АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 611/1091/17 (категорія: право власності)

Провадження № 22ц/790/2653/18

23 червня 2018 року Апеляційний суд Харківської області у складі колегії суддів:

головуючого судді - Кіся П.В.,

суддів: - Кружиліної О.А.,

- Хорошевського О.М.,

розглянув в порядку письмового провадження справу за апеляційною скаргоюЛозівської місцевої прокуратури Харківської області в інтересах держави в особі Іванівської сільської ради Барвінківського району Харківської області

на рішення Барвінківського районного суду Харківської області від 08 грудня 2017 року (суддя - Андросов О.М.)

у цивільній справі (611/1091/17) за позовом ОСОБА_3 до Іванівської сільської ради Барвінківського району Харківської області

про визнання права власності на нежитлову будівлю за набувальною давністю,-

ВСТАНОВИВ:

28.11.2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом в якому просив визнати за ним права власності за набувальною давністю на нежитлову будівлю - приміщення колишньої котельні площею 80,6 м2, розташоване за адресою: АДРЕСА_1, яке він фактично придбав у колективного сільськогосподарського підприємства «Барвінківський» 05 січня 2004 року.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_3 посилався на те, що 05 січня 2004 року між ним та колективним сільськогосподарським підприємством «Барвінківський» у простій письмовій формі було укладено договір купівлі-продажу нежитлового приміщення площею 80,6 м2, розташованого за адресою: АДРЕСА_1. Зазначене приміщення було отримано ОСОБА_3 від КСП «Барвінківський» у власність в натурі та проведено повний розрахунок по договору, а саме сплачено до каси підприємства зазначену в договорі вартість нежитлового приміщення - 500 грн., що підтверджується наданою судові квитанцією до прибуткового касового ордера від 25.02.2004 року № 6 про одержання КСП «Барвінківський» за нежитлове приміщення 500 грн.

На підставі акту прийому - передачі від 25.02.2004 року нежитлове приміщення було передано йому у власність і він з того часу використовує його у власних інтересах.

На протязі більше 10 років постійно, відкрито користується вказаним нежитловим приміщенням, відповідач не пред'являв до нього жодних претензій. Факт відкритого користування вказаним нежитловим приміщенням підтверджується довідкою Іванівської сільської ради Барвінківського району Харківської області від 20.03.2014 року № 120.

В зв'язку з необхідністю належного оформлення права власності на придбане приміщення складу необхідно нотаріально посвідчити зазначену угоду - договір купівлі - продажу від 05 січня 2004 року, але колективне сільськогосподарське підприємство «Барвінківський» припинене як юридична особа 08.11.2005 року, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб від 05.09.2017 року, тому нотаріально посвідчити договір купівлі - продажу від 05 січня 2004 року неможливо.

Рішенням Барвінківського районного суду Харківської області від 08 грудня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволені. Суд вирішив визнати за ОСОБА_3 право власності на нежитлову будівлю загальною площею 80,6 м2, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 (згідно з технічною документацією - склад літ. А-1).

В апеляційній скарзі Лозівська місцева прокуратура Харківської області в інтересах держави в особі Іванівської сільської ради Барвінківського району Харківської області просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволені позовних вимог в повному обсязі.

Вважає рішення суду необґрунтованим та таким, що постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також невідповідності висновків суду обставинам справи.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник зазначає, що ч.3 ст.23 Закону України «Про прокуратуру» визначено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив з того, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом

Положення щодо набувальної давності закріплені у ЦК України, зокрема, як первісний спосіб набуття права власності, оскільки права набувача залежать не від волевиявлення попереднього власника, а від сукупності обставин, зазначених у ч. 1 ст. 344 ЦК України - добросовісності заволодіння, відкритості та безперервності подальшого володіння річчю протягом певного строку.

Обставинами, які мають значення для справи, і які відповідно до ст. 81 ЦПК України повинен довести саме позивач є: законний об'єкт володіння; добросовісність володіння; відкритість володіння, давність володіння та його безперервність (тобто строк володіння).

Так, однією з підстав, що підтверджує добросовісність заволодіння спірним майном, позивач зазначає договір купівлі-продажу нежитлового приміщення площею 80,6 кв.м. від 05.01.2004 року, укладений між ним та КСП «Барвінківський».

Однак, застосування набувальної давності передбачає відсутність титулу (підстави) для виникнення права власності в момент захоплення (заволодіння) чужою річчю. Набувальна давність поширюється на випадки фактичного володіння чужим майном. Наявність у володільця договору оренди, наймання, зберігання, купівлі-продажу тощо виключає застосування інституту набувальної давності.

Позивач же, як підставу для задоволення позову, зазначає, що спірне приміщення він отримав на підставі договору купівлі-продажу. Таким чином, у спірних правовідносинах положення ст. 344 ЦК України застосуванню не підлягають, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Крім того, позивачем не надано суду доказів правомірного користування земельною ділянкою, на якій розташоване приміщення і таким чином, задовольняючи позовні вимоги суд фактично дозволив позивачу використовувати спірне нежитлове приміщення без правовстановлюючих документів на земельну ділянку.

