Суддя - доповідач: Краснощокова Н.С. Номер провадження 22-ц/775/783/2018
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2018 року Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Краснощокової Н.С.,

суддів: Дундар І.О., Корчистої О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Бахмуті Донецької області цивільну справу № 234/16549/17

за позовом публічного акціонерного товариства «Державний Ощадний банк України» в особі філії - Донецького обласного управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «Державний Ощадний банк України» в особі філії - Донецького обласного управління АТ «Ощадбанк» на заочне рішення Краматорського міського суду Донецької області від 17 січня 2018 року (суддя Літовка В.В.),

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2017 року позивач звернувся до суду з даним позовом.

Посилався на те, що 08 квітня 2014 року між АТ «Ощадбанк» та ОСОБА_1 був укладений договір №1857986 про відкриття та обслуговування рахунку, випуск та надання платіжної картки. Відповідно до п. 1.1.4 договору (у редакції Додаткового договору №1) відповідачу було надано кредит у розмірі 22 000 грн. з відсотковою ставкою 25% річних на строк дії картки. Позивачем зобов'язання за договором виконані, відповідачу був наданий кредит в розмірі 22 000 грн., що підтверджується випискою по рахунку та заявою на відкриття рахунку фізичній особі та видачу платіжної картки. Відповідач зобов'язання за договором належним чином не виконує, утворилась заборгованість станом на 30 травня 2017 року в сумі 21 995,88 грн. заборгованість за кредитом, 2 679,74 грн. заборгованість за нарахованими відсотками. Позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у вказані сумі, а також на підставі ст. 625 ЦК України інфляційне збільшення заборгованості в сумі 13 719,75 грн. та 3% річних від простроченої суми заборгованості 1 667, 20 грн., всього 40 062,57 грн..

Заочним рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 17 січня 2018 року позовні вимоги задоволені частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 1857986 від 08.04.2014 р. станом на 30.05.2017 р. в сумі 24 675, 62 грн., яка складається з: 21 995, 88 грн. - заборгованість по тілу кредиту; 2 679, 74 - заборгованість за нарахованими відсотками. В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду в частині відмови у стягненні інфляційних втрат від простроченої заборгованості в сумі 13 719, 75 грн. та 3-х процентів річних від прострочених сум заборгованості в сумі 1 667, 20 грн. та ухвалити в цій частині нове рішення, яким вказані позовні вимоги задовольнити, а також стягнути понесені позивачем витрати по сплаті судового забору. Посилається на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення та неправильне застосування норм матеріального і процесуального права. Зокрема, зазначає, що відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення інфляційних втрат від прострочених сум заборгованості та 3% річних від суми заборгованості суд виходив із того, що стягнення вказаних сум не передбачено законом. Однак, їх стягнення передбачено ч.2 ст. 625 ЦК України. Судом не враховано, що у разі порушення стороною договору своїх грошових зобов'язань законодавство не виключає можливості одночасного стягнення з боржника пені та 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом. Вказана правова позиція була викладена у постановах Верховного Суду України у справах № 6-49цс12, № 6-100цс14, № 6-113цс14 від 01.10.2014 р..Також представник позивача вказує на положення пунктів 3.1 та 3.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» від 17.12.2013 № 14, згідно з якими інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції справа розглядається за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою, в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що ціна позову у даній справі складає менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, без виклику сторін, а копія судового рішення у такому разі надсилається у порядку, передбаченому частиною п'ятою статті 272 ЦПК України.

З огляду на те, що згідно із частиною першою статті 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи та з урахуванням того, що за наявною у справі інформацією відповідач проживає за адресою: АДРЕСА_1, тобто у місті, у яке тимчасово не доставляються поштові відправлення, інформація про призначення даної справи до розгляду у апеляційному суді без повідомлення учасників справи розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення у межах доводів апеляційної скарги апеляційний суд вважає, що вона підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення інфляційних втрат від простроченої заборгованості та 3% річних від прострочених сум заборгованості, а також в частині розподілу судового збору з ухваленням нового рішення про задоволення цих позовних вимог з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 08 квітня 2014 року між сторонами укладено договір №1857986 про відкриття та обслуговування рахунку, випуск та надання платіжної картки, за якою відповідачу відкрито поточний рахунок НОМЕР_1 на умовах тарифного пакету «Пенсійний (в т.ч. Арсенал»), Тарифів за користування платіжною карткою, розміщених на сайті Банку та на інформаційних стендах, що знаходяться у приміщеннях установ Банку.

Додатковим договором №1 до вказаного договору сторони домовились внести до договору №1857986 зміни, зокрема, пункт 1.1. викладено у новій редакції, згідно з якою банк відкриває відповідачу поточний рахунок НОМЕР_1 на умовах тарифного пакету «Пенсійний (в т.ч. Арсенал»), Тарифів за користування платіжною карткою, розміщених на сайті Банку та на інформаційних стендах, що знаходяться у приміщеннях установ Банку, надає відповідачу платіжну карту типу Mastercard Debit Standart та ПІН конверт до неї. Банк встановлює клієнту кредит в сумі 22 000 грн.. Строк дії кредиту встановлюється на відповідний період дії платіжної картки. При випуску платіжної картки на новий термін кредит продовжується на строк дії платіжної картки. Процентна ставка за кредитом є фіксованою і складає 25% річних і сплачується щомісячно. Випуск платіжної картки здійснюється строком на 1 рік.

