Справа № 344/2579/18
Провадження № 2-о/344/100/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2018 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд, Івано-Франківської області в складі:

головуючого-судді Островського Л.Є.

секретаря Гули Р.М.

розглянувши в відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1, зацікавлена особа: Івано-Франківський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області про встановлення факту, що має юридичне значення, -

В С Т А Н О В И В:

Заявниця ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про встановлення факту приналежності до національності, внесення змін до актового запису про народження та укладання шлюбу посилаючись на те, що вона народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Станіславові, її мати- ОСОБА_7 , була уродженою полячкою , сповідала римо-католицьку віру і проживала на території України, дотримуючись традицій цієї національності, а її батько -ОСОБА_3 по національності був українцем. Вона виховувалась відповідно до польських традицій, сповідає римо-католицьку віру, підтримує стосунки зі своїми родичами - поляками, які проживають на території Польщі, а 26.05.2008р. генеральним консульсьвом ремпубліки Польщі в Львові їй було видано Карту Поляка. Заявниця зазначила в заяві, що єдиним документом , який підтверджує її народження в сім'ї польської римо-католички є свідоцтво про народження від 09.03.1945року., в якому не зазначено її національність , окрім національності батьків. В позасудовому опрядку визнати неправильність чи неповноту запису в акті громадянського стану неможливо.

Заявниця в судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, заяву підтримала та просила її задовольнити.

Представник Івано-Франківського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області в судове засідання не зявився, направив до суду заяву, якою повідомив суд , що в актовому записі про народження заявниці відсутня графа національність дитини, вказано тільки національність батька та матері.

Суд, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме з копії свідоцтва про народження ОСОБА_1 вбачається, що вона народилася в місті Івано-Франківськ (а.с. 7). Батьками ОСОБА_1 записані: батько - ОСОБА_3, національність українець, мати - ОСОБА_7 , національність - полька.

Із змісту позовної заяви вбачається, що 11.01.1964р. мід ОСОБА_1 та ОСОБА_8 було укладено шлюб, який був зареєстрований Івано-Франківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області.

19 грудня 1973 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_8 було розірвано про що було внесено відповідний запис в свідоцтво про розірання шлюбу від 19.12.1973 року серія НОМЕР_1, атовий запис №451.

01 березня 1975року між ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2 було укладено шлюб, який був зареєстрований Рогатинським райбюро ЗАГС Івано-Франківської області, що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серії НОМЕР_2, актовий запис №8. Із свідоцтва про укладення шлюбу вбачається, що заявниця змінила своє прізвище « ОСОБА_1» на « ОСОБА_1» (а.с.11).

Судом встановлено, що 29.01.2018р. заявниця зверталася до відділу державної реєстрації ЗАГСу актів цивільного стану реєстраційної служби Івано-Франківського МУЮ в Івано-Франківській області із проханням на підставі свідоцтва про народження заявниці , в якому національність її матері зазначено «полька» внести зміни до актового запису №233 від 09.03.1945 року про народження ОСОБА_1 ( після одруження ОСОБА_1), вказавши в графі « національність»- «полька» 13.02.2018року Івано-Франківський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області видав висновок про внесення змін до актового запису цивільного стану в якому зазначено, що за немоливе виправити в актовому записі про шлюб №18 від 11.01.1964р. складеного в Івано-Франківському міському відділі ДРАЦС у зв'язку з відсутністю підстав. Зокрема, в актовому записі про народження заявниці вказано національність батька -українець , матері-полька. Тобто національність заявниці відповідає національності батька.Крім того в актовому записі про народження записано ім'я дитини ОСОБА_1, що не відповідає імені, зазначеного в актовому записі про шлюб, в актовому записі про розірвання шлюбу , а також паспорті заявниці. ( а.с. 18).

Відповідно до положень ст.ст. 293, 315 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Як роз'яснено у пункті 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року за №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» (з подальшими змінами та доповненнями), в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

Згідно зі ст. 3 Рамкової конвенції Ради Європи про захист національних меншин, ратифікованої Законом України «Про ратифікацію Рамкової конвенції Ради Європи про захист національних меншин», кожна особа, яка належить до національної меншини, має право вільно вирішувати, вважатися їй чи не вважатися такою, і таке рішення або здійснення прав у зв'язку з ним не повинно зашкоджувати такій особі.

Стаття 1 та 3 Закону України «Про національні меншини в Україні» від 26.06.1992 року гарантує громадянам республіки незалежно від їх національного походження рівні політичні, соціальні, економічні та культурні права і свободи, підтримує розвиток національної свідомості і самовиявлення. Усі громадяни України користуються захистом держави на рівних підставах. При забезпеченні прав осіб, які належать до національних меншин, держава виходить з того, що вони є невід'ємною частиною загальновизнаних прав людини. До національних меншин належать групи громадян країни, які не є українцями за національністю, виявляють почуття національного самоусвідомлення та спільності між собою.

На підставі Указу Президента України № 70/99 від 27.01.1999 року втратив чинність Указ Президента від 31.12.1991 року «Про порядок зміни громадянами України національності» і з того часу в законодавстві України відсутні норми, які передбачають настання певних юридичних наслідків або набуття немайнових чи майнових прав в залежності від національності особи.

Суд також враховує, що в ст.24 Конституції України закріплено рівність громадян та відсутність будь-яких привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Згідно ст.11 Конституції України держава сприяє консолідації та розвиткові української нації, її історичної свідомості, традицій, культури, а також розвиткові етнічної, культурної, мовної та релігійної самобутності всіх кордонних народів і національних меншин України.

Відповідно до вимог ст. 13 Закону України «Про національні меншини в Україні» громадяни, які належать до національних меншин, вільні у виборі обсягу і форм здійснення прав, що надаються їм чинним законодавством, і реалізують їх особисто, а також через відповідні державні органи та створювані громадські об'єднання.

Як визначено ст.15 Закону України «Про національні меншини в Україні» громадяни, які належать до національних меншин, національні громадські об'єднання мають право у встановленому в Україні порядку вільно встановлювати і підтримувати зв'язки з особами своєї національності та їх громадськими об'єднаннями за межами України, одержувати від них допомогу для задоволення мовних, культурних, духовних потреб, брати участь у діяльності міжнародних неурядових організацій.

Відповідно до ст. 300 України фізична особа має право на індивідуальність, на збереження своєї національної, культурної, релігійної, мовної самобутності, а також право на вільний вибір форм та способів прояву своєї індивідуальності, якщо вони не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства.

Отже, з досліджених в судовому засіданні матеріалів справи судом встановлено, що заява про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме належності до польської національності, є обґрунтованою та підлягає задоволенню .

Вимоги заяви про внесення змін до актових записів про народження та укладання шлюбу не підлягають задоволенню, оскільки вирішення питання про зобов'язання органу РАЦС вчинити певні дії в порядку окремого провадження є неприпустимим, та можливе лише в позовному провадженні з урахуванням необхідності забезпечення судом рівності прав сторін.

На підставі викладеного, ст.11, 24 Конституції України, ст. 3 Рамкової конвенції Ради Європи про захист національних меншин, ратифікованої Законом України «Про ратифікацію Рамкової конвенції Ради Європи про захист національних меншин», Закону України «Про національні меншини в Україні», керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 18, 76, 81, 89, 141 ,258, 259, 263-265, 268, 293, 315, 354, 355 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Заяву ОСОБА_1, зацікавлена особа: Івано-Франківський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області про встановлення факту, що має юридичне значення- задоволити частково.

Встановити юридичний факт, що національність «ОСОБА_1» при народженні ОСОБА_1, яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Станіславів Станіславської області-полька.

В решті вимог заяви-відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Остовський Л.Є.