ОСОБА_3 подав відзив на апеляційну скаргу в якому зазначає, що він отримав спірне майно у майже зруйнованому стані, оскільки у будівлі не було даху та вікон, було відсутнє будь-яке внутрішнє та зовнішнє оздоблення. Власними коштами, протягам часу володіння спірним майном, він провів капітальний ремонт будівлі, привів її у придатний для використання стан, що підтверджується записами позивача про витрати на ремонт спірного майна. За час володіння спірним майно він неодноразово контактував із органами місцевого самоврядування стосовно спірного майна.

Крім того, рішенням про присвоєння нумерації спірному майну, а також надання дозволу на розроблення проекту землеустрою, Іванівська сільська ради Барвінківського району Харківської області фактично легітимізувала користування ОСОБА_3 земельною ділянкою.

Також, ОСОБА_3 посилається на те, що він використовував земельну ділянку під спірним майном добросовісно, відкрито і безперервно з 05 січня 2004 року. Оскільки у рішенні Барвінківський районний суд Харківської області визнав право власності на спірне нерухоме майно за ним, то, відповідно до ст. 377 ЦК України та ст. 120 Земельного кодексу України, він набуває право власності на земельну ділянку, на якій розташоване нерухоме майно.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Згідно ч. 3 ст. 3 ЦПК України (в ред. Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

У відповідності до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що позивач є добросовісним набувачем, протягом більш ніж 10 років відкрито та безперервно володіє приміщенням складу. Правовідносини між сторонами регулюються положеннями ст. 344 ЦК України, згідно з якою особа набуває право власності за набувальною давністю, якщо вона добросовісно заволоділа чужим майном і відкрито та безперервно володіє цим майном протягом установленого строку. Вказане приміщення складу є для позивача чужим майном в розумінні ст. 344 ЦК України, оскільки не зареєстроване за ним.

Однак, апеляційний суд не може погодитись з таким рішенням суду у зв'язку з неправильним застосуванням судом першої інстанції норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Так, судом встановлено, а сторонами не оспорюється той факт, що 5 січня 2004 року між ОСОБА_3 та колективним сільськогосподарським підприємством «Барвінківський» у простій письмовій формі було укладено договір купівлі-продажу нежитлового приміщення площею 80,6 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1. Зазначене нежитлове приміщення було отримано ОСОБА_3 від КСП «Барвінківський» у власність в натурі, та проведено повний розрахунок по договору, а саме сплачено до каси підприємства зазначену в договорі вартість нежитлового приміщення - 500 грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера від 25.02.2004 року № 6 про одержання КСП «Барвінківський» за приміщення складу 500 грн. (а.с. 4, 5)

25.02.2004 року на підставі акту прийому - передачі нежитлове приміщення було передано позивачу нежитлову будівлю. (а.с. 6)

ОСОБА_3 на протязі більше 10 років постійно, відкрито користується вказаним нежитловим приміщенням, що підтверджується довідкою Іванівської сільської ради Барвінківського району Харківської області від 20.03.2014 року № 120. (а.с. 13)

Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (стаття 317 ЦК України).

Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

У частині першій статті 344 ЦК України передбачено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

При цьому необхідно виходити з того, що володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні; вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна. Володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦКУкраїни). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК України).

Разом із цим добросовісність свідчить про те, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном. Тобто, давність володіння є добросовісною, якщо особа при заволодінні майном не знала і не повинна була знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником.

Оскільки матеріали справи свідчать про те, що ОСОБА_3 користується спірною нежитловою будівлею на підставі договору купівлі-продажувід 05.01.2004 року укладеним між ним та колективним сільськогосподарським підприємством «Барвінківський», тобто володіє майном за волею власника, тому відсутні передбачені законом підстави для визнання за ОСОБА_3 в судовому порядку права власності на спірну нежитлову будівлю на підставі статті 344 ЦК України.

З огляду на викладене колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги та приходить до висновку, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення порушив норми процесуального права, неправильно застосував норми матеріального права, а тому рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволення позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст. ст.374, 376, 381-384, 389 ЦПК України (в редакції закону №2147- V 111 від 03.10.2017 р.), апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Лозівської місцевої прокуратури Харківської області в інтересах держави в особі Іванівської сільської ради Барвінківського району Харківської області задовольнити.

Рішення Барвінківського районного суду Харківської області від 08 грудня 2017 року скасувати та ухвалити нове.

Відмовити у задоволені позову ОСОБА_3 до Іванівської сільської ради Барвінківського району Харківської області про визнання права власності на нежитлову будівлю за набувальною давністю.

Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП - НОМЕР_1) на користь Прокуратури Харківської області судовий збір у розмірі 960 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення лише за наявності підстав, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 23 червня 2018 року.

Головуючий - П.В. Кісь

Судді: О.А. Кружиліна

О.М. Хорошевський