Постанова

Іменем України

30 травня 2018 року

м. Київ

справа № 354/521/15-ц

провадження № 61-8376св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Карпенко С. О., Погрібного С. О.,

Ступак О. В. (суддя-доповідач), Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

відповідачі: ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 28 липня 2016 року у складі колегії суддів: Соколовського В. М., Пнівчук О. В., Василишин Л. В.,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання недійсним договору іпотеки та зняття заборони на відчуження нежитлових будівель та земельної ділянки.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 21 вересня 2012 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 укладений договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Швалюк А. В., за яким ОСОБА_4 отримав у борг 3 997 524,00 грн, що згідно з курсом валют Національного банку України на дату посвідчення договору еквівалентно 500 128,00 дол. США. Договір позики зареєстровано в реєстрі за № 1876. З метою забезпечення виконання зобов'язання за договором позики між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 укладений іпотечний договір, зареєстрований у реєстрі за № 1877, предметом якого є нежитлові будівлі, що знаходяться у АДРЕСА_1, а саме: готельно-ресторанний комплекс загальною площею 1 243,2 кв. м, зазначений на плані під літ «А», адміністративно-господарський комплекс загальною площею 385,6 кв. м літ. «Б», навіс літ «В», навіс літ «Г», альтанка літ «Д», альтанка літ «Е», ворота «N», «N1», огорожа «N», «N2», септики «N3- N9», та земельна ділянка площею 0,0968 га для будівництва та обслуговування ресторанно-готельного закладу, кадастровий номер НОМЕР_1, розташована у АДРЕСА_1. У пункті 3 іпотечного договору зазначено, що нежитлові будівлі є власністю іпотекодавця і належать йому на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Виконавчим комітетом Поляницької сільської ради 30 серпня 2012 року, зареєстрованим ОКП «Коломийське МБТІ» 04 вересня 2012 року за № 604, у Книзі № 17нф і в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно за реєстраційним номером № 37502320.

Рішенням Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 05 червня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 18 вересні 2014 року, у справі № 354/802/13-ц за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_4 та ОСОБА_8 про визнання недійсним договору оренди та за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору -ОСОБА_3 до ОСОБА_4, виконкому Поляницької сільської ради, ОКП «Коломийське МБТІ», ОСОБА_7 та ОСОБА_8 про скасування рішення, свідоцтва про право власності на нерухоме майно, визнання права власності, визнання недійсним договору оренди, зобов'язання усунути перешкоди у користуванні майном та зобов'язання утриматись від вчинення дій, визнано незаконним та скасовано свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане Виконавчим комітетом Поляницької сільської ради від 30 серпня 2012 року серії НОМЕР_2 та скасовано рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 30 серпня 2012 року серії НОМЕР_2. Визнано за ОСОБА_3 право власності на нежитлові будівлі за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням суду встановлено незаконність набуття ОСОБА_4 права власності на готельно-ресторанний комплекс загальною площею 1243,2 кв. м та, як наслідок визнано недійсними усі правовстановлюючі документи на вказане нерухоме майно. Таким чином, іпотечне майно належить йому, що тягне за собою неналежні зобов'язання для останнього.

Посилаючись на викладене, позивач просив визнати недійсним іпотечний договір від 21 вересня 2012 року, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Швалюк А.В., зареєстрований у реєстрі за № 1877, зняти заборону на відчуження нежитлових будівель за адресою: АДРЕСА_1, до складу яких входять: готельно-ресторанний комплекс загальною площею 1 243,2 кв. м, зазначений на плані під літ «А», адміністративно-господарський комплекс загальною площею 385,6 кв. м під літ. «Б», навіс літ «В», навіс літ «Г», альтанка літ «Д», альтанка літ «Е», ворота «N», «N1», огорожа «N», «N2», септики «N3-N9», накладену приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Швалюк А. В., зареєстровану 21 вересня 2012 року за № 1878, та зняти заборону на відчуження земельної ділянки площею 0,0968 га для будівництва та обслуговування ресторанно-готельного закладу, кадастровий НОМЕР_1, розташованої у АДРЕСА_1, накладену приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Швалюк А. В., зареєстровану 21 вересня 2012 року за № 1879.

Рішенням Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 12 травня 2016 року позов ОСОБА_3 задоволено. Визнано недійсним іпотечний договір від 21 вересня 2012 року, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Швалюк А. В., зареєстрований у реєстрі за № 1877. Знято заборону на відчуження нежитлових будівель АДРЕСА_1, накладену приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Швалюк А. В., зареєстровану 21 вересня 2012 року за № 1878. Знято заборону відчуження земельної ділянки площею 0,0968 га для будівництва та обслуговування ресторанно-готельного закладу, кадастровий номер НОМЕР_1, розташованої у АДРЕСА_1, накладену приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу ШвалюкА. В., зареєстровану 21 вересня 2012 року за № 1879.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції на підставі статті 215, частини першої статті 203, статті 321 ЦК України та частини п'ятої статті 6 Закону України «Про іпотеку», виходив з того, що оскільки судовим рішенням від 05 червня 2014 року за ОСОБА_3 визнано право власності на вищевказані нежитлові будівлі та скасовано державну реєстрацію права власності на вказане нерухоме майно за ОСОБА_4 з часу проведення реєстрації - 04 вересня 2012 року, то іпотечний договір від 21 вересня 2012 року підлягає визнанню недійсним як такий, що порушує право власності позивача на нерухоме майно, що є предметом іпотеки. Крім того, оскільки передача в іпотеку нежитлових будівель відбулася з порушенням прав власності позивача на ці будівлі, то незаконною є також іпотека земельної ділянки, на якій ці будівлі (споруди) розміщені та яка необхідна для їх обслуговування.

Рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 28 липня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Апеляційний суд, ухвалюючи рішення, виходив із того, що суд першої інстанції не врахував постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 19 травня 2015 року, залишену в силі ухвалою Вищого адміністративного суду України від 06 серпня 2015 року, якою визнано протиправним та скасовано рішення державного реєстратора Реєстраційної служби Яремчанського міського управління юстиції Івано-Франківської області про реєстрацію прав і обтяжень, індексний номер 17073873, від 10 листопада 2014 року на об'єкт: нежитлові будівлі, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, та земельну ділянку, кадастровий номер НОМЕР_1, площею 0,0986 га, з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування ресторанно-готельного закладу за ОСОБА_3, а також скасовано запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на вказані нежитлові будівлі та зобов'язано Реєстраційну службу Яремчанського міського управління юстиції поновити запис про реєстрацію права власності за товариством з обмеженою відповідальністю «ЛУК 2013». При цьому суд вказав на те, що ОСОБА_3 не є власником готельно-ресторанного комплексу, оскільки державна реєстрація його права власності на це майно скасована, а тому у суду не було підстав для задоволення його позовних вимог про визнання недійсним іпотечного договору. Крім того, апеляційний суд вказав на те, що судом першої інстанції неправильно витлумачено положення частини п'ятої статті 6 Закону України «Про іпотеку», оскільки земельна ділянка, на якій розміщений готельно-ресторанний комплекс, належить ОСОБА_4 на праві власності на підставі державного акта, який позивачем не оскаржувався. Скасування іпотечного договору на нежитлові будівлі автоматично не тягне за собою скасування іпотеки на земельну ділянку.

У вересні 2016 року ОСОБА_3 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 28 липня 2016 року, в якій просив скасувати зазначене судове рішення та залишити в силі рішення Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 12 травня 2016 року, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильним застосування норм матеріального права. Вказував на те, що апеляційним судом не обґрунтовано, яким чином постанова адміністративного суду впливає на цивільні права і обов'язки сторін, які обставини підтверджує. Вказана постанова адміністративного суду досі не виконана, оскільки не була подана до примусового виконання, а отже, правовідносини щодо нерухомого майна, яке є предметом іпотеки, не змінились. Земельна ділянка, на якій розташовані будівлі, так і будівлі, розташовані на земельній ділянці, не можуть бути передані в іпотеку окремо, а отже, і визнання недійсним договору іпотеки в частині, що стосується будь-чого із них, зумовлює визнання недійсним договору іпотеки в цілому. Таким чином, суд першої інстанції правильно застосував норми статті 6 Закону України «Про іпотеку», визнаючи недійсним договір іпотеки в цілому.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 вересня 2016 року відкрито касаційне провадження в указаній справі.

У листопаді 2016 року ОСОБА_4 подав заперечення на касаційну скаргу ОСОБА_3, в яких вказав на те, що ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 липня 2016 року рішення Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 05 червня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 18 вересня 2014 року, яким за ОСОБА_3 визнано право власності на зазначений готельно-ресторанний комплекс та стало підставою для реєстрації його права власності скасовані. Позивач умисно приховує той факт, що рішення державного реєстратора Реєстраційної служби Яремчанського міського управління юстиції Івано-Франківської області про реєстрацію прав та їх обтяжень від 10 листопада 2014 року на об'єкт: нежитлові будівлі, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, та земельну ділянку не виконане з об'єктивних причин, а саме: ухвалою Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 05 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Реєстраційної служби Яремчанського міського управління юстиції в Івано-Франківській області, ТОВ «ЛУК 2013», ОСОБА_4, про визнання незаконним та скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно, скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності на нежитлові будівлі, витребування майна з незаконного володіння, стягнення доходів і моральної шкоди, вжито заходів забезпечення позову шляхом заборони Реєстраційній службі Яремчанського міського управління юстиції в Івано-Франківській області вчиняти дії, пов'язані з державною реєстрацією речових прав та їх обмежень.

