Постанова

Іменем України

30 травня 2018 року

м. Київ

справа № 637/869/17

провадження № 61-94 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Хопти С. Ф.,

суддів: Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Синельникова Є. В., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_4, ОСОБА_5,

відповідачі: Шевченківський районний суд Харківської області, Апеляційний суд Харківської області, Державна казначейська служба України,

третя особа - Вища рада правосуддя,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_5 на ухвалу Куп'янського міськрайонного суду Харківської області у складі судді

ОСОБА_6 від 19 вересня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області у складі колегії суддів: Карпушина Г. Л.,

Кузнєцової О. Ю., Триголова В. М. від 06 грудня 2017 року,

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2017 року ОСОБА_4, ОСОБА_5 звернулися до суду із позовом до Шевченківського районного суду Харківської області, Апеляційного суду Харківської області, Державної казначейської служби України (далі - Казначейство), третя особа - Вища рада правосуддя, про встановлення факту порушення права на справедливий суд, відшкодування моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що17 березня 2004 року вони звернулися до Шевченківського районного суду Харківської області з позовною заявою до ОСОБА_9 про відшкодування майнової та моральної шкоди, спричиненої залиттям належної їм квартири. Ухвалою Шевченківського районного суду Харківської області від 19 березня 2004 року їх позовна заява була залишена без руху, а в подальшому ухвалою цього ж суду

від 07 травня 2004 року позовна заява була визнана неподаною та повернута позивачам. Ухвалою апеляційного суду Харківської області

від 07 жовтня 2004 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 було задоволено, ухвалу Шевченківського районного суду Харківської області від 07 травня 2004 року скасовано, матеріали повернуто до суду першої інстанції для вирішення питання про прийняття позовної заяви. Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Луганської області, як суду касаційної інстанції, від 24 травня 2007 року касаційну скаргу

ОСОБА_9 на ухвалу апеляційного суду Харківської області від 07 жовтня 2004 року відхилено, ухвала апеляційного суду Харківської області від 07 жовтня 2004 року залишена без змін. Проте, після повернення до Шевченківського районного суду Харківської області справа була знищена працівниками канцелярії і до цього часу не розглянута. У обліково-статистичній картці на цивільну справу результат розгляду справи зазначено - закрито провадження у справі. Вказані обставини стали відомі позивачам лише у 2012 році з відповіді Вищої ради юстиції України. Позивачі вважають, що неправомірними діями відповідачів їм були спричинені суттєві душевні страждання та переживання, у зв'язку з порушенням права на справедливий суд. Посилаючись на вищевикладене, позивачі просили визнати факт порушення відповідачами Шевченківським районним судом м. Харкова та Апеляційним судом Харківської області права, передбаченого статтею 6 Європейської Конвенції про захист основних свобод та прав людини та зобов'язати Казначейство здійснити заходи до безспірного списання коштів з відповідного рахунку державного бюджету на відшкодування їм моральної шкоди у розмірі 2 млн грн кожному.

Ухвалою Куп'янського міськрайонного суду Харківської області

від 19 вересня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 06 грудня 2017 року, провадження у справі закрито.

Судові рішення мотивовані тим, що є судове рішення, що набрало законної сили, ухвалене з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

У касаційній скарзі, поданій у грудні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 просять скасувати судові рішення із направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судами норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що у справі, рішення суду в якій набрало чинності, та у справі, яка розглядається, суб'єктний склад сторін, предмет та підстави позовів не є тотожними. Так, в справі, яка переглядається,

ОСОБА_10, яка була позивачем у справі, на яку посилається суд, не заявляла позовних вимог, у цій справі було залучено третю особа - Вищу раду правосуддя. Крім того, ними було додатково обґрунтовано позов про відшкодування моральної шкоди більшим строком порушення їх прав.

Вважають, що у новому позові вони змінили підставу позову, оскільки не вказали про стягнення моральної шкоди з відповідачів Шевченківського районного суду Харківської області та Апеляційного суду Харківської області. Крім того справа розглянута неповноважним складом суду, оскільки суд апеляційної інстанції у порушення вимог статті 108 ЦПК України визначив підсудність справи не врахувавши, що він є одним із відповідачів у цій справі, а тому підсудність в даному випадку повинен був визначати суд касаційної інстанції.

Відзив на касаційну скаргу учасники процесу до суду не подали.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

23 лютого 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 205 ЦПК України 2004 року суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо є таке, що набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі у зв'язку з відмовою позивача від позову або укладенням мирової угоди сторін, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Відповідно до наведеної норми позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення.

