Справа № 355/770/17 Головуючий у І інстанції Коваленко К. В.
Провадження № 22-ц/780/2173/18 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 26 21.06.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

(у порядку письмового провадження)

21 червня 2018 року м. Київ

Апеляційний суд Київської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: судді-доповідача ОСОБА_1, суддів Волохова Л.А. та Мережко М.В., розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Баришівського районного суду Київської області від 28 лютого 2018 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2017 року представник ПАТ «КБ «ПриватБанк» звернувся до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що ОСОБА_2 відповідно до підписаної анкети-заяви від 13.05.2011 року, отримала кредит у розмірі 1 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Вказує, що внаслідок неналежного виконання відповідачкою умов договору, станом на 30.04.2017 року вона має заборгованість у розмірі 17 369,11 грн.

Рішенням Баришівського районного суду Київської області від 28 лютого 2018 року позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 753, 97 грн. заборгованості за кредитним договором та 69, 44 грн. судових витрат, а у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із цим рішенням, представник ПАТ КБ «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, посилається на те, що судом не взято до уваги, що відповідачка погодилася із умовами і правилами надання банківських послуг та тарифами банку, які викладені на сайті банку, підписавши анкету-заяву на отримання кредитних коштів, однак порушила умови кредитного договору, через що вважає висновок суду в частині відмови у задоволенні решти позовних вимог необґрунтованим.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та вивчивши доводи і вимоги апеляційної скарги, вважає необхідним її задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин, апеляційний розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи і у такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне зясування обставин, що мають значення для справи , недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими , невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи , порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач належним чином не виконав своїх обовязків щодо повернення кредитних коштів, однак Умови та правила надання банківських послуг не було підписано позичальником, через що їх не можна вважати складовою частиною укладеного кредитного договору, а тому з відповідачки на користь банку підлягає стягненню лише заборгованість за тілом кредиту, а у задоволенні решти позову необхідно відмовити

Проте, колегія суддів не може повністю погодитися з такими висновками суду першої, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 13.05.2011 року банк надав ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 1000,00 грн., що підтверджується, анкетою-заявою та не оспорюється відповідачкою. (а.с.9) .

ОСОБА_2 зобовязалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених вказаним договором.

Проте, позивач вважає, що відповідачка належним чином не виконала умов кредитного договору, внаслідок чого за нею рахується заборгованість у розмірі 17 369, 11 грн.

Також позивач надав суду витяги із тарифів та Умов і Правил надання банківських послуг (а.с.7-31). При цьому, копії тарифів та Умов і Правил надання банківських послуг не містять підпису відповідачки.

Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України).

Умови та правила надання банківських послуг повинні містити підпис позичальника, та саме з цього моменту такі умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору.

Аналогічна позиція висловлена в правових висновках, що викладені в ухвалах Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (№6-16цс15), від 22 березня2017 року (6-2320цс16) та постанові Верховного Суду від 30 січня 2018 року № 61-787св18.

Згідно із частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Отже, у частині першій статті 1048 ЦК України, що має диспозитивний характер, установлена презумпція оплатності позики, яка діє за умов, якщо безоплатний характер відносин позики прямо не передбачений ЦК України, іншими законодавчими актами або конкретним договором.

Таким чином, законом передбачено право позикодавця на одержання від позичальника суми позики та винагороди (процентів за користування позикою) у разі, якщо інше не встановлено договором або законом.

Винагорода для позикодавця встановлюється у формі процентів від суми, що надається у позику, розмір яких визначається сторонами в договорі позики, або, якщо такий розмір процентів не встановлений, він визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 02 липня 2014 року у справі № 6-36цс14.

Установивши, що спірний договір позики не є безоплатним у розумінні норм частини другої статті 1048 ЦК України та що вказаним договором встановлено розмір процентів від суми позики, колегія приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача процентів за користування коштами.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що між сторонами було укладено кредитний договір, умови якого були порушені відповідачкою, а також правильно врахував, що оскільки Умови і правила надання банківських послуг та тарифи банку не містять підпису відповідачки, то такі умови не можуть вважатися погодженими між сторонами і не становлять складову частину укладеного між сторонами кредитного договору.

Доводи апеляційної скарги ПАТ КБ «ПриватБанк» про те, що сторони належним чином досягли згоди щодо змісту договору про надання банківських послуг, який включає заяву позичальника, «Умови та правила надання банківських послуг», «Тарифи банку», в тому числі досягли згоди щодо розміру процентів, колегія суддів не приймає до уваги як такі, що не ґрунтуються на матеріалах справи та вимогах закону.

Разом з тим, відповідно до положень Закону, у зв'язку із відсутністю між сторонами домовленості про належний до сплати розмір процентів за користування коштами, а також враховуючи, що користування банківськими кредитом не є безпроцентним, тому згідно вимог ст. 536, ст.1048 ЦК України з відповідачки на користь банку підлягають стягненню проценти за користування кредитними коштами в розмірі 615,25 грн., виходячи із розміру боргу 753, 97 грн., з часу його виникнення і по 30 квітня 2017 року з урахуванням облікових ставок НБУ, які діяли в цей період.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги частково заслуговують на увагу, рішення суду у частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення відсотків підлягає скасуванню з ухваленням у цій частині нового рішення про часткове задоволення цих вимог та стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 615, 25 грн. відсотків, а у іншій частині рішення суду першої інстанції необхідно залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 259, 369, 374, 376 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Баришівського районного суду Київської області від 28 лютого 2018 року у частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з ОСОБА_2 відсотків за користування кредитом скасувати та ухвалити у цій частині нове рішення про часткове задоволення цих вимог.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» 615, 25 грн. відсотків за користування кредитом, а у іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий: Судді: