Постанова

Іменем України

20 червня 2018 року

м. Київ

справа № 640/9078/15-ц

провадження № 61-5315св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2,

відповідач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Київського районного суду м. Харкова, у складі судді Сенаторова В. М., від 27 липня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області, у складі колегії суддів: Пшенічної Л. В., Кіпенко І. С., Шаповал Н. М., від 03 листопада 2016 року,

В С Т А Н О В И В :

У травні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») про захист прав споживача шляхом визнання правочинів неукладеними.

Позовна заява мотивована тим, що відповідно до анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк» від 05 листопада 2010 року він здобув можливість отримання безвідсоткової поворотної фінансової допомоги на його лікування та лікування членів сім'ї. Безвідсоткова поворотна фінансова допомога надається банком у вигляді встановленого ліміту грошових коштів на платіжну картку з поверненням протягом 7 років, при цьому у залежності від медичних показників ліміт може бути збільшено до 75 000, 00 грн, але строк повернення допомоги при цьому не подовжується. Саме цей розділ Умов та Правил надання банківських послуг зацікавив позивача як постійного клієнта банку і підписом анкети-заяви та розділу 6 Умов та Правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк», який передбачав можливість приєднання до них в частині отримання безвідсоткової поворотної фінансової допомоги на лікування себе та членів сім'ї, ОСОБА_2 приєднався до договору безвідсоткової поворотної фінансової допомоги. Інших розділів Умов та Правил йому у письмовому вигляді запропоновано не було і йому невідомо до цього часу, про що в інших розділах зазначено, скільки разів ці Умови та Правила змінювались і в якій редакції у повному обсязі вони пропонувались для ознайомлення. Позивач вказав, що лише ті розділи Умов і Правил, в яких стоїть його підпис, можуть свідчити про те, що саме з ними він ознайомився і саме до них приєднався, але підпису ОСОБА_2 під іншими розділами Умов та Правил як на час заповнення анкети-заяви, так і на даний час у ПАТ КБ «ПриватБанк» немає. Складених у повному обсязі Умов та Правил надання банківських послуг на час заповнення їм анкети-заяви у ПАТ КБ «ПриватБанку» з його підписом не існує. Таким чином він приєднався до Умов та Правил лише в одній частині, яка підписана їм - розділ 6. Позивач вважає, що на нього не розповсюджується та частина Умов та Правил, з якою він не ознайомлювався та яку не підписував. Зміна тарифів, процентних ставок, будь-яких умов кредитування його не стосується взагалі, оскільки він не отримував кредиту, а отримав фінансову допомогу банку в період дії рекламної акції.

Посилаючись на викладені обставини, ОСОБА_2 просив суд визнати недійсним кредитний договір між ним та ПАТ КБ «ПриватБанк» від 05 листопада 2010 року, визнати недійсним договір приєднання від 05 листопада 2010 року до кредитного договору від 05 листопада 2010 року між ним та ПАТ КБ «ПриватБанк», визнати такими, що не виникли правовідносини між ним та ПАТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором від 05 листопада 2010 року та договором приєднання до кредитного договору від 05 листопада 2010 року.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 27 липня 2016 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 Визнано недійсним кредитний договір між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «ПриватБанк» від 05 листопада 2010 року. Визнано недійсним договір приєднання від 05 листопада 2010 року до кредитного договору від 05 листопада 2010 року між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «ПриватБанк». Визнано правовідносини між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором від 05 листопада 2010 року та договором приєднання від 05 листопада 2010 року до кредитного договору від 05 листопада 2010 року такими, що не виникли. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що не підписання позивачем зафіксованих на час подання анкети-заяви розділів Умов та Правил у частині надання кредитних лімітів унеможливлює застосування до нього цих Умов та Правил. Крім того, ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2016 року залишено без змін ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 15 жовтня 2015 року та рішення Київського районного суду м. Харкова від 01 липня 2015 року, яким ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено у стягненні заборгованості з ОСОБА_2 При цьому Вищий спеціалізований суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалі від 30 березня 2016 року зазначив, що ОСОБА_2 з Умовами та Правилами надання банківських послуг 05 листопада 2010 року безпосередньо ознайомлений не був, про що свідчить відсутність його особистого підпису на зазначених Умовах, а відтак згоди своєї на умови щодо нарахування процентів, штрафу та комісії не давав, отже, таке нарахування є незаконним. З урахуванням наведеного місцевий суд дійшов висновку, що при підписанні анкети-заяви 05 листопада 2010 року ОСОБА_2 не приєднався до умов кредитного договору від 05 листопада 2010 року, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

03 листопада 2016 року ухвалою Апеляційного суду Харківської області рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що судом першої інстанції при розгляді справи не допущено неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права. Апеляційний суд погодився із висновками суду першої інстанції, оскільки вони повністю відповідають обставинам справи, яким місцевий суд дав вірну оцінку. Відповідно до пункту 2 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» перед укладанням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про кредитні умови, а саме про мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений, форми його забезпечення, наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживачів, тип відсоткової ставки, суму, на яку кредит може бути виданий, орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуг з оформлення договору про надання кредиту, строк, на який кредит надається, варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяг, можливість дострокового повернення кредиту.

23 листопада 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» подано до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Київського районного суду м. Харкова від 27 липня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 03 листопада 2016 року.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати рішення Київського районного суду м. Харкова від 27 липня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 03 листопада 2016 року і ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_2 у задоволенні заявлених позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Доводи касаційної скарги обґрунтовано тим, що суди попередніх інстанцій повно і всебічно не з'ясували обставини справита дійшли безпідставного висновку про те, що правовідносини між сторонами не виникли.

22 лютого 2017 року ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження у справі за поданою касаційною скаргою.

11 квітня 2017 року ОСОБА_2 подав заперечення (відзив) на касаційну скаргу, в яких вказується на її необґрунтованість та безпідставність.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів». Відповідно до пункту 4 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

30 січня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

01 лютого 2018 року справу розподілено судді-доповідачу.

28 травня 2018 року ухвалою Верховного Суду справу за позовом ОСОБА_2 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживача шляхом визнання правочинів неукладеними призначено до судового розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеними вимогам закону рішення суду першої інстанції та ухвала суду апеляційної інстанцій не відповідають.

За правилами частини третьої статті 400 ЦПК України суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Із матеріалів справи вбачається, що у лютому 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості (справа № 640/1688/15-ц), на обґрунтування якого вказало, що між банком та відповідачем був укладений кредитний договір, відповідно до якого банк надав кредитні кошти за встановленим лімітом 19 100 грн, а відповідач зобов'язався їх повернути зі сплатою відсотків на підставі Умов та Правил надання банківських послуг. Банк виконав свої зобов'язання, однак відповідач порушив умови договору щодо сплати кредитних коштів та відсотків, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка становить 30 225, 04 грн.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 01 липня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 15 жовтня 2015 року, ПАТ КБ «ПриватБанк» у задоволенні позову відмовлено, у зв'язку з тим, що дострокове стягнення всієї суми боргу є безпідставним, так як строк дії кредитної картки не закінчився. У вказаній справі також встановлено, що ОСОБА_2 з Умовами та Правилами надання банківських послуг безпосередньо ознайомлений не був, про що свідчить відсутність його особистого підпису на зазначених Умовах, а відтак згоди своєї на умови щодо нарахування процентів, штрафу та комісії не давав, отже, такі нарахування є незаконними.

Вказані судові рішення залишені без змін ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2016 року (касаційне провадження № 6-33846св15).

