Постанова

Іменем України

06 червня 2018 року

м. Київ

справа № 556/991/15-ц

провадження № 61-12159св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Мартєва С. Ю., Пророка В. В., Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2,

відповідач - ОСОБА_3,

треті особи: реєстраційна служба Володимирецького районного управління юстиції Рівненської області, ОСОБА_4,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5 на рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 21 квітня 2017 року у складі судді Поровського В. А. та рішення апеляційного суду Рівненської області від 22 червня 2017 року у складі суддів: Бондаренко Н. В., Шеремет А. М., Григоренка М. П.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення»

ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У червні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, треті особи: реєстраційна служба Володимирецького районного управління юстиції Рівненської області (далі - РС Володимирецького РУЮ Рівненської області), ОСОБА_4, про визнання права власності на майно.

Позовна заява ОСОБА_2 мотивована тим, що з 22 січня 1955 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1. Після смерті чоловіка відкрилась спадщина, яка складається з 1/2 частини житлового будинку з надвірними будівлями на АДРЕСА_1, що належала спадкодавцю як частка в спільному з позивачем майні подружжя.

Згодом позивачу стало відомо, що існує заповіт ОСОБА_6 від 25 травня 1993 року на користь їх сина - ОСОБА_3 На підставі рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 25 січня 2013 року, яким визнано за ОСОБА_3 право власності в порядку спадкування на спірний житловий будинок, останній провів державну реєстрацію права власності на спірний будинок. Рішенням апеляційного суду Рівненської області від 20 березня 2015 року вказане рішення районного суду скасоване та прийняте нове рішення, яким за ОСОБА_3 визнано право власності на 1/3 спірного будинку, у решті позовних вимог було відмовлено.

Оскільки на момент смерті спадкодавця позивач була непрацездатною за віком, вважає, що має право на підставі статті 335 ЦК Української РСР на 1/6 частину будинку в порядку спадкування за законом. З урахуванням, частки (1/2 частина будинку), що належить ОСОБА_2 на правах спільної сумісної власності подружжя, просила визнати за нею право власності на 2/3 частини будинку та скасувати державну реєстрацію права власності на спірний будинок та земельні ділянки, що знаходяться на АДРЕСА_1, за ОСОБА_3

У липні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_2, третя особа - РС Володимирецького РУЮ Рівненської області, про визнання права власності на нерухоме майно.

Зустрічна позовна заява ОСОБА_3 мотивована тим, що він за власні кошти та кошти своєї дружини побудував новий житловий будинок на земельній ділянці домогосподарства у АДРЕСА_2, яке у подальшому змінило адресу

на АДРЕСА_1 що належало його батьку ОСОБА_6 Його батьки проживали в цьому ж домогосподарстві, але в старому будинку. Будівництво нового будинку відбулося за письмової згоди ОСОБА_6

Враховуючи те, що за життя власник домогосподарства ОСОБА_6 не здійснив державної реєстрації новоствореного нерухомого майна, ОСОБА_3 просив визнати за ним право власності на новостворений житловий будинок на АДРЕСА_1.

Рішенням Володимирецького районного суду Рівненської області від 21 квітня 2017 року позов ОСОБА_2 задоволено. Визнано за ОСОБА_2 право власності на 2/3 частини будинку та господарські будівлі, що розташовані на АДРЕСА_1, що залишилися після смерті чоловіка - ОСОБА_6 Скасовано державну реєстрацію права власності на будинок

на АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 Закрито провадження у справі в частині вирішення зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання права власності на вищезгаданий будинок.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що фактично новий житловий будинок побудований подружжям ОСОБА_3 та його дружиною ОСОБА_4, проте за ОСОБА_3 вже визнано рішенням суду право власності на 1/3 частину вказаного будинку, а тому заявлений первісний позов підлягає задоволенню. Провадження за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 підлягає закриттю, оскільки вказаний спір вже вирішено апеляційним судом Рівненської області від 20 березня 2015 року і рішення набрало законної сили.

