Справа № 369/1927/17 Головуючий у І інстанції Ковальчук Л. М.
Провадження № 22-ц/780/95/18 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 46 04.06.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

04 червня 2018 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді: Суханової Є.М.,

суддів: Мережко М.В., Фінагеєва В.О.,

за участю секретаря Шуляка Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13 вересня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 сільської ради Києво-Святошинського району Київської області про скасування рішення в частині передачі у власність земельної ділянки, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку та зобов»язання сільську раду видати державний акт на право власності на земельну ділянку ,-

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернулась до суду з вказаним позовом. Який обґрунтовує, ти , що у лютому 2017 року звернулась до ОСОБА_3 сільської ради Києво-Святошинського району Київської області про скасування рішення в частині передачі у власність земельної ділянки, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку та зобов»язання сільську раду видати державний акт на право власності на земельну ділянку.

В позові зазаначає, що 25 вересня 2004 року ОСОБА_3 сільська рада Києво-Святошинського району Київської області рішенням 13 сесії 14 скликання передала у власність ОСОБА_4 земельну ділянку площею 0,0881 га, розташовану за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Малютянка, вул. Кондратенко, 75.

На земельній ділянці розташований жилий будинок загальною площею 55,7 кв.м. (разом з господарськими будівлями), який відповідно до договору дарування від 06 липня 1996 року укладений між ОСОБА_4 і нею та посвідчений державним нотаріусом Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори, належить їй.

Таким чином, право власності на жилий будинок, розташований на земельній ділянці, належить їй з 1996 року. Сама ж земельна ділянка, цільове призначення якої є обслуговування цього будинку та господарських будівель, відповідно до прийнятого рішення у 2004 році та виданого на підставі цього рішення Державного акту, належить ОСОБА_4, яка була її матір»ю. ОСОБА_4 померла 02 травня 2005 року.

Зазаначала, що відповідачем неправомірно та протиправно 25 вересня 2004 року було прийнято рішення про передачу земельної ділянки у власність ОСОБА_4, оскільки на вказаній земельній ділянці розташований жилий будинок загальною жилою площею 55,7 кв.м., який належить їй. І цільове призначення цієї земельної ділянки є саме обслуговування її жилого будинку і господарських будівель.

Окрім того наголошувала, що право користування вказаною земельною ділянкою було втрачено ОСОБА_4 у 1996 році при добровільному відчуженні будинку, розташованого на цій ділянці, на її користь, шляхом укладення договору дарування.

На підставі викладеного зазначала що, відповідач не мав правових підстав для прийняття у 2004 році оскаржуваного цією позовною заявою рішення передати у власність земельну ділянку ОСОБА_4, оскільки земельна ділянка вже не перебувала у її користуванні на той час.

Про факт прийняття рішення відповідачем про передачу у власність ОСОБА_4 земельної ділянки та видання їй на підставі цього рішення державного акту на право власності на землю, вона дізналась у січні 2017 року, звернувшись із запитом до публічної кадастрової карти України та Державного земельного кадастру про земельну ділянку, і таким чином, загальний термін позовної давності, встановлений ст. ст. 257, 261 ЦК України, не пропущений.

Враховуючи викладене, позивач ОСОБА_2 просила рішення ОСОБА_3 сільської ради Києво-Святошинського району Київської області 13 сесії 14 скликання від 25 вересня 2004 року в частині передачі у власність земельної ділянки площею 0,0881 га, розташованої за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Малютянка, вул. Кондратенко, 75, ОСОБА_4, скасувати, визнати недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0881 га, кадастровий номер :02:004:0029 серії ЯБ № 286649 від 21 квітня 2005 року на ім»я ОСОБА_4, зобов»язати ОСОБА_3 сільську раду Києво-Святошинського району Київської області видати Державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0881 га, розташовану за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Малютянка, вул. Кондратенко, 75, на ім»я ОСОБА_2

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13 вересня 2017 року відмовлено в задоволенні позову.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу в якій просить рішення скасувати. В обґрунтування апеляційних скарг посилається на те, що оскаржуване рішення є необґрунтованим і незаконним, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також з неповним зясуванням судом обставин справи, що мають значення для справи. В апеляційній скарзі зазаначає, що даний спір стосується пряняття відповідачем неправомірного рішення щодо передачі у власність третій особі земельної ділянки, цільове призначення якої є будівництво та обслуговування житлового будинку який належить позивачу. Зазначає, що встановлення факту наявності або відсутність родинних звязків не є предметом доказування у даній справі і суд першої інстанції при вирішенні спору неправильно кваліфікував правовідносини сторін, які випливають із обставин справи. Просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення яким позов задовольнити.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що 06 липня 1996 року ОСОБА_4 подарувала, а ОСОБА_2 прийняла у дар жилий будинок в с. Малютянка, Києво-Святошинського району, Київської області по вул. Кондратенко, 75. Вказаний жилий будинок шлакоблоковий, критий шифером, загальною житловою площею 55,7 кв.м., сарай під літ. «Б», погріб під літ. «В», літня кухня під літ. «В», сарай під літ. «Г», сарай під літ. «Д», уборна під літ. «Е», огорожа 1-2, криниця 3, розташовані на земельній ділянці.

