Постанова

Іменем України

20 червня 2018 року

м. Київ

справа № 200/3033/15-ц

провадження № 61-23962св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі:

головуючого - Висоцької В. С. (суддя - доповідач),

суддів: Лесько А. О., Мартєва С. Ю., Пророка В. В., Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач-відповідач за зустрічним позовом - ОСОБА_1,

позивач-відповідач за зустрічним позовом - ОСОБА_2

відповідач-позивач - ОСОБА_3,

третя особа - Сьома дніпропетровська державна нотаріальна контора,

третя особа - Реєстраційна служба Дніпропетровського міського управління юстиції,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 травня 2017 року у складі колегії суддів: Демченко Е. Л., Куценко Т. Р., Максюта Ж. І.,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2015 року ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3, в якому просили визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 на 1/8 частину квартири АДРЕСА_1; визнати за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 на 1/8 частину квартири АДРЕСА_1.

Позов мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер дідусь позивачів - ОСОБА_4

Оскільки, ІНФОРМАЦІЯ_2, тобто раніше смерті дідуся, помер їх батько ОСОБА_5, вони здійснили волевиявлення щодо спадкування в порядку права представлення після смерті дідуся.

У встановлений законом строк позивачі звернулися до Сьомої дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини, до складу якої, зокрема, входить ? частина квартири АДРЕСА_1. Також із заявою про прийняття спадщини звернулась дружина померлого

ОСОБА_6

13 січня 2015 року постановою державного нотаріуса позивачам відмовлено у вчиненні нотаріальних дій, у звязку тим, що ними не було надано правовстановлюючих документів, які підтверджують право власності спадкодавця на спадкове майно.

ОСОБА_6 оформила спадкові права на спірну квартиру, внаслідок чого їй належить 3/4 частини спірної квартири (1/2 частина як частка у спільному майні подружжя, 1/4 частина в порядку спадкування за законом).

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_6 померла.

За життя ОСОБА_6 подарувала ОСОБА_3 ? частки квартири АДРЕСА_1.

Позивачі, посилаючись на відсутність правовстановлюючих документів, що унеможливлює реалізувати законні спадкові права, звернулися до суду з позовом про визнання за ними в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 по 1/8 частини за кожним на вказану квартиру.

У травні 2016 року ОСОБА_3 подала зустрічний позов до ОСОБА_1, ОСОБА_2, в якому просила визнати за нею право власності на ? частину спірної квартири за умови сплати нею на користь ОСОБА_1 і ОСОБА_2 грошової компенсації у розмірі 25 000 грн кожному.

Зустрічний позов мотивовано тим, що понад 10 років ОСОБА_3 здійснювала догляд за своєю родичкою ОСОБА_6

За життя ОСОБА_6 подарувала ОСОБА_3 належні їй ? частки квартири АДРЕСА_1.

Оскільки відповідачі мають інше житло та претендують на частку у спірному спадковому майні, яка є незначною, ОСОБА_3 просила визнати за нею право власності на вказану частку у спірному майні з виплатою відповідної компенсації відповідачам, які мають право на спадкування цієї частки.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 червня 2016 року у складі судді Єлісєєва Т. Ю. позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2 та зустрічні позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом на 1/8 частину квартири, що знаходиться в житловому будинку літ. А-5 та розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування за законом на 1/8 частину квартири, що знаходиться в житловому будинку літ. А-5 та розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Припинено право власності ОСОБА_1 на 1/8 частину вказаної квартири, визнане цим судовим рішенням, у звязку з отриманням грошової компенсації в сумі 25 000 грн.

Припинено право власності ОСОБА_2 на 1/8 частину вказаної квартири, визнане цим судовим рішенням, у зв`язку з отриманням грошової компенсації в сумі 25 000 грн.

Зустрічний позов ОСОБА_3 про визнання права власності задоволено.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на ? частину квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вчасно звернулись до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини, право власності спадкодавця ОСОБА_4 підтверджено матеріалами справи і відповідач не заперечує проти заявлених позовних вимог, у зв`язку із чим, позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

ОСОБА_3, ОСОБА_1 і ОСОБА_2 дійшли згоди з приводу виплати грошових коштів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в рахунок компенсації їхніх часток у спадковому майні, вказана компенсація їм фактично виплачена ОСОБА_3 до розгляду справи по суті, що підтверджено відповідними розписками та заявами ОСОБА_1 і ОСОБА_2 про отримання грошової компенсації та відсутність будь-яких заперечень з цього приводу, ОСОБА_1 і ОСОБА_2 погоджуються із сумою компенсації і не заперечують проти задоволення зустрічного позову.

За вказаних обставин суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність задоволення зустрічних позовних вимог відповідно до приписів статті 365 ЦК України та припинення права власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на частку в спадковому майні, визнаного цим судовим рішенням.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 травня

2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення суду першої інстанції скасовано з ухваленням нового рішення про відмову ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у задоволенні пред'явлених ними позовів.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що суд першої інстанції не сприяв всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, не роз'яснив особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, не попередив про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій, зокрема про необхідність залучення до участі по справі Дніпровської міської ради, що унеможливлює правильне вирішення спору.

