Постанова

Іменем України

13 червня 2018 року

м. Київ

справа № 641/4737/15-ц

провадження № 61-7506зпв18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Білоконь О. В. (суддя-доповідач),

суддів: Карпенко С. О., Кузнєцова В. О., Синельникова Є. В., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит»,

третя особа - начальник відділення № 137 Слобожанського регіонального департаменту публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит»,

розглянув у порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про стягнення грошових коштів та нарахованих процентів за договором банківського депозиту за заявою ОСОБА_1, поданої представником ОСОБА_2, про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі колегії суддів: Луспеника Д. Д., Гулька Б. І., Закропивного О. В., Журавель В. І., Хопти С. Ф., від 11 жовтня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» (далі - ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит»), який згодом уточнив, про стягнення грошових коштів та нарахованих відсотків за договором банківського депозиту.

Позовна заява мотивована тим, що 30 грудня 2014 року між ним та ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» укладений договір строкового банківського вкладу (депозиту), за умовами якого банк прийняв від нього 45 000 грн, зі сплатою 21,5 % річних, строком до 30 січня 2015 року.

27 січня 2015 року він звернувся до банку із заявою про повернення вкладу по закінченню строку дії договору банківського вкладу, однак 30 січня 2015 року відповідач вклад йому не повернув та незаконно перевів кошти з його депозитного рахунку на рахунок до вимоги.

У лютому 2015 року ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» виплатило йому проценти за користування вкладом за період з 30 грудня 2014 року до 30 січня 2015 року, а також частину вкладу в розмірі 5 000 грн. Виплачувати залишок вкладу в розмірі 40 000 грн та проценти за користування вкладом за період з 30 січня 2015 року до 01 липня 2015 року банк відмовився.

З урахуванням зазначеного, ОСОБА_1 просив визнати недійсним переказ його вкладу на рахунок до вимоги; стягнути з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на його користь грошові кошти за договором строкового банківського вкладу (депозиту) у розмірі 40 000 грн, проценти за користування вкладом за період з 30 січня 2015 року до 01 липня 2015 року у розмірі 2 754,75 грн, інфляційні втрати за період з 30 січня 2015 року до 01 липня 2015 року у розмірі 15 348,95 грн, 3 % річних за період з 30 січня 2015 року до 01 липня 2015 року у розмірі 534,45 грн, а всього 58 638,15 грн.

Заочним рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 09 липня 2015 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано недійсним переказ депозиту за договором від 30 грудня 2014 року на рахунок до вимоги.

Стягнуто з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на користь ОСОБА_1 грошові кошти відповідно до договору строкового банківського вкладу (депозиту) у сумі 40 000 грн, відсотки за вказаним договором, 3 % річних за порушення зобов'язання з урахуванням індексу інфляції у розмірі 18 664 грн 77 коп.

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 16 березня 2017 року апеляційні скарги ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення суду першої інстанції в частині визнання недійсним переказу депозиту за договором від 30 грудня 2014 року на рахунок до вимоги, стягнення на користь позивача відсотків за цим договором, 3 % річних за порушення зобов'язання з урахуванням індексу інфляції у розмірі 18 664,77 грн скасовано.

У цій частині ухвалено нове рішення, яким стягнуто з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на користь ОСОБА_1 проценти за договором банківського строкового вкладу (депозиту) від 30 грудня 2014 року у розмірі 2 коп., інфляційні втрати у розмірі 13 160 грн, 3 % річних від простроченої суми у розмірі 499,73 грн.

У задоволенні вимог ОСОБА_1 про визнання недійсним переказу депозиту за договором від 30 грудня 2014 року № 300131/159212/1-14 на рахунок до вимоги відмовлено.

У іншій частині рішення суду залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 жовтня 2017 року касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, рішення Апеляційного суду Харківської області від 16 березня 2017 року залишено без змін.

09 листопада 2017 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду України заяву про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 жовтня 2017 року, в якій просить скасувати зазначене судове рішення та ухвалити нове рішення з підстав, передбачених пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України 2004 року, а саме невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права - статей 625, 1061 ЦК України.

На обґрунтування заяви ОСОБА_1 надав копії постанов Верховного Суду України від 29 травня 2013 року у справі № 6-39цс13 та від 28 січня 2015 року у справі № 6-247цс14.

Ухвалою Верховного Суду України від 01 грудня 2017 року відкрито провадження у справі та витребувано із суду першої інстанції матеріали цивільної справи.

Відповідно до пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» заяви про перегляд судових рішень Верховним Судом України у цивільних справах, які подані та розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку колегією у складі трьох або більшої непарної кількості суддів за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. Такі заяви розглядаються без повідомлення та виклику учасників справи, за винятком випадку, коли суд з огляду на обставини справи ухвалить рішення про інше.

Справу передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 12 березня 2018 року справу призначено до розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені в заяві доводи, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що заява задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

За положенням пункту 4 частини першої статті 355 ЦПК України 2004 року заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана з підстав невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Згідно з частиною першою статті 360-5 ЦПК України 2004 року Верховний Суд України відмовляє у задоволенні заяви, якщо обставини, які стали підставою для перегляду справи, не підтвердилися, або норми права у рішенні, про перегляд якого подана заява, були застосовані правильно.

У справі, яка переглядається, судом установлено, що 30 грудня 2014 року між ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» і ОСОБА_1 був укладений договір-заява строкового банківського вкладу (депозиту) «Класік», за умовами якого банк прийняв від позивача 45 000 грн, зі сплатою 21,5 % річних, строком до 30 січня 2015 року.

27 січня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» із заявою про повернення вкладу по закінченню дії договору банківського вкладу, в якій не зазначив спосіб повернення вкладу, а саме, готівкою чи перерахуванням на рахунок (а. с. 14).

30 січня 2015 року банк перерахував вклад позивача у розмірі 45 000 грн та проценти за користування вкладом у розмірі 625,96 грн на рахунок, відкритий вкладнику в банку до вимоги.

Починаючи з 30 січня 2015 року до 24 лютого 2015 року ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» виплатило ОСОБА_1 частину вкладу у розмірі 5 000 грн та нараховані відсотки в сумі 625,96 грн.

Також установлено, що 18 листопада 2015 року рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 09 липня 2015 року в частині стягнення на користь ОСОБА_1 суми вкладу в розмірі 40 000 грн виконано, що не заперечується сторонами.

Скасовуючи частково рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції, з висновком якого погодився суд касаційної інстанцій, виходив із того, що зобов'язання банку перед позивачем у розмірах та на умовах, визначених договором банківського вкладу (депозиту), припинилося у строк, визначений договором - 30 січня 2015 року. Після закінчення строку розміщення вкладу, вклад правомірно перераховано на поточний рахунок вкладника до вимоги, до якої застосовується інша процентна ставка - 0,0001 % річних. Ненадання вкладнику можливості розпорядитися власними коштами тягне відповідальність банку за порушення грошового зобов'язання, передбачену частиною другою статті 625 ЦК України, з урахуванням інфляційних втрат.

У наданій для порівняння постанові Верховного Суду України від 29 травня 2013 року № 6-39цс13 міститься висновок про те, що з відповідача на користь позивачів необхідно стягнути проценти по банківським вкладам за прострочений строк до дня фактичного повернення коштів вкладникам, а також 3 % річних та суму відповідно до індексу інфляції за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання на підставі частини другої статті 625 ЦК України, оскільки позивачі у день закінчення строку дії договорів - 10 квітня 2009 року, звернулися до банку із заявами про повернення банківських вкладів кожний, чим засвідчили свої наміри припинити дію договорів, у зв'язку з цим банк був зобов'язаний повернути вкладникам депозитні кошти з процентами в строк закінчення дії договорів - 10 квітня 2009 року, проте повернув кошти позивачам лише 31 грудня 2009 року, чим порушив свої грошові зобов'язання.

У наданій для порівняння постанові Верховного Суду України від 28 січня 2015 року № 6-247цс14 міститься висновок про те, що проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк по день фактичного їх повернення вкладникові, а також 3 % річних та суму відповідно до індексу інфляції за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання.

За положеннями статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною першою статті 530 ЦК України визначено, що, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до частини першої статті 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

За змістом частини першої статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Вклад (депозит) - це кошти в готівковій або в безготівковій формі, у валюті України або іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору (стаття 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність»).

Згідно із частиною першою статті 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Відповідно до частини п'ятої статті 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунку вкладника з інших підстав.

Аналіз правових норм та умов депозитного договору дає підстави для висновку про те, що відповідно до статті 598 ЦК України зобов'язання банку в розмірі та на умовах, визначених договором банківського вкладу (депозиту), припинилися у строк, установлений цим договором.

При цьому згідно із частиною другою статті 1070 ЦК України проценти за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, сплачуються банком у розмірі, встановленому договором, а якщо відповідні умови не встановлені договором, - у розмірі, що звичайно сплачується банком за вкладом на вимогу.

Частиною другою статті 625 ЦПК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до пункту 9 цього договору-заяви вкладник підписанням цього договору-заяви усвідомлює та погоджується з тим, що основні умови разом з цим договором-заявою складають договір банківського вкладу та є його невід'ємними частинами й підтверджує факт ознайомлення з основними умовами, чинними на дату підписання банком та вкладником цього договору-заяви, погоджується з положеннями основних умов у повному обсязі, бере на себе права та обов'язки, що визначені основними умовами, та безумовно зобов'язується їх виконувати.

Положеннями пункту 5.2 Основних умов залучення банківських вкладів фізичних осіб та обслуговування вкладних рахунків у ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» передбачено, що у разі закінчення строку розміщення строкового вкладу, визначеного у договорі-заяві, та умовами якого передбачена можливість продовження строку розміщення строкового вкладу після закінчення строку розміщення строкового вкладу, визначеного у договорі-заяві, вкладник у випадку його бажання не продовжувати подальше розміщення вкладу, отримати кошти з строкового вкладного рахунку шляхом видачі готівкою або перерахування на його власний поточний/картковий або інший вкладний рахунок, а дію договору припинити, зобов'язаний надати банку письмову вимогу не пізніше дати закінчення строку строкового вкладу, визначеного договором-заявою.

У зазначеній письмовій заяві вкладник обов'язково зазначає спосіб повернення вкладу: видачі готівкою або перерахування на його власний поточний/картковий або інший вкладний рахунок (із вказанням у заяві повних реквізитів рахунку для перерахування).

У випадку, коли вкладник надав банку зазначену письмову вимогу про отримання суми строкового вкладу шляхом видачі готівки, але не вимагає отримання строкового вкладу після закінчення строку розміщення строкового вкладу, визначеного договором-заявою, або останнього з строків, на який продовжено розміщення строкового вкладу, договір вважається продовженим на умовах вкладу на вимогу та нарахування процентів на суму вкладу на вимогу після закінчення вказаного строку за період подальшого знаходження коштів у користуванні банку здійснюється по процентній ставці за вкладом на вимогу, розмір якої встановлено тарифами банку та є чинним у період знаходження коштів на вкладі на вимогу.

Пунктом 2 наказу голови правління ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» від 29 серпня 2013 року № 712-о «Про внесення змін до наказу від 19 серпня 2013 року № 681-о «Про внесення змін в Основні умови по залученню банківських вкладів фізичних осіб» встановлено, що починаючи з 01 вересня 2013 року проценти по залишках грошових коштів на рахунках на вимогу нараховуються із розрахунку 0,0001 % річних.

Закінчення строку дії договору банківського вкладу в разі невиконання зобов'язань не припиняє зобов'язальних правовідносин, а трансформує їх в охоронні, що містять обов'язок відшкодувати заподіяні збитки, встановлені договором чи законом.

Отже, суд апеляційної інстанції, з висновком якого погодився суд касаційної інстанції, дійшов правильного висновку про те, що зобов'язання банку перед позивачем у розмірах та на умовах, визначених договором банківського вкладу (депозиту), припинилося у строк, визначений договором - 30 січня 2015 року, а після закінчення строку розміщення вкладу, вклад перераховано на поточний рахунок вкладника до вимоги, до якої застосовується інша процентна ставка - 0,0001 % річних, а тому на користь позивача підлягають стягненню відсотків за договором відповідно до наказу голови правління ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» від 29 серпня 2013 року № 712-о, 3 % річних та інфляційні втрати на підставі частини другої статті 625 ЦК України.

Порівняння з висновками, які в своїх постановах зробив Верховний Суд України, із судовим рішенням, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про невідповідність судового рішення, про перегляд яких подано заяву, викладеним в постановах Верховного Суду України висновкам щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, оскільки у справах встановлено різні фактичні обставини.

Також відсутні підстави вважати, що висновок суду щодо правомірності дій банку щодо перерахування депозитних коштів позивача після закінчення дії договору строкового вкладу на рахунок на вимогу, відкритий у банку на ім'я останнього, не відповідає висновками, які в своїх постановах зробив Верховний Суд України, оскільки у постановах Верховного Суду України такі фактичні обставини відсутні.

У справі, яка переглядається, положення норм матеріального права - статей 625, 1061 ЦК України судом застосовано правильно.

Оскільки наведені заявником постанови Верховного Суду України не вказують на невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постановах Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, вважати заяву ОСОБА_1, подану представником ОСОБА_2, обґрунтованою немає підстав.

Керуючись пунктом 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, пунктом 4 частини першої статті 355, пунктом 2 частини першої статті 360-3, частиною першою статті 360-5 ЦПК України 2004 року, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1, поданої представником ОСОБА_2, про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 жовтня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про стягнення грошових коштів та нарахованих процентів за договором банківського депозиту відмовити.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Білоконь
Судді: С. О. Карпенко В. О. Кузнєцов Є. В. Синельников Ю. В. Черняк