При визначенні підстави позову як елементу його змісту, суд повинен перевірити на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і закону, позивач просить про захист свого права.

Як вбачається із рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 17 серпня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 липня 2017 року, у задоволенні позову ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_10до Шевченківського районного суду Харківської області, Апеляційного суду Харківської області, Державної казначейської служби України про встановлення факту порушення судами права позивачів на справедливий суд та відшкодування моральної шкоди відмовлено.

Зі змісту судових рішень вбачається, що ОСОБА_4, ОСОБА_5,

ОСОБА_10 обґрунтовували свої вимоги тим, що 17 березня 2004 року вони звернулися до Шевченківського районного суду Харківської області з позовною заявою до ОСОБА_9 про відшкодування майнової та моральної шкоди, спричиненої залиттям належної їм квартири. Ухвалою Шевченківського районного суду Харківської області від 19 березня

2004 року їх позовна заява була залишена без руху, а в подальшому ухвалою цього ж суду від 07 травня 2004 року позовна заява була визнана неподаною та повернута позивачам. Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 07 жовтня 2004 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 було задоволено, ухвалу Шевченківського районного суду Харківської області від 07 травня 2004 року скасовано, матеріали повернуто до суду першої інстанції для вирішення питання про прийняття позовної заяви. Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Луганської області, як суду касаційної інстанції, від 24 травня 2007 року касаційну скаргу ОСОБА_9 на ухвалу апеляційного суду Харківської області від 07 жовтня 2004 року відхилено, ухвала апеляційного суду Харківської області від 07 жовтня 2004 року залишена без змін. Проте, після повернення до Шевченківського районного суду Харківської області справа була знищена працівниками канцелярії і до цього часу не розглянута. У зв'язку із такими незаконними діями та бездіяльністю судів їм спричинена моральна шкода.

Тобто із судових рішень вбачається, що ОСОБА_4, ОСОБА_5,

ОСОБА_10 обґрунтовували свої вимоги тими ж самими обставинами із посиланням на тіж самі норми закону, що й у цій справі.

Таким чином, суб'єктний склад сторін у справі, предмет та підстави позовів є тотожними, а тому суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку про закриття провадження у справі на підставі пункту 2 частини першої статті

205 ЦПК України 2004 року.

Доводи касаційної скарги про те, що підстави позову у справі, яка переглядається, є іншими, ніж ті, які малися на момент ухвалення вищезазначених рішень є необґрунтованими, оскільки змінені обставини щодо більшого строку порушення їхніх прав, на які вказує позивач, не є обставинами якими обґрунтовуються заявлені ним позовні вимоги та з якими останній пов'язує необхідність звернення до суду, а тому вони не можуть впливати на тотожність позову в цілому.

Той факт, що у даній справі є два позивачі (ОСОБА_4 і ОСОБА_5.), а у іншій справі, крім них, ще й ОСОБА_10 не може бути розцінений як інший суб'єктний склад виниклих між сторонами правовідносин.

Доводи касаційної скарги про те, що у новому позові вони змінили підставу позову, оскільки не вказали про стягнення моральної шкоди з відповідачів Шевченківського районного суду Харківської області та Апеляційного суду Харківської області самі по собі не можуть свідчити про нетотожність позовних вимог. При цьому в даному позові, як і в іншій справі, позивачі просили зобов'язати Казначейство здійснити заходи до безспірного списання коштів з відповідного рахунку державного бюджету на відшкодування їм моральної шкоди у розмірі 2 млн грн кожному.

Доводи касаційної скарги про порушення судами норм процесуального права є необґрунтованими, оскільки справу розглядав Куп'янський міськрайонний суду Харківської області від 19 вересня 2017 року, який не є стороною у справі та підсудність якого визначена Апеляційним судом Харківської області відповідно до частини першої статті 108 ЦПК України, що не свідчить про наявність підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 411 ЦПК України для скасування судових рішень. Апеляційний суд Харківської області справу по суті позовних вимог не розглядав.

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують, оскільки зводяться до переоцінки доказів у справі, що виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції (частина перша статті 400 ЦПК України).

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_5 залишити без задоволення, а ухвалу Куп'янського міськрайонного суду Харківської області від 19 вересня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 06 грудня 2017 року - без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий С. Ф. Хопта

Судді: О. В. Білоконь

Б. І. Гулько

Є. В. Синельников

Ю. В. Черняк