У касаційній скарзі, поданій у травні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_3 просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції правильно визначив коло осіб, які брали участь у справі, і висновок суду апеляційної інстанції в частині необхідності залучення в якості відповідача або третьої особи Дніпропетровську міську раду є помилковим. Скасування апеляційним судом рішення суду першої інстанції є безпідставним.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 червня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ОСОБА_3, справу витребувано із суду першої інстанції.

У відзиві на касаційну скаргу ОСОБА_1 не погодився з доводами ОСОБА_3 в частині підстав для залишення в силі рішення суду першої інстанції. Послався на те, що апеляційний суд не перевірив належним чином викладених ним в апеляційній скарзі доводів.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року

№ 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального

кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів».

Відповідно до підпункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення

змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно із статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року дану справу передано до Верховного Суду.

За змістом частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом установлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_2 є рідними братом та сестрою. Їх батько ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4, який був дідусем позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2 та батьком ОСОБА_5

Спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_4 є позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 (за правом представлення) та дружина ОСОБА_6

Всі спадкоємці звернулись до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини після смерті спадкодавця.

Померлому ОСОБА_4 належала ? частина квартири АДРЕСА_1.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відмовлено у вчиненні нотаріальних дій через відсутність правовстановлюючого документу на квартиру, частина якої є спадковим майном.

Свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_4 18 січня 2006 року було видане Сьомою дніпропетровською державною нотаріальною конторою на ім'я його дружини ОСОБА_6 на ? частину спірної квартири.

За договором дарування, посвідченого Сьомою дніпропетровською державною нотаріальною конторою 25 жовтня 2006 року, ОСОБА_6, подарувала належні їй ? частини квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_3

Відповідно до частин першої, п'ятої статті 1266 ЦК України, внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Якщо спадкування за правом представлення здійснюється кількома особами, частка їхнього померлого родича ділиться між ними порівну.

Встановивши, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вчасно звернулись до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини, право власності спадкодавця ОСОБА_4 підтверджено документально і відповідачем належні ОСОБА_1 та ОСОБА_2 частки у спадщині не заперечуються, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про визнання за ними права власності в порядку спадкування по 1/8 частини квартири за кожним.

Положеннями статті 365 ЦК України передбачено підстави, за наявності яких суд може задовольнити позов про припинення права особи на частку у спільному майні: частка є незначною і не може бути виділена в натурі, річ є неподільною, спільне володіння і користування майном є неможливим, таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Тобто для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Саме із таких висновків виходив суд першої інстанції під час розгляду справи та ухвалюючи рішення про припинення права власності

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на частку у спільній власності на квартиру.

Розмір компенсації за належну 1/8 частку під час розгляду справи судом був виплачений відповідачами, а позивачами беззаперечно прийнятий, тому не можна вважати, що норма частини третьої статті 365 ЦК України про переднє внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду була порушена.

Інші умови, за яких позов про припинення права особи на частку у спільному майні може бути задоволено, були дотримані.

Частка 1/8 є незначною і не може бути виділена в натурі, річ є неподільною (двохкімнатна квартира, житловою площею 26,8 кв. м), спільне володіння і користування майном є неможливим. Будь-яких доказів на підтвердження того, що припинення на частку в спільному майні завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї, ОСОБА_1 та

ОСОБА_2 не надали.

Встановивши, що під час розгляду справи ОСОБА_3, ОСОБА_1 і ОСОБА_2 дійшли згоди з приводу виплати грошових коштів

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в рахунок компенсації 1/8 частки кожному у спадковому майні, і вказана компенсація їм фактично виплачена ОСОБА_3 до розгляду справи по суті, що підтверджено відповідними розписками та заявами ОСОБА_1 і ОСОБА_2 про отримання грошової компенсації та відсутність будь-яких заперечень з цього приводу, ОСОБА_1 і ОСОБА_2 погодились із сумою компенсації і не заперечували проти припинення їх права власності у спільному майна, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для застосування до даних правовідносин положень статті 365 ЦК України та припинення права власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на частки в спадковому майні, визнаного цим судовим рішенням.

Доводи касаційної скарги щодо іншої вартості спірної квартири не можуть бути підставою для скасування судового рішення, оскільки з письмових доказів вбачається, що сторони досягли домовленості щодо вартості майна і жодна із сторін не заявляла клопотання про проведення експертизи на предмет його оцінки.

Суд першої інстанції правильно встановив коло осіб у справі, вирішив спір на підставі повно встановлених фактичних обставин та належним чином досліджених зібраних у справі доказів.

Апеляційний суд дійшов помилкового висновку про необхідність залучення до участі у справі Дніпропетровську міську раду та безпідставно скасував правильне по суті рішення суду першої інстанції у зв'язку з незалученням цієї юридичної особи. Вирішення даного спору не впливає на права і обов'язки вказаного органу місцевого самоврядування та його участь у справі будь-яким чином на правильність прийнятого рішення не впливає.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з доводами касаційної скарги ОСОБА_3 щодо порушення апеляційним судом норм процесуального та неправильного застосування норм матеріального права та наявності у зв'язку з цим підстав, визначених статтею 413 ЦПК України для скасування ухваленого ним рішення із залишенням в силі правильного по суті рішення суду першої інстанції.

Керуючись статтями 400, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 травня 2017 року скасувати, рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 червня 2016 року залишити в силі.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді А. О. Лесько

С.Ю. Мартєв

В. В. Пророк

І.М. Фаловська