Справа № 438/1051/17
Номер провадження 2/438/141/2018
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

(заочне)

07 червня 2018 року Бориславський міський суд Львівської області в складі:

головуючого судді Слиша А.Т.

при секретарі Валькович Г.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бориславі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просить суд постановити рішення, яким визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування жилим приміщенням у житловому будинку №10, по вул. Залізняка в м.Бориславі Львівської області.

Позовні вимоги мотивує тим, що відповідно до договору дарування житлового будинку від 23 червня 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Бориславського міського нотаріального округу ОСОБА_5 23 червня 2016року, укладеного між відповідачем ОСОБА_2, як дарувальником та позивачем ОСОБА_1, як обдаровуваною, зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 23 червня 2016р. за №15152421 позивачці у справі ОСОБА_1, на праві власності належить житловий будинок №10 по вул. Залізняка в м. Борислав Львівської області.

Даний житловий будинок складається з двох житлових кімнат та однієї кухні, та підвалу, загальною площею 60,8 кв.м., житловою площею 33,0кв.м.

Крім позивача ОСОБА_1, у даному житловому будинку зареєстровані та постійно фактично проживають треті особи у справі: ОСОБА_3 та ОСОБА_4, а також двоє малолітніх синів позивача ОСОБА_1 : ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2.

У житловому будинку зареєстрований, однак, вже тривалий час, з 1985 року, не проживає без поважних на те причин, дядько позивача, відповідач у справі - ОСОБА_2

Так, фактично, відповідач у справі починаючи з часу одруження, тобто з 1985 року переїхав на постійне місце проживання в ІНФОРМАЦІЯ_3, де і проживає в даний час разом зі своєю сімєю в будинку своєї дружини ОСОБА_8 по вул. Шевченка, 233 в с. Ясениця Дрогобицького району Львівської області.

Після укладення договору дарування житлового будинку відповідач ОСОБА_2 у будинку не проживав та обіцяв, що добровільно зніметься з реєстраційного обліку за адресою житлового будинку, однак досі цього не зробив.

Відповідно до акту обстеження житлового будинку №10, по вул. Залізняка в м. Бориславі від 08 листопада 2017року, складеним комісією ДКП ЖЕК №3, стверджується факт не проживання без поважних причин відповідача у справі з 1985року і по даний час в даному житловому будинку.

У зв'язку з формальною реєстрацією відповідача у житловому будинку позивач несе зайві витрати по оплаті комунальних послуг, а також позбавлений можливості оформити субсидію.

Враховуючи вище викладене, що відповідач зареєстрований в даному будинку, однак не проживає в ньому з 1985 року.

Тому, позивач ОСОБА_1, як власник будинку, що знаходиться по вул. Залізняка №10 у м. Бориславі, має право вимагати визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування даним житловим будинком.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не зявилася, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Не заперечує проти винесення судом заочного рішення по справі.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні не зявився, про причину неявки суд не повідомив, не використав наданого законом права на подачу відзиву на позовну заяву.

Крім того, відповідач повідомлявся про день та час розгляду справи в порядку, передбаченому ч.11 ст.128 ЦПК України через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади.

Таким чином, відповідно до вищевказаних положень ЦПК України, відповідач вважається належним чином повідомлений про день та час розгляду справи, однак в судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив.

Тому суд визнає причини неявки відповідача неповажними і відповідно до п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України справа розглянута у його відсутністі.

Відповідно до вимог ст.280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Третя особа ОСОБА_3, яка є одночасно представником позивача ОСОБА_1, згідно довіреності від 13 листопада 2017 року у судове засідання не зявилася, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позов вважає підставним, не заперечує проти задоволення позову. Не заперечує проти винесення судом заочного рішення по справі.

Третя особа ОСОБА_4 у судовому засіданні не зявився, про причину неявки суд не повідомив.

Суд, оглянувши матеріали справи приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до договору дарування житлового будинку від 23 червня 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Бориславського міського нотаріального округу ОСОБА_5 23 червня 2016року, укладеного між відповідачем ОСОБА_2, як дарувальником та позивачем ОСОБА_1, як обдаровуваною, зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 23 червня 2016р. за №15152421 позивачці у справі ОСОБА_1, на праві власності належить житловий будинок №10 по вул. Залізняка в м. Борислав Львівської області.

Відповідно до акту обстеження житлового будинку №10, по вул.Залізняка в м. Бориславі від 08 листопада 2017року, складеним комісією ДКП ЖЕК №3,стверджується факт, що відповідач ОСОБА_2 не проживає в даному будинку з 1985 року.

Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України).

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднанні з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України.

Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Частинами 1, 2 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

На підставі ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Відповідно до ч. 2ст. 405 ЦК України передбачені спеціальні підстави для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням власника: у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Слід звернути увагу, що судом з'ясовано, що відповідач не мешкає у будинку за місцем реєстрації понад один рік, не сплачує комунальні платежі, поштова кореспонденція, надіслана відповідачу за адресою реєстрації, ним не отримується, при цьому відсутні поважні причини його відсутності в будинку, а тому суд вважає , що відповідач є таким, що втратив право користування цим жилим приміщенням, і усунення перешкод позивачу у користуванні житлом має відбутися шляхом позбавлення відповідача права користування житловим приміщенням.

За таких обставин суд приходить до висновку, що відповідач не проживає на спірній житловій площі понад один рік без поважних причин, а тому його слід визнати таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Крім того, відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути 640 гривень судового збору.

Керуючись ст.ст. 16, 29, 316, 317, 319, 321, 386, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 10, 13, 128, 141, 263, 265, 267-268, 280-282 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4 таким, що втратив право користування житловим будинком, що знаходиться по вул. Залізняка, буд 10, м. Борислав.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 640 гривень.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Бориславський міський суд шляхом подання в 30-денний строк з дня отримання копії рішення апеляційної скарги.

Головуючий суддя А.Т. Слиш