Рішенням апеляційного суду Рівненської області від 22 червня 2017 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про задоволення позову ОСОБА_2 Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину будинку з надвірними будівлями на АДРЕСА_1 як частку у спільному майні подружжя. Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/6 частину будинку з надвірними будівлями на АДРЕСА_1 як обов'язкову частку у порядку спадкування після смерті чоловіка ОСОБА_6 Скасовано державну реєстрацію права власності за ОСОБА_3 на житловий будинок на АДРЕСА_1, що здійснена 07 березня 2013 року

РС Володимирецького РУЮ Рівненської області. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 243,60 грн судового збору. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави 243,60 грн судового збору.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що спірне домоволодіння є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_6 та ОСОБА_2, їхні частки є рівними, тому за ОСОБА_2 необхідно визнати право власності на 1/2 частину вказаного будинку з надвірними будівлями як частку у спільному майні подружжя. Також за ОСОБА_2 необхідно визнати право власності на 1/6 частину будинку з надвірними будівлями, оскільки вона має право на обов'язкову частку. Записи у погосподарській книзі щодо належності ОСОБА_3 нового будинку без відкриття на нього особового рахунку (розділення домогосподарства) не підтверджують власність останнього на спірне домоволодіння. Оскільки ОСОБА_3 у порядку спадкування належить право власності на 1/3 частину будинку

на АДРЕСА_1, однак за ним на підставі скасованого рішення Володимирецького суду Рівненської області від 25 січня 2013 року зареєстровано право власності на весь житловий будинок, то необхідно скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на це домоволодіння. Сторони у цій справі та у справі, за наслідками розгляду якої ОСОБА_3 набув право власності на 1/3 частину спірного будинку, є різними, а підстави позовів не є тотожними, тому відсутні підстави для закриття провадження у справі в частині вирішення зустрічних позовних вимог. Враховуючи задоволення первісного позову ОСОБА_2 та визнання за нею права власності на 2/3 частини спірного домоволодіння, зустрічний позов задоволенню не підлягає.

У касаційній скарзі, поданій у липні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, представник ОСОБА_3 - ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні первісного позову та задоволення зустрічного позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що на земельній ділянці на АДРЕСА_1 знаходяться два будинка (старий і новий). ОСОБА_3 побудував новий будинок зі згоди свого батька за власні кошти разом із своєю дружиною. ОСОБА_2 проживала лише в старому будинку, у новому будинку не проживала, участі у його будівництві не приймала. ОСОБА_6 склав заповіт, яким все майно заповів своєму сину ОСОБА_3 Відповідно до відповіді Ромейківської сільської ради Володимирецького району Рівненської області старий будинок записаноза ОСОБА_6, а новий - за ОСОБА_3, отже позивач за первісним позовом не може набути право власності на це майно. ОСОБА_2 на час смерті спадкодавця не проживала на АДРЕСА_1, тому не прийняла спадщину. Розпискою від 11 листопада 1987 року та заявою від 07 лютого 1995 року ОСОБА_6 надав дозвіл ОСОБА_3 та його дружині на будівництво нового будинку. Новий будинок не входить до спадкового майна, оскільки за життя не належав спадкодавцю. ОСОБА_2 звернулася до суду з цим позовом через двадцять років після смерті спадкодавця, тобто з пропуском строку позовної давності.

У серпні 2017 року представник ОСОБА_2 - ОСОБА_7 подала відзив на касаційну скаргу, вказуючи на те, що новий будинок побудовано ОСОБА_2 та ОСОБА_6, тому позивач за первісним позовом має право на це майно. Також ОСОБА_2 проживала разом зі спадкодавцем на час його смерті, тому має право на спадщину. Рішення Ромейківської сільської ради Володимирецького району Рівненської області про розподіл рахунків спірного домоволодіння не має правового значення. Про порушення своїх прав позивач за первісним позовом дізналася лише у 2015 році, тому строк позовної давності не пропущено.

05 березня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Правовідносини, що виникли між сторонами (матір'ю та сином) щодо права на спадкове майно - новозбудований житловий будинок на АДРЕСА_1, були предметом розгляду судами різних інстанцій неодноразово.

Встановлено, що ОСОБА_2 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6 з 22 січня 1955 року.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_6

Згідно з архівним витягом засідання виконавчого комітету Ромейківської сільської ради Володимирецького району Рівненської області від 19 травня 1988 року ОСОБА_6 було виділено земельну ділянку площею 1 200 кв. м та надано дозвіл на будівництво індивідуального житлового будинку.

З матеріалів справи вбачається, що на вказаній земельній ділянці знаходяться два житлові будинки: старий та новий.

Відповідно до листа Ромейківської сільської ради Володимирецького району Рівненської області від 31 серпня 2015 року згідно з погосподарською книгою № 03 за 1991-1995 роки старий будинок записаний за ОСОБА_6, а новий будинок - за ОСОБА_3

Згідно з довідкою Ромейківської сільської ради Володимирецького району Рівненської області від 02 липня 2015 року ОСОБА_3 (з дня народження) та його дружина ОСОБА_4 (з 07 листопада 1987 року) зареєстровані та проживають на АДРЕСА_1.

За змістом розписки від 11 листопада 1987 року ОСОБА_6 надав згоду як власник домогосподарства на будівництво нового житлового будинку своєму сину ОСОБА_3 і його дружині ОСОБА_4 на земельній ділянці його домогосподарства.

Відповідно до заяви ОСОБА_6 на ім'я голови виконавчого комітету Ромейківської сільської ради Володимирецького району Рівненської області від 07 лютого 1995 року на земельній ділянці на АДРЕСА_1 зі згоди її власника ОСОБА_3 і його дружиною ОСОБА_4 побудовано новий будинок. Також ОСОБА_6 просив здійснити перерозподіл особових рахунків на старий та новий будинки.

За змістом листа Ромейківської сільської ради Володимирецького району Рівненської області від 27 жовтня 2016 року відповідно до записів погосподарської книги за 1991-1995 роки новий будинок на АДРЕСА_1 записаний за ОСОБА_3, де він постійно проживає.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 15 липня 2015 року за ОСОБА_3 на підставі рішення суду зареєстровано право власності на житловий будинок і земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства на АДРЕСА_1. ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності є власником земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташовані на АДРЕСА_1.

З довідки від 23 серпня 2011 року, яка видана виконкомом Ромейківської сільської ради Володимирецького району Рівненської області, вбачається, що будинок на АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_6 перейшов до ОСОБА_2

Однак з цієї довідки не вбачається, що це новий будинок, який побудований ОСОБА_3 та його дружиною ОСОБА_4

25 травня 1993 року ОСОБА_6 склав заповіт, яким все майно, що йому належало на час смерті і на що він мав право за законом заповідав своєму сину ОСОБА_3

Рішенням Володимирецького районного суду Рівненської області від 25 січня 2013 року визнано за ОСОБА_3 право власності на житловий будинок з надвірними будівлями на АДРЕСА_1 у порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_6 Визнано неправомірним внесення запису в погосподарську книгу № 3 по с. Ромейки за 1996 - 2000 роки, яким особовий рахунок НОМЕР_1 було переписано на ОСОБА_2

Рішенням апеляційного суду Рівненської області від 20 березня 2015 року, яке набрало законної сили, скасовано рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 25 січня 2013 року. Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/3 частину житлового будинку з надвірними будівлями на АДРЕСА_1 у порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_6

ОСОБА_3 звертався до суду з позовними вимогами про визнання права власності на новий будинок на АДРЕСА_1, який збудував за власні кошти, на підставі статті 328 ЦК України.

Проте, ні рішенням Володимирецького районного суду Рівненської області від 25 січня 2013 року, ні рішенням апеляційного суду Рівненської області від 20 березня 2015 року не встановлено щодо якого будинку (нового чи старого) вирішено спір.

З матеріалів справи вбачається, що розподіл будинків на два окремих об'єкта нерухомості здійснено в погосподарській книзі, однак не здійснено державну реєстрацію відповідно до вимог чинного законодавства.

Особливості державної реєстрації прав на об'єкти нерухомого майна, що були закінчені будівництвом до 05 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку визначено статтею 31 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Частиною другою статті 31 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 05 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, проведення технічної інвентаризації щодо зазначених об'єктів нерухомості є необов'язковим.

Громадяни, які збудували житлові будинки до 05 серпня 1992 року, могли за умови прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями отримати правовстановлюючі документи на будинок, навіть якщо його споруджено самовільно (самочинно) на земельній ділянці, яка перебуває в їх законному користуванні або у приватній власності.

Проте, суди на вказані норми матеріального права уваги не звернули, не встановили, в якому році збудований новий будинок та чи була необхідність здійснення державної реєстрації відповідно до вимог чинного законодавства, чи його оформлення повинно було бути здійснено з урахуванням вимог статті 31 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Отже, матеріли справи свідчать, що на земельній ділянці на АДРЕСА_1 знаходяться два будинки, а саме: старий будинок, який належав ОСОБА_6 (батьку), та новий будинок, який побудував ОСОБА_3 (син) з дозволу батька та за відсутності заперечень сільської ради.

Обставини щодо будівництва спірного (нового) будинку ОСОБА_3 та його дружиною ОСОБА_4 також підтверджено показаннями свідків ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, які подали відповідні письмові заяви, та частина свідків була допитана в судовому засіданні.

19 липня 2013 року виготовлено технічний паспорт на ім'я ОСОБА_3 на новий житловий будинок на АДРЕСА_1.

Звертаючись до суду із зустрічним позовом ОСОБА_3 вказував, що новий будинок побував за власні кошти, його мати не заперечує цих обставин, а від імені матері діє її дочка (сестра позивача за зустрічним позовом), тому ОСОБА_2 не з'являється в судове засідання незважаючи на неодноразові клопотання його представника про виклик її в судове засідання та визнання її явки обов'язковою.

Вищеперераховані документи свідчать, що будівництво новоствореного житлового будинку на АДРЕСА_1 з 1991 року до 1997 року здійснено за кошти ОСОБА_3 і кошти його дружини ОСОБА_4

Оцінюючи зібрані в справі докази, суди не звернули уваги, що в матеріалах справи наявні документи, які свідчать про розміщення на земельній ділянці на АДРЕСА_1 двох будинків. Не встановили, чи за вищевказаних обставин новий будинок, який побудований ОСОБА_3, може бути предметом цього спору.

Рішення апеляційного суду Рівненської області від 20 березня 2015 року не може братися судом до уваги як преюдиційне, оскільки в ньому не вказано, на який саме будинок (новий чи старий) визнано за ОСОБА_3 право власності. ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом про визнання права власності лише на новий будинок.

Обставини справи свідчать, що ОСОБА_2 у новому будинку не проживала, участі у його будівництві не приймала, як і ОСОБА_6, про що останній особисто написав у заяві про розподіл рахунків на будинки.

Також представник ОСОБА_3 подав клопотання про виклик у судове засідання ОСОБА_2, оскільки вона жодних претензій відносно новозбудованого будинку не має. Спір щодо будинку виник у її доньки ОСОБА_17

Проте суд не допитав ОСОБА_2 на підтвердження чи спростування заявлених вимог.

Також суд першої інстанції зазначив, що будівництво нового будинку не підтверджено жодним документом, проте вказані висновки спростовуються зібраними по справі доказами.

Враховуючи те, що спадщина після смерті ОСОБА_6 відкрилась до 01 січня 2004 року, тому до спадкових відносин застосовуються норми ЦК Української РСР.

Згідно зі статтею 525 цього Кодексу часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця.

Спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом (статті 524 ЦК Української РСР).

Відповідно до частини першої статті 529 ЦК Української РСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

Свідоцтво про право на спадщину не видавалося, спадкова справа не відкривалася, а спадкодавець не міг заповісти те, що йому не належало.

Отже, ОСОБА_6 міг заповісти лише старий будинок, оскільки за життя визнавав, що новий будинок і так належить сину і його сім'ї.

Судами залишено поза увагою показання голови Ромейківської сільської ради Володимирецького району Рівненської області, що ОСОБА_2 мала у спільній власності старий житловий будинок, а новий будинок записано за ОСОБА_3

Відповідно до статті 527 ЦК УРСР спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця.

Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину і в порядку, установленому чинним на момент такої нотаріальної дії законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину та можливості подальшого оформлення своїх спадкових прав у порядку, передбаченому законом, вимоги про визнання права на спадщину в судовому порядку задоволенню не підлягають, у зв'язку із відсутністю порушених прав спадкоємців, щодо захисту яких вони звернулися до суду. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за захистом своїх спадкових прав за правилами позовного провадження.

З довідки від 09 липня 2015 року, виданої Володимирецькою районною державною нотаріальною конторою, вбачається, що після смерті ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2, спадкову справу не заведено.

Також судами не перевірено, чи нотаріус відмовив ОСОБА_2 в установленому законом порядку в оформленні їй спадщини на старий будинок, чи існують у неї перешкоди для оформлення спадкових прав, отже не перевірено, чи підлягає спір щодо визнання за ОСОБА_2 права власності на частку будинку розгляду в судовому порядку.

Проте, суди на вказані вище вимоги норм права уваги не звернули та не встановили фактичні обставини справи, необхідні для правильного вирішення спору.

Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення у справі неможливо.

Перевірка доводів заявника, пов'язаних з установленням фактичних обставин справи та оцінкою доказів у ній перебуває поза визначеними статтею 400 ЦПК України межами перегляду справи в касаційному порядку.

Відповідно до частин третьої та четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом.

Оскільки судами порушено норми процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин справи, які мають значення для правильного вирішення справи, зокрема не досліджено зібрані у справі докази, а суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, тому відсутні правові підстави для ухвалення нового рішення або зміни судових рішень.

Таким чином, судові рішення підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції відповідно до вимог статті 411 ЦПК України.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 21 квітня 2017 року та рішення апеляційного суду Рівненської області від 22 червня 2017 року скасувати справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді С. Ю. Мартєв

В. В. Пророк

І. М. Фаловська

С. П. Штелик