28 Закону. Примусове стягнення виконавчого збору здійснюється відповідно до вимог Закону. Виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених цим Законом. За умовами ч.3 ст. 12, ч.1 ст. 13 ЦПК України обов'язок доказування покладається на сторони у справі. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено, що вимоги скаржника є безпідставними та свідчать про бажання боржником уникнути сплати виконавчого збору відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження», що підтверджено діями державного виконавця по виконанню рішення суду, а саме: в процесі примусового виконання виконавчого листа державними виконавцями відділу неодноразово здійснювались виходи за адресою м. Луцьк, вул. Ш. Руставелі, 13а. Актами державних виконавців від 23.08.2012 року, 01.10.2012 року, 04.10.2012 року, 05.03.2013 року, 03.10.2013 року, 07.03.2014 року, 25.03.2014 року, 27.03.2014 року, 27.10.2014 року, 05.01.2015 року, 27.02.2015 року, 28.03.2016 року, 04.05.2016 року, 14.06.2016 року, 01.03.2018 року встановлено факт тривалого невиконання рішення суду боржником ДКП «Луцьктепло». Аналіз наведеного дає підстави для висновку, що старший державний виконавець Першого відділу державної виконавчої служби м. Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області ОСОБА_2, ухвалюючи оскаржувану постанову діяв відповідно до ЗУ «Про виконавче провадження» в межах своїх повноважень.

Керуючись ст.ст. 260, 450, 451 ЦПК України, на підставі ст.ст.1, 27 Закону України «Про виконавче провадження», суд -

УХВАЛИВ:

В задоволенні скарги Державного комунального підприємства "Луцьктепло" на дії старшого державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби м. Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області ОСОБА_2 щодо винесення постанови про стягнення виконавчого збору - відмовити. Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Волинської області через Луцький міськрайонний суд Волинської області протягом п'ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали.

Повний текст ухвали складено 23.05. 2018 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду Волинської області В.П. Пушкарчук