Справа №295/5041/18
06.06.2018 року м. Житомир
Богунський районний суд м. Житомира у складі
головуючого судді Перекупка І.Г.,
при секретарі Сидорець К.Г.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Служба у справах дітей Житомирської міської ради про надання дозволу на виїзд малолітньої дитини за кордон без згоди батька,
До Богунського районного суду м. Житомира звернулася ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди та супроводу батька. В обгрунтування позовних вимог вказала, що вона, ОСОБА_1, є матірю малолітньої дитини ОСОБА_3, 08.06.2015 р. н. З батьком доньки, ОСОБА_2, вона не перебувала у зареєстрованому шлюбі але за їх спільною заявою, поданою до органу реєстрації, на підставі п. 1 ч. 2 ст. 125 Сімейного кодексу України, ОСОБА_2 визнав себе батьком ОСОБА_3, про що свідчить запис у Свідоцтві про народження. Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 20.04.2016 р. стягнуто з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 в твердій грошовій сумі 1000 (одна тисяча) гривень щомісячно, починаючи з 25 січня 2016 р. і до досягнення дочкою повноліття - 08 червня 2033 р. Дитина проживає разом з нею та її колишнім чоловіком ОСОБА_4, коли він знаходиться на території України, що підтверджується довідкою виданою ТОВ «Комфорт «Плюс» № 30 від 24 квітня 2018 р. Вона самостійно несе всі витрати по утриманню доньки, при цьому неодноразово в усній формі зверталась до відповідача з проханням прийняти додаткову участь в утриманні їх спільної доньки ОСОБА_3, так як 1000 грн. сплачуваних ним по рішенню суду аліментів не вистачає для задоволення всіх потреб дитини, однак мої звернення залишені відповідачем без задоволення.
У Федеративній Республіці Німеччина в даний час проживає її колишній чоловік, ОСОБА_4 разом з дітьми та батьками. Вона з ним, ОСОБА_4 та його родиною залишилися у гарних стосунках. ОСОБА_4 постійно приїжджає відвідати її з донькою на Україну та запрошує постійно їх з донькою відпочити та оздоровитися у Німеччині.
Вона неодноразово зверталась до відповідача з проханням надати дозвіл на тимчасовий виїзд доньки ОСОБА_3 до ФРН, Єгипту, Турції з метою відпочинку та оздоровлення, але отримала категоричну відмову.
Представник позивача позовні вимоги підтримала у повному обсязі.
Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі, будь-яких заяв чи клопотань на адресу суду не надходило.
Представник третьої особи органу опіки та піклування виконкому Житомирської міської ради до суду не зявився, про день та час слухання справи був повідомлений належним чином, надав суду пояснення з яких свідчить, що «…діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлений певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків, а тому вважаємо, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа служба у справах дітей Житомирської міської ради, про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон малолітньої дитини без згоди та супроводу батька підлягають задоволенню…» (а. с. 46-47).
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Враховуючи, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, на підставі ст.ст. 211, 280 ЦПК України суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін.
У відповідності до ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.Судом встановлено.
Згідно паспорта громадянина України ОСОБА_1, народилася 12 вересня 1985 р. (а. с. 7).
Зі змісту свідоцтва про народження ОСОБА_3, 08.06.2015 р. н. батьками вказані ОСОБА_2 та ОСОБА_1.
З пояснень представника позивачки, ОСОБА_1 не перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 але за їх спільною заявою, поданою до органу реєстрації, на підставі п. 1 ч. 2 ст. 125 Сімейного кодексу України, ОСОБА_2 визнав себе батьком ОСОБА_3, про що свідчить запис у свідоцтві про народження. (а. с. 8).
Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 20.04.2016 р. стягнуто з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 в твердій грошовій сумі 1000 (одна тисяча) гривень щомісячно, починаючи з 25 січня 2016 р. і до досягнення дочкою повноліття - 08 червня 2033 р. (а. с. 10).

Згідно довідкою виданою ТОВ «Комфорт «Плюс» № 30 від 24 квітня 2018 р. дитина, ОСОБА_5 проживає разом з матірю та її колишнім чоловіком ОСОБА_4 за адресою: м. Житомир вул. Івана Сльоти (Бородія) буд. 49 «б» кв. 76. (а. с. 9).

З пояснень третьої особи органу опіки та піклування виконкому Житомирської міської ради свідчить, що «…діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлений певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків, а тому вважаємо, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа служба у справах дітей Житомирської міської ради, про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон малолітньої дитини без згоди та супроводу батька підлягають задоволенню…» (а. с. 46-47).

Відповідно до ч. 1 ст. З Конвенції про права дитини при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен керуватися в першу чергу максимальним забезпеченням інтересів дітей.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно з п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 р. № 57, виїзд з України громадян, які не досягай 16 - річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску або без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків, зокрема, у разі предявлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16 - річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Відповідно до положень п. 2 статті 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон.

За змістом статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно положень статті 16 Закону України « Про охорону дитинства» дитина, батьки якої проживають у різних державах, має право на регулярні особисті стосунки і прямі контакти з обома батьками. Дитина та її батьки для возз'єднання сім'ї мають право на вільний в'їзд в Україну та виїзд з України у порядку, встановленому законом.

Згідно статті 19 Сімейного кодексу України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Згідно приписів статті 153 Сімейного кодексу України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Суд вважає, що доводи, наведені позивачкою є незаперечними, та такими, що надають підстави робити висновок про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Зважаючи на викладене, відповідно до статей 153,154 Сімейного кодексу України, враховуючи приписи статей 11, 16 Закону України « Про охорону дитинства», статі 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» та керуючись ст. ст. 10, 76-81, 133, 265, 284, 354 ЦПК України,cуд, -

В И Р І Ш И В:

Вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Служба у справах дітей Житомирської міської ради про надання дозволу на виїзд малолітньої дитини за кордон без згоди батька, задовольнити.

Надати дозвіл на виїзд малолітньої ОСОБА_3, 08.06.2015 р. н. за межі України до будь-яких країн близького та дальнього зарубіжжя у супроводі матері ОСОБА_1, 12.09.1985 р. н. без згоди та супроводу батька ОСОБА_2, 06.08.1978 р. н.

Стягнути з ОСОБА_2, 06.08.1978 р. н. на користь ОСОБА_1, 12.09.1985 р. н. суму сплаченого нею судового збору в сумі 704,80 грн.

Рішення може бути оскаржене позивачем безпосередньо до Апеляційного суду Житомирської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Рішення після набрання ним законної сили надіслати до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем його ухвалення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

Суддя І.Г. Перекупка