Ухвалою від 05 липня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У лютому 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ зазначену справу передано до Верховного Суду.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, оскільки його ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Судове рішення апеляційної інстанції відповідає вимогам статей 213, 214 ЦПК України 2004 року (у редакції станом на час ухвалення судових рішень у справі) щодо законності та обґрунтованості.

Судом установлено, що 21 вересня 2012 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 укладений договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Швалюк А. В., за яким ОСОБА_4 отримав у борг 3 997 524,00 грн, що згідно з курсом валют Національного банку України на дату посвідчення договору еквівалентно 500 128,00 дол. США. Договір позики зареєстрований в реєстрі за № 1876.

З метою забезпечення виконання зобов'язання за договором позики між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 укладений договір іпотеки, зареєстрований у реєстрі за № 1877, предметом якого є нежитлові будівлі, що знаходяться на АДРЕСА_1, а саме: готельно-ресторанний комплекс загальною площею 1 243,2 кв. м, зазначений на плані під літ «А», адміністративно-господарський комплекс загальною площею 385,6 кв. м літ. «Б», навіс літ «В», навіс літ «Г», альтанка літ «Д», альтанка літ «Е», ворота «N», «N1», огорожа «N», «N2», септики «N3- N9» та земельна ділянка площею 0,0968 га для будівництва та обслуговування ресторанно-готельного закладу, кадастровий номер НОМЕР_1, розташована у АДРЕСА_1. У пункті 3 іпотечного договору зазначено, що нежитлові будівлі є власністю іпотекодавця і належать йому на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого виконавчим комітетом Поляницької сільської ради 30 серпня 2012 року, зареєстрованого ОКП «Коломийське МБТІ» 04 вересня 2012 року за № 604, у Книзі № 17нф і в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно за реєстраційним номером № 37502320.

Рішенням Яремчанського міського суду 05 червня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 18 вересні 2014 року, у справі № 354/802/13-ц, серед іншого, визнано незаконним та скасовано свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане Виконавчим комітетом Поляницької сільської ради від 30 серпня 2012 року серії НОМЕР_2, скасовано рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 30 серпня 2012 року серії НОМЕР_2 та визнано за ОСОБА_3 право власності на нежитлові будівлі за адресою: АДРЕСА_1.

Ухвалюючи рішення у цій справі, суд першої інстанції вказав на те, що позовні вимоги ОСОБА_3 є обґрунтованими, оскільки рішенням суду, яке має преюдиціне значення, визнано за позивачем право власності на готельно-ресторанний комплекс.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції, вказав на те, що постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 19 травня 2015 року, залишеною в силі ухвалою Вищого адміністративного суду України від 06 серпня 2015 року, визнано протиправним та скасовано рішення державного реєстратора Реєстраційної служби Яремчанського міського управління юстиції Івано-Франківської області про реєстрацію прав і обтяжень, індексний номер 17073873 від 10 листопада 2014 року на об'єкт: нежитлові будівлі, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, та земельну ділянку, кадастровий номер НОМЕР_1, площею 0,0986 га, з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування ресторанно-готельного закладу, за ОСОБА_3, скасовано запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на вказані нежитлові будівлі та зобов'язано Реєстраційну службу Яремчанського міського управління юстиції поновити запис про реєстрацію права власності за товариством з обмеженою відповідальністю «ЛУК 2013».

Отже, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про те, що позивач не надав жодних належних та допустимих доказів того, що він є власником спірного готельно-ресторанного комплексу та земельної ділянки.

Крім того, рішення Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 05 червня 2014 року, залишене без змін ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 18 вересня 2014 року, яким визнано за ОСОБА_3 право власності на готельно-ресторанний комплекс, скасоване ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 липня 2016 року та передано справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Розглядаючи зазначений позов, суд апеляційної інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку згідно зі статтями 57-60, 212 ЦПК України 2004 року, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Наведені в касаційній скарзі доводи не спростовують висновків суду по суті вирішення указаного позову та не дають підстав вважати, що судом апеляційної інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, про що зазначає у касаційній скарзі заявник.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.

Керуючись статтями 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 28 липня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді: С. О. Карпенко

С.О. Погрібний

О.В. Ступак

Г.І. Усик