У справі № 640/1688/15-ц встановлено, що 05 листопада 2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 було укладено договір про надання банківських послуг, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 19 100 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на кредитну картку Універсальна/Gold. Вказаний договір був укладений шляхом отримання банком від відповідача підписаного 05 листопада 2010 року підтвердження про приєднання до умов договору, яким є анкета-заява клієнта на оформлення кредитної картки. З тексту кредитного договору, у формі анкети-заяви, вбачається, що відповідач ознайомлений та згодний з Тарифами банку й Умовами та Правилами надання банківських послуг, про свідчить підпис останнього. Вказані умов та правила розміщенні на сайті www/privatbank.ua та відповідач взяв зобов'язання ознайомлюватися з їх змінами. ОСОБА_2 отримав кредитну картку, кредитні кошти та частково здійснював погашення кредиту. Картка була діючою, що підтверджується розрахунком, наданим банком, за яким відповідач здійснював останнє погашення за договором кредиту 18 березня 2015 року. Між тим банком не надано доказів того, що саме надані суду Умови та Правила підписані ОСОБА_3 були надані йому на ознайомлення, а останній заперечував своє ознайомлення з цими Умовами та Правилами.

У травні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк», в якому просив визнати недійсним кредитний договір, укладений між ним та ПАТ КБ «ПриватБанк» 05 листопада 2010 року, визнати недійсним договір приєднання від 05 листопада 2010 року до кредитного договору від 05 листопада 2010 року, укладений між ним та ПАТ КБ «ПриватБанк», визнати такими, що не виникли правовідносини між ним та ПАТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором від 05 листопада 2010 року та договором приєднання до кредитного договору від 05 листопада 2010 року.

Ухвалюючи рішення у справі, суди попередніх інстанцій не врахували обставини, встановлені у справі № 640/1688/15-ц, які у силу положень частини третьої статті 61 ЦПК України, 2004 року, та частини четвертої статті 82 ЦПК України мають преюдиційне значення, дійшли безпідставного висновку про те, що правовідносини між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором та договором приєднання від 05 листопада 2010 року є такими, що не виникли.

Згідно з положеннями статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За нормами частин першої-другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до частини першої статті 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з частиною першою статті 627 та частиною першою статті 628 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Підписанням заяви про відкриття рахунку, позичальник погоджується з умовами та правилами надання банком послуг, які разом з цією заявою, зразками підписів складають змішаний договір банківського рахунку і кредитного договору. Приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг є укладенням договору з банком.

Саме по собі посилання на неознайомлення з Умовами та Правилами надання банківських послуг не можу бути підставою для визнання недійсними кредитних правовідносин.

За змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.

Таким чином, у випадку доведення порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, споживач може визнати несправедливими умови договору, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору.

Разом з цим, при розгляді справи місцевим і апеляційним судом не було встановлено даних про отримання позивачем безвідсоткової поворотної фінансової допомоги на його лікування та лікування членів сім'ї, про що останній вказує у позовній заяві. Вказана обставина не підтверджена жодним письмовим доказом.

Враховуючи факти, встановлені судовими рішеннями у справі № 640/1688/15-ц щодо існування кредитних правовідносин між сторонами, на підставі укладеного 05 листопада 2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 договору про надання банківських послуг, позовні вимоги ОСОБА_2 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання недійсним кредитного договору, укладеного між ним та ПАТ КБ «ПриватБанк» від 05 листопада 2010 року, визнання недійсним договору приєднання від 05 листопада 2010 року до кредитного договору від 05 листопада 2010 року, укладеного між ним та ПАТ КБ «ПриватБанк», визнання такими, що не виникли правовідносини між ним та ПАТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором від 05 листопада 2010 року та договором приєднання до кредитного договору від 05 листопада 2010 року, до задоволення не підлягають.

Частиною першої статті 412 ЦПК України передбачено, що підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись статтями 402, 409, 412, 415, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 27 липня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 03 листопада 2016 року скасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про визнання недійсним кредитного договору, укладеного між ним та ПАТ КБ «ПриватБанк» від 05 листопада 2010 року, визнання недійсним договору приєднання від 05 листопада 2010 року до кредитного договору від 05 листопада 2010 року, укладеного між ним та ПАТ КБ «ПриватБанк», визнання такими, що не виникли правовідносини між ним та ПАТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором від 05 листопада 2010 року та договором приєднання до кредитного договору від 05 листопада 2010 року відмовити.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийД. Д. Луспеник

СуддіО. В. Білоконь

Б. І. Гулько

Є. В. Синельников

Ю. В.Черняк