Рішенням ОСОБА_3 сільської ради Києво-Святошинського району Київської області ХІІІ сесії ІV скликання від 25 вересня 2004 року «Про затвердження матеріалів інвентаризації і передачу у власність земельних ділянок, розташованих в с. Малютянка», було вирішено: 1. Затвердити матеріали інвентаризації земельних ділянок згідно фактичних площ громадянам України згідно додатку. 2. Внести зміни в рішення ОСОБА_3 сільської ради. 3. Передати безкоштовно у власність земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель та ведення особистого селянського господарства громадянам України, згідно додатку. Землевпоряднику сільської ради внести зміни в земельно-кадастрову книгу. В додатку до вказаного рішення ради вказано було під № 7 ОСОБА_4, місце розташування земельної ділянки- с. Малютянка, вул. Кондратенка, 75; рішення, в яке вносяться зміни-11 сесія 24 скликання від 29 травня 2004 року; площа земельної ділянки, що передавалась у приватну власність-0,0700 га; площа, що передається у приватну власність-0,0881 га, цільове призначення-будівництво та обслуговування жилого будинку і господарських споруд-0,0881 га.

Згідно наявної в матеріалах справи копії Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 286649 від 21 квітня 2005 року вбачається, що ОСОБА_4 на підставі рішення 13 сесії 4 скликання ОСОБА_3 сільської ради від 25 вересня 2004 року є власником земельної ділянки площею 0,0881 га, яка розташована за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Малютянка, вул. Кондратенко, 75, цільове призначення (використання) земельної ділянки-будівництво та обслуговування жилого будинку і госп. будівель.

Колегія суддів приходить до висновку,що позивачем не надано доказів, порушення з боку відповідача ОСОБА_3 сільської ради Києво-Святошинського району Київської області прав ОСОБА_2

З оскаржуваного рішення ОСОБА_3 сільської ради Києво-Святошинського району Київської області ХІІІ сесії ІV скликання вбачається, що воно прийняте відповідно до вимог ст. ст. 12, 81, 87, 88, 118 Земельного кодексу України та Декрету Кабінету Міністрів України «Про приватизацію земельних ділянок» від 26 грудня 1992 року № 15-92. В додатку до вказаного рішення ради зазначається, що даним рішенням вносились зміни в рішення 11 сесії 24 скликання від 29 травня 2004 року. У даному додатку до рішення від 25 вересня 2004 року було зазначено, що площа земельної ділянки, що передавалась у приватну власність, становила 0,0700 га, а площа, що передається у приватну власність-0,0881 га.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те , що позивач не надав суду документів, на підставі яких було прийнято оскаржуване рішення. В справі також відсутнє рішення 11 сесії 24 скликання від 29 травня 2004 року, в яке вносились зміни прийняттям ОСОБА_3 сільською радою рішення від 25 вересня 2004 року, і на підставі чого площа земельної ділянки, що передавалась у приватну власність ОСОБА_4, змінилась з 0,0700 га до 0,0881 га.

Калегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції, що вимоги позивача ОСОБА_2 про зобов»язання сільську раду видати державний акт на право власності на земельну ділянку не підлягають до задоволення, оскільки не грунтуються на положеннях ст. 16 ЦК України та вимог чинного цивільного законодавства України, що регулюють правові підстави набуття права власності.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до вимог ст. 373 ЦК України право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону.

Згідно вимог ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Згідно вимог ст. 155 Земельного кодексу України у разі видання органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права щодо володіння, користування чи розпорядження належною особі земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Згідно вимог ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до вимог ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до вимог ст. 152 Земельного кодексу України держава забезпечує громадянам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю.

За правилами ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно вимог ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно вимог ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов»язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

За вимогами ст. ст. 76-80 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Враховуючи вищевикладене колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позивач ОСОБА_2 в позовній заяві і представник позивача у судовому засіданні не надали суду належних і допустимих доказів, які б підтверджували заявлені позовні вимоги позивача ОСОБА_2 до ОСОБА_3 сільської ради Києво-Святошинського району Київської області про скасування рішення в частині передачі у власність земельної ділянки, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку та зобов»язання сільську раду видати державний акт на право власності на земельну ділянку.

За таких обставин суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відмову у задоволенні позову.

Колегія суддів погоджується з такими висновкоми суду першої інстанції.

Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з вимогами ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13 вересня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: