Справа № 359/5340/16-ц Головуючий у І інстанції Муранова-Лесів І. В.
Провадження № 22-ц/780/2234/18 Доповідач у 2 інстанції Суханова Є. М.
Категорія 42 25.06.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

25 червня 2018 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді: Суханової Є.М.,

суддів: Мережко М.В., Волохова Л.А.,

за участю секретаря Вергелес О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 19 лютого 2018 року по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_2, малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що діє через свого законного представника ОСОБА_2, ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Служба у справах дітей та сім'ї Бориспільської міської ради, про примусове виселення з житлового приміщення,-

ВСТАНОВИЛА:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2, малолітнього ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Служба у справах дітей та сім'ї Бориспільської міської ради, про примусове виселення з житлового приміщення.

В обгрунтування позиву зазначав, що 03.10.2006 року АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_2 уклали кредитний договір № К-6870, відповідно до умов якого банк зобов'язується надати боржнику кредит у сумі 35 000,00 доларів США, а відповідач зобов'язувався повернути наданий кредит і сплатити проценти за користування в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором. Банк свої зобов'язання виконав, надавши відповідачу - кредит у сумі 35 000,00 доларів США. Крім того 03.10.2006 року, в якості забезпечення виконання зобов'язань за договором, між кредитором та відповідачем-1 укладено Договір іпотеки, зареєстрований в реєстрі за № 5121, відповідно до якого відповідач-1 передав в іпотеку кредитору нерухоме майно - квартиру під номером АДРЕСА_4 Заставна вартість іпотеки 254 800,00 гривень.

18.12.2013 Бориспільським міськрайонним судом Київської області за позовом ТОВ «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_2 про стягнення на предмет іпотеки було ухвалено рішення, яким позовні вимоги задоволено, звернуто стягнення на квартиру, що була передана в забезпечення виконання за кредитним договором. 26.05.2014 року Бориспільським міськрайонним судом Київської області було видано виконавчий лист, на підставі якого 08.02.2016 року ВДВС Бориспільського МРУЮ було відкрито виконавче провадження. Після відкриття виконавчого провадження стало відомо, що в квартирі яка є предметом іпотеки, зареєстровані мешканці, включаючи малолітню дитину. Згідно довідки про реєстрацію та склад сім'ї від 21.03.2016 року № 486, в квартирі АДРЕСА_3 зареєстровані : ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Позивач вказував, що на адресу відповідача було направлено письмову вимогу іпотекодержателя про добровільне виселення з житлового приміщення від 10.05.2016 року № 4851-34, але станом на день подачі позову до суду залишили без виконання.

Також зазначено, що враховуючи, що відповідачем заборгованість за кредитним договором залишається не виплаченою, письмова вимога іпотекодержателя про добровільне виселення з займаної житлової площі залишилася поза увагою мешканців, право користування спірною квартирою в малолітнього виникла після укладення договору іпотеки, у позивача є право вимагати через суд примусове виселення відповідачів з квартири, що є предметом іпотеки.

Заочним рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 19 лютого 2018 року позов задоволено. Виселино без надання іншого житла ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_6, з квартири під номером АДРЕСА_5 . Стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» судові витрати по сплаті судового збору по 689 гривень з кожного

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу в якій просить рішення скасувати. В обґрунтування апеляційних скарг посилається на те, що оскаржуване рішення є необґрунтованим і незаконним, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також з неповним з'ясуванням судом обставин справи, що мають значення для справи.

В апеляційній скарзі зазаначає, що суд неповно з»ясував всі обставини справи, не дослідив і не надав належної оцінки наявним матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об'єктивному та неупередженому розгляду, що призвело до ухвалення судом необґрунтованого та незаконного рішення.

Просив оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення яким відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

В суді першої інстанці встановлено, що 03 жовтня 2006 року між Акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № К-6870.

Відповідно до п. 1.1. Кредитного договору, банк зобов'язувався надати позичальнику грошові кошти у вигляді кредиту у розмірі 35000 доларів США на строк з 03 жовтня 2006 року по 03 жовтня 2016 року.

Згідно п.1.4. Кредитного договору, кредитні кошти призначені для здійснення позичальником розрахунків по договору купівлі-продажу між позичальником та продавцем з метою придбання : квартири АДРЕСА_6

03 жовтня 2006 року ОСОБА_2 придбав квартиру АДРЕСА_7 що підтверджується договором купівлі-продажу квартири посвідчений приватним нотаріусом Бориспільського міського нотаріального округу Київської області Савицькою Т.В., зареєстровано в реєстрі за № 5116. Відповідно до п. 4, продаж квартири вчинено за 264 800,00 гривень, що на день продажу становить 52 436,00 доларів США .

Крім того, 03.10.2006 року між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_2 було укладено договір іпотеки, яким відповідно до п. 1 та 2 забезпечено виконання вимог, що випливають з кредитного договору № К-6870 від 03 жовтня 2006 року та передано в іпотеку іпотекодержателю належне йому на праві власності майно - квартира під АДРЕСА_8 . Здійснено державну реєстрацію іпотеки в Державному реєстрі іпотек.

28.11.2012 року між ПАТ «Сведбанк», який є правонаступником АКБ «ТАС- Комерцбанк» та Факторинговою компанією «Вектор Плюс» укладено договір факторингу.

28.11.2012 року між ТОВ «ФК «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено договір факторингу.

Таким чином, внаслідок укладених договорів відбулася заміна кредитора, ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло статусу нового кредитора/стягувача за договором від 03.10.2006 року № к-6870, позичальником згідно якого є ОСОБА_2

Також, 28 листопада 2012 року між ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено договір про передачу прав за іпотечним договором, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мироник О.В.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 18 грудня 2013 року звернено стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 03.10.2006 року, посвідчений приватним нотаріусом Бориспільського міського нотаріального округу Київської області Савицькою Т.В., зареєстрованим в реєстрі за № 5122, а саме: квартиру загальною площею 52,7 м2, житловою площею 31,0 м2, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_8 для задоволення грошових вимог товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи" в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № К-6870 від 03.10.2006 року, яка станом на 01.11.2013 року складає 492 355 гривень 37 копійок .

Згідно довідки № 486 від 21.03.2016 року за адресою : АДРЕСА_2, кв. 31 зареєстровані : ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Відповідно до ч. 3 ст. 47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла, інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно ч. 3 ст.109 ЖК України, звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідні положення містяться також і в Законі України «Про іпотеку», так згідно ч.1 ст.40 Закону стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

У відповідності до ч. 2 вказаної статті після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

На виконання зазначених вимог позивачем на адресу відповідачів було направлено вимогу про добровільне виселення, що підтверджується копіями листів від 10.05.2016 № 4851-34 які ними отримані 16.05.2016 року, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення .

Проте, як вбачається з позовної заяви, таку вимогу відповідачами в добровільному порядку виконано не було.

Згідно вимог ч. 2 ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Відповідно до п. 2.3 Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів, затвердженого наказом МВС України від 22.11.2012 року №1077, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 18 грудня 2012 року за №2109/22421, відомості про дітей віком до 14 років, місце проживання яких реєструється з батьками, вносяться до заяви одного з них. Особа, яка досягла 14-річного віку, подає заяву про реєстрацію місця проживання особисто. При проживанні батьків за різними адресами для реєстрації місця проживання дитини, яка не досягла 14 років, разом з одним з батьків надається письмова згода другого з батьків та довідка територіального підрозділу або адресно-довідкового підрозділу територіального органу ДМС України за місцем його проживання про те, що дитина не зареєстрована разом з ним. Відомості про реєстрацію дитини, яка не досягла 14 років, вносяться до картки реєстрації того з батьків, з ким реєструється місце проживання дитини, та до адресної картки. До адресно-довідкового підрозділу територіального органу ДМС України надсилаються відомості про реєстрацію місця проживання того з батьків, з ким реєструється місце проживання дитини, у графу 14 цих відомостей вноситься інформація про дитину (прізвище, ім'я, по батькові, стать, дата і місце народження).

Суд першої інстанції врахував вимоги ч.2 ст.109 Житлового кодексу України, за змістом яких громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

А також положення ч.4 т.109 Житлового кодексу України, що виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення, є підставою для надання цим громадянам жилих приміщень з фондів житла для тимчасового проживання відповідно до статті 132-2 Житлового кодексу України. Відсутність жилих приміщень з фондів житла для тимчасового проживання або відмова у їх наданні з підстав, встановлених статтею 132-2 Житлового кодексу України, не тягне припинення виселення громадянина з жилого приміщення, яке є предметом іпотеки, у порядку, встановленому частиною третьою цієї статті.

Одночасно суд першої інстанції вірно врахува, що положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» на спірні правовідносини не поширюється, оскільки у власності позичальника, який є одночасно майновим поручителем, - ОСОБА_2, наявне інше нерухоме житлове приміщення, що підтверджується Інформаційної довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта від 28.12.2017 .

Зважаючи на викладене, в результаті повного, всебічного та об'єктивного з'ясування обставин справи, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про обґрунтованість та доведеність заявлених позовних вимог щодо виселення відповідачів без надання іншого житла з квартири АДРЕСА_9 у зв'язку з чим вважає, що позов слід задовольнити.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів.

За таких обставин суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про задоволення позову.

У відповідності до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов»язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з вимогами ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Заочне рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 19 лютого 2018 року залишити без змін.

Доповнивши резолютивну частину рішення відповідно до Закону України «Про мораторій», рішення виконанню не підлягає.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: