АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 605/377/15-цГоловуючий у 1-й інстанції Горуц Р.О.
Провадження № 22-ц/789/513/18 Доповідач - Сташків Б.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 червня 2018 року м. Тернопіль

Апеляційний суд Тернопільської області в складі:

головуючого - Сташківа Б.І.

суддів - Дикун С. І., Костів О. З.,

За участю секретаря ОСОБА_1

та сторін прокурора Куліковської Л.Б., представника ОСОБА_2- адвоката ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу №605/377/15-ц за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Підгаєцького районного суду Тернопільської області від 26 серпня 2015 року (суддя ОСОБА_4О.) у справі за заявою прокурора Підгаєцького району Тернопільської області в інтересах держави в особі Староміської сільської ради Підгаєцького району Тернопільської області про визнання спадщини відумерлою,-

ВСТАНОВИВ:

У липні 2015 року прокурор Підгаєцького району Тернопільської області звернувся в суд із заявою в інтересах держави в особі Староміської сільської ради Підгаєцького району Тернопільської області про визнання спадщини відумерлою, вказуючи, що після смерті ОСОБА_5, якій на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) належала земельна частка (пай) розміром 2,8 га. в умовних кадастрових гектарах, на території Староміської сільської ради Підгаєцького району, відкрилась спадщина у вигляді вказаної земельної частки (пай), яку ніхто із спадкоємців останньої на протязі більше 11 років не прийняв.

Рішенням Підгаєцького районного суду Тернопільської області від 26 серпня 2015 року заяву прокурора Підгаєцького району Тернопільської області в інтересах держави в особі Староміської сільської ради Підгаєцького району Тернопільської області про визнання спадщини відумерлою - задоволено.

Визнано спадщину у вигляді земельної частки (пай) в розмірі 2,46 га., що належала ОСОБА_5, яка померла 12 жовтня 2003 року відумерлою.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду ОСОБА_2, яка не приймала участі в розгляді справи, проте вважає, що вказаним судовим рішенням порушені її права, подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та закрити провадження у справі.

У своїх доводах скаржник зазначиє, що суд першої інстанції не прийняв до уваги пояснення представника Староміської сільської ради Підгаєцького району, про те, що у померлої ОСОБА_5 є спадкоємці. Вказує, що заявником не було представлено будь яких доказів про те, що спадкоємниця ОСОБА_2 та її брат ОСОБА_6 не прийняли спадщину. Окрім того зазначає, що суд першої інстанції не вірно застосував норми матеріального права, оскільки повинен був керуватися нормами кодексу УРСР 1963 року, враховуючи те, що спадкодавець ОСОБА_5 померла 12 жовтня 2003 року, тобто до вступу в дію ЦК України 2004 року.

Апелянт зазначає, що після смерті ОСОБА_5 її чоловік ОСОБА_7, який помер 10 грудня 2004 року, прийняв спадкове майно після дружини ОСОБА_5 разом з дітьми, однак не оформив його. Після смерті ОСОБА_7 спадщину прийняв його син ОСОБА_6, з чим звернувся до Підгаєцької нотаріальної контори. 21 червня 2005 року оформив на себе частину спадщини житловий будинок батьків, що в с. Голендра Підгаєцького району по вул.Зарічна, 1, який 05 липня 2005 року відчужив. Частину сертифікату на право на земельну частку він успадкував, однак не переоформив, оскільки помер 30 січня 2016 року, тобто після ухвалення оскаржуваного судового рішення.

Таким чином, апелянт вважає, що суд першої інстанції помилково дійшов до висновку про відсутність спадкоємців земельної частки (паю), у зв'язку із чим визнав дане майно в судовому порядку відумерлим .

У поданому відзиві на апеляційну скаргу перший заступник керівника Теребовлянської місцевої прокуратури зазначає, що апелянтом не надано доказів, які підтверджують, що ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_5 вступила в управління або володіння фактичним майном. Посилається на те, що скаржником не усунуто розбіжності у документах, в яких зазначається Мороз Анастасія Василівна, замість Мороз Надія Василівни, а тому просив апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

У поданому відзиві на апеляційну скаргу представник Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області вказав, що в листі в.о. Державного нотаріуса Підгаєцької державної нотаріальної контори від 13 серпня 2015 року № 801/01-16 зазначається, що згідно Спадкового реєстру станом на 13 серпня 2015 року спадкова справа після смерті ОСОБА_5 не заводилася, що спростовує доводи ОСОБА_2 про те, що її брат ОСОБА_6 прийняв спадщину. Окрім того, вказує ,що Староміською сільською радою Підгаєцького району Тернопільської області 27 лютого 2017 року зареєстровано право комунальної власності на земельну ділянку площею 2,4641 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :01:001:0487,що підтверджується інформацією Державного земельного кадастру про право власності на речові права на земельну ділянку від 21 травня 2018 року,тобто оформлено документи на відумерлу спадщину. Враховуючи наведене, просив суд апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

В судовому засіданні представник ОСОБА_2 - адвокат ОСОБА_3 підтримав подану апеляційну скаргу, просив її задовольнити, посилаючись на мотиви викладені в ній.

Прокурор Куліковська Л.Б. заперечила щодо поданої апеляційної скарги, просила її залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, посилаючись на доводи, викладені у поданому відзиві на апеляційну скаргу.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, суд виходить з принципу недопустимості обмеження права громадян на звернення до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права. Кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст. 13 Конвенції). Зокрема у рішенні від 04 червня 1995 року у справі «Беллет проти Франції» (Bellet v. France) суд зазначив, що «стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ст.213 ЦПК України (редакція 2004 року) рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи заяву та визнаючи спадщину відумерлою, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки після смерті спадкодавця ОСОБА_5, яка померла 12 жовтня 2003 року ніхто зі спадкоємців не прийняв спадщину, то така спадщина має бути визнана відумерлою за правилами ст.1277 ЦК України.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції погодитися не можна, з огляду на наступне.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, згідно сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ТР №0070223 від 05 листопада 1996 року, ОСОБА_8 належало право на земельну частку (пай) розміром 2,8 га. в умовних кадастрових гектарах, розташовану на території Староміської сільської ради Підгаєцького району Тернопільської області, що підтверджується Книгою реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видаються Підгаєцькою районною державною адміністрацією Тернопільської області(а.с.24).

Згідно довідки виданої сільською радою Підгаєцького району Тернопільської області за №112/02-12 від 30 квітня 2015 року наданою Староміською сільська радою про неуспадковані земельні частки( паї), зазначається № 15 ОСОБА_8 (номер сертифіката ТР0070171, № :01:001:0484, площа 2.4642, дата реєстрації смерті 13 жовтня 2003 року )( а.с.38-40).

На підставі Указу Президента України від 08 серпня 1995 року №702/95 Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям, на ім'я ОСОБА_8, 05 листопада 1996 року було видано сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ТР №0070223. При видачі зазначеного сертифіката розмір земельної частки (паю) становив 2,8 умовних кадастрових гектарів. У зв'язку зі заміни сертифікатів на право на земельну частку (пай) на державні акти на право власності на земельні ділянки, розпорядженням голови Підгаєцької РДА від 30 вересня 2004 року №351, земельні частки (паї) на території Староміської сільської ради Підгаєцького району Тернопільської області, передано громадянам у власність, тобто землі селянської спілки Нива розпайовані.

В списку громадян, спадкоємці яких отримають земельні ділянки на території Староміської сільської ради у власність для ведення товарного сільськогосподарського виробництва після переоформлення права власності в установленому порядку під №63 внесене прізвище громадянки ОСОБА_8, спадкоємці якої після переоформлення сертифікату на право на земельну частку (пай), отримають у власність земельну частку (пай) площею 2,46 га. під №473, згідно розподілу земельних часток проведених шляхом жеребкування.

Відповідно до копії актового запису про смерть №18 від 13 жовтня 2003 року, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Підгаєцького районного управління юстиції у Тернопільській області ОСОБА_5 померла 12 жовтня 2003 року.

Колегією суддів встановлено, що матеріали справи у документах містять розбіжності в імені спадкодавця, зокрема Актовий запис про смерть № 18 містить дані щодо Мороз Надії Василівни (дата і місце народження 08 березня 1933 року)(а.с.9), Книга реєстрації сертифікатів на право на земельну частку(пай), в якій зазначено ОСОБА_8, також безпосередньо сертифікат Серія ТР №0070223 містить дані, щодо Мороз Анастасії Василівни (а.с.24,119), список працівників селянської спілки Нива, які мають право на паювання земель за № 11 зазначається Мороз Анастасія Василівна(а.с.23), аналогічно за № 63 Мороз Анастасія Василівна вбачається у списку громадян, спадкоємці яких отримують земельні ділянки(паї) на території Староміської сільської ради у власність для ведення товарного сільськогосподарського виробництва після переоформлення прав власності у встановленому порядку від 30 вересня 2004 року № 351 (а.с. 27), згідно свідоцтва про народження Серія IV №823310, батьками ОСОБА_9 є ОСОБА_7, Мороз Анастасія Василівна, у копії погоспдарської книги, особовий рахунок № 421 зазначається, що ОСОБА_7 та Мороз Надія Василівна були членами колгоспного двору та проживали разом у помешканні вул.Зарічна,1 с.Старе місто, Підгаєцького району(а.с.99)

За таких обставин суд першої інстанції не перевірив належність сертифікату померлій ОСОБА_5, чи належить він одній і тій же особі та не встановив факт з цього приводу, не встановив коло спадкоємців ОСОБА_5 , не з'ясував, чи усунені вони від права на спадкування, чи прийнято або не прийнято ними спадщину чи відмовилися від її прийняття.

У зв'язку із чим, судом першої інстанції помилково застосовано норми ст. 1277 ЦК України, правила якої згідно абз.2 п.5 Прикінцевих та перехідних положень передбачає, що ЦК слід застосовувати, якщо спадщина відкрилася після 01 липня 2013 року, проте не була прийнята ніким зі спадкоємців, що мають право спадкування відповідно до норм ЦК УРСР.

У п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснено, що спадкові відносини регулюються Цивільним кодексом України (далі ЦК), законами України: від 2 вересня 1993 року № 3425-XII «Про нотаріат», від 23 червня 2005 року № 2709-IV «Про міжнародне приватне право», іншими законами, а також прийнятими відповідно до них підзаконними нормативно-правовими актами. Відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.

Як зазначено у п.1. ст. 549 ЦК України 1963 року спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

Оскільки, спадкодавець померла 12 жовтня 2003 року, то її чоловік ОСОБА_7, в силу вимог ст 549 ЦК УРСР (1963 року) прийняв спадщину, оскільки фактично вступив в управління ( володіння) спадковим майном.

Таким чином, доводи заявника про сплив одного року з моменту смерті спадкодавця ОСОБА_5 та не прийняття спадкоємцями спадкового майна після неї є безпідставними.

ОСОБА_6 помер 13 грудня 2004 року. Згідно із заяви за № 40 до спадкової справи № 97, яка була подана ОСОБА_6 до Підгаєцької державної нотаріальної контори про прийняття спадщини від 20 травня 2005 року, окрім житлового будинку з надвірними будівлями, який знаходиться по по вул.Зарічна 1 м Підгайці, ОСОБА_6 зазначав також земельну частку(пай) в с.Нива, с. Старе місто.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за Законом від 21 червня 2005 року, зареєстрованого в реєстрі під № 784 , державним Нотаріусом ОСОБА_10, спадкоємцем майна гр. ОСОБА_7 є його син ОСОБА_6.

ОСОБА_6., відчужив успадкований житловий будинок, відповідно до договору купівлі-продажу від 15 липня 2015 року. ОСОБА_6 помер 30 січня 2016 року, про що свідчить свідоцтво про смерть ОСОБА_11 № I-ИД №199256 .

Апеляційним судом встановлено, що у ОСОБА_2 перебуває оригінал сертифікату на право на земельну частку (пай), що в розумінні статті 549 ЦК України 1963 року, може свідчити про успадкування нею спадщини після смерті ОСОБА_5

Враховуючи наведені обставини, суд апеляційної інстанції вважає, що поза увагою суду першої інстанції залишилося встановлення кола спадкоємців після померлої ОСОБА_5, у зв'язку із чим зроблено помилковий висновок про відсутність її спадкоємців на території Староміської сільської ради Підгаєцького району Тернопільської області.

Висновки суду першої інстанції про відсутність заведеної спадкової справи після ОСОБА_5 спростовується тим, що спадкове майно після її смерті прийняв її чоловік ОСОБА_7

Представник Староміської сільської ради,у судовому засіданні суду першої інстанції вказував про те, що в померлої ОСОБА_5 є спадкоємець, а тому він проти передачі даної земельної ділянки у власність територіальної громади с.Старе Місто.

Однак, суд першої інстанції ці доводи залишив поза увагою, не залучив спадкоємців до участі в розгляді справи, чим порушив їхні законні права та інтереси.

Згідно п.8 ч.2 ст.234 ЦПК України ( в редакції на час ухвалення судового рішення) визнання спадщини відумерлою розглядалася в порядку окремого провадження.

Відповідно до ч. 6 ст. 235 ЦПК України, ( в редакції на час ухвалення судового рішення) якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз'яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Встановивши, що після смерті ОСОБА_5 наявний спадкоємець за законом, який заперечує проти задоволення заяви прокурора апеляційний суд вважає, що в даному випадку має місце спір про право, який слід вирішувати в порядку позовного провадження, а отже апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає до задоволення.

Згідно з ч.1 ст.377 ЦПК України апеляційний суд скасовує рішення суду першої інстанції та залишає заяву прокурора Підгаєцького району Тернопільської області в інтересах держави в особі Староміської сільської ради Підгаєцького району Тернопільської області про визнання спадщини відумерлою без розгляду.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги ОСОБА_2 та скасування рішення суду першої інстанції. Заяву прокурора Підгаєцького району в інтересах держави в особі Староміської сільської ради Підгаєцького району Тернопільської області про визнання спадщини відмерлою слід залишити без розгляду.

Керуючись ст. ст.. 367, 368, 374, 377, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Підгаєцького районного суду Тернопільської області від 26 серпня 2015 року скасувати .

Заяву прокурора Підгаєцького району Тернопільської області в інтересах держави в особі Староміської сільської ради Підгаєцького району Тернопільської області про визнання спадщини залишити без розгляду.

Постанова Апеляційного суду Тернопільської області набирає законної сили з моменту прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів, з дня складання повного тексту даної постанови.

День складання повного тексту постанови 26 червня 2018 року.

Головуючий: Б.І.Сташків

Судді: С.І. Дикун

ОСОБА_12