Відповідно до пункту 4.4. договору ( в редакції додаткового договору №1) клієнт зобов'язаний щомісячно отримувати звіт (виписку) по рахунку та сплачувати за кредитом всі платежі на підставі цього звіту (виписки) по рахунку не пізніше 25 числа місяця наступного за звітним, або на початку операційного дня, наступного за вихідним, святковим днем чи неробочим згідно з договором.

За інформацією банку, підтвердженою виписками по рахунку, станом на 30 травня 2017 року відповідач має заборгованість перед банком за вказаним кредитним договором у розмірі 21 995,88 грн. - заборгованість за кредитом, 2 679,74 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками.

Позивач у даній справі просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитом у вказаному розмірі, а також, на підставі ст. 625 ЦК України інфляційне збільшення заборгованості в сумі 13 719,75 грн. та 3% річних від простроченої суми заборгованості 1 667, 20 грн..

Суд ухвалив заочне рішення, яким стягнув з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитом та відсотками, у задоволенні вимог про стягнення інфляційного збільшення заборгованості та 3% річних відмовив, оскільки стягнення вказаних сум не передбачене договором, укладеним між сторонами.

З висновком суду про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення інфляційного збільшення заборгованості та 3% річних у зв'язку з тим, що їх стягнення не передбачене договором погодитись неможливо, оскілки він не відповідає фактичним обставинам справи та вимогам матеріального і процесуального права.

Згідно із ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України визначено, що під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам судове рішення у оскаржуваній частині не відповідає.

Згідно статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу). До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (позика), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до статей 526, 530, 610, частини першої статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною першою статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, у разі неповернення позичальником суми позики своєчасно його борг складатиме: суму позики з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов'язання; проценти за позикою, якщо інше не встановлено договором або законом, нараховані відповідно до договору позики або облікової ставки НБУ за весь строк користування позиченими коштами; три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом.

При цьому індекс інфляції, 3% річних від простроченої суми (стаття 625 ЦК України) підлягають сплаті до моменту фактичного повернення боргу.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.

Проценти, передбачені статтею 625 ЦК України, за своєю природою є відшкодуванням кредитору понесених втрат за несвоєчасне повернення грошових коштів, а відтак відрізняються від процентів, які підлягають сплаті за правомірне користування грошовими коштами, що свідчить про відсутність подвійного стягнення при нарахуванні 3 % річних від простроченої суми, включаючи нараховані проценти за користування коштами, встановленими договором.

Враховуючи зазначене, 3 % річних, передбачені частиною другою статті 625 ЦК України, підлягають застосуванню до порушеного грошового зобов'язання, складовою якого, зокрема, є також нараховані проценти за користування кредитними коштами, строки сплати яких передбачено договором.

Відповідна правова позиція викладена Верховним Судом України у постанові від 19 жовтня 2016 року у справі №6-2129 цс 16.

З урахуванням викладеного, рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення інфляційного збільшення заборгованості та 3% річних підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про задоволення вказаних позовних вимог, а саме про стягнення з відповідача на користь позивача інфляційного збільшення заборгованості в сумі 13 719,75 грн. та 3% річних від простроченої суми заборгованості в сумі 1 667, 20 грн.. Розмір вказаних платежів підтверджено розрахунком, наданим позивачем.

Згідно з частинами 1,13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Позивачем при поданні позову сплачено судовий збір в сумі 1 600 грн. (а.с.1), при поданні апеляційної скарги - 921,60 грн. (а. с. 38, 56), оскільки позовні вимоги задовольняються у повному обсязі понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору слід стягнути з відповідача на корить позивача в сумі 2 521,60 грн. (1 600 грн. +921,60 грн.).

Згідно з частинами 3,4 ч.1 ст. 376 ЦПК України невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права є підставами для скасування судового рішення у оскаржуваній частині та ухвалення нового рішення.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381- 384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Державний Ощадний банк України» задовольнити частково.

Заочне рішення Краматорського міського суду Донецької області від 17 січня 2018 року скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення інфляційних втрат від простроченої заборгованості та 3% річних від прострочених сум заборгованості, а також в частині розподілу судового збору.

Позовні вимоги публічного акціонерного товариства «Державний Ощадний банк України» про стягнення інфляційних втрат від простроченої заборгованості та 3% річних від прострочених сум заборгованості задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства «Державний Ощадний банк України» за кредитним договором №1857986 від 08 квітня 2014 року станом на 30 травня 2017 року інфляційне збільшення заборгованості в сумі 13 719,75 грн., 3% річних від простроченої суми заборгованості в сумі 1 667, 20 грн., судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2 521,60 грн..

В іншій частині заочне рішення Краматорського міського суду Донецької області від 17 січня 2018 року не переглядалось.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 22 червня 2018 року.

Головуючий: Н.С. Краснощокова

Судді: І.О.Дундар

О.І.Корчиста