У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 березня 2018 рокуПодільський районний суд м. Києва у складі:

головуючої судді Супрун Г.Б.,

за участю секретаря судового засідання - Цукурової Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на бездіяльність державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві та зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

Заявник звернувся до суду із скаргою на бездіяльність державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві та зобов'язання вчинити певні дії, посилаючись на те, що в порушення вимог ст. 38 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем не було повернуто виконавчого документу до суду, який його видав. Також заявник просив зобов'язати державного виконавця винести постанову про повернення виконавчого листа, безпосередньо повернути виконавчий лист зазначити в постанову про повернення виконавчого диста про скасування всіх накладених арештів на майно, вжити заходів щодо вилучення всіх записів з відповіданих реєстрів про будь-які обтяження, накладені в межах виконавчого провадження

У судове засідання сторони не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку, їх неявка не перешкоджає розгляду заяви.

Суд, дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією чи бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Судом встановлено, що рішенням Подільського районного суду м. Києва від 17.12.2014 року стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_1 заборгованість у сумі 241 350,31 дол. США та судові витрати.

22.09.2015 року державним виконавцем ВПВР Управління ДВС ГТУЮ у м. Києві відкрито виконавче провадження за № 48784680 з примусового виконання судового рішення.

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу на рішення подільського районного суду м. Києва від 17.12.2014 року.

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 28.11.2017 року відкрито апеляційне провадження за апеляційної скаргою ОСОБА_1 на рішення Подільського районного суду м. Києва від 17.12.2014 року.

У зв'язку з відкриттям апеляційного провадження представником боржника до виконавчої служби було подано заяву про повернення виконавчого документу до суду, який його видав, на підставі вимог ст. 38 Закону України «Про виконавче провадження»(в редакції, яка діяла на момент подання заяви).

Разом з тим, головним державним виконавцем заяву скаржника про повернення виконавчого документу до суду, який його видав, не розглянуто в установлений законом строк відповідно до вимог ст. 38 Закону України «Про виконавче провадження» та не повернуто виконавчого листа до суду.

Згідно вимог ст. 38 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, чинній на момент отримання заяви, виконавчий документ, прийнятий виконавцем до виконання, повертається до суду, який його видав, у разі поновлення судом строку подання апеляційної скарги на рішення, за яким видано виконавчий документ, або прийняття такої апеляційної скарги до розгляду (крім виконавчих документів, що підлягають негайному виконанню).

Про повернення виконавчого документа виконавець виносить постанову не пізніше наступного робочого дня з дня отримання судового рішення (ч. 2 статті 38 ЗУ «Про виконавче провадження» в редакції, яка діяла на момент отримання заяви).

Відповідно до вимог ч.1 ст. 74 ЗУ "Про виконавче провадження" рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Згідно вимог ч.1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців.

Незважаючи на вказані вимоги закону, державним виконавцем не було розглянуто заяву скаржника про повернення виконавчого документу до суду, який його видав, у встановлений законом строк, та не вирішено питання про повернення виконавчого документу до суду, який його видав.

З урахуванням викладеного, суд вважає неправомірною бездіяльність державного виконавця щодо неповернення виконавчого листа до суду, який його видав.

Згідно вимог ч. 3 статті 450 ЦПК України якщо суд встановить, що особа, рішення, дія чи бездіяльність якої оскаржуються, звільнена з посади (не здійснює відповідну діяльність), він залучає до участі в справі посадову особу, до компетенції якої належить вирішення питання про усунення порушення права чи свободи заявника.

Згідно вимог ч. 2 ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Частина 1 статті 5 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» визначає, що державний виконавець, приватний виконавець під час здійснення професійної діяльності є незалежними, керуються принципом верховенства права та діють виключно відповідно до закону.

Виходячи з норм чинного законодавства України у разі визнання неправомірними рішення, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд зобов'язує усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює порушені права чи свободи заявника. При цьому, суд не вправі зобов'язувати зазначених осіб, до вчинення тих дій, які згідно із Законом №606-ХІV можутьздійснюватисятількидержавнимвиконавцемабовідповідноюпосадовою особою державної виконавчої служби (Постанова Пленуму Верховного суду України, від 26.12.2003, №14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження»).

З огляду на викладене, заявлені заявником інші вимоги в скарзі про не підлягають задоволенню, оскільки прийняття відповідних постанов в межах виконавчого провадження відноситься до виключної компетенції державного виконавця, якому надані такі повноваження відповідно до Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», і тому у суду відсутні підстави для зобов'язання державного виконавця прийняти відповідне рішення.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст.447-451, 453 Цивільного процесуального кодексу України, Закону України «Про виконавче провадження», Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» суд, -

У Х В А Л И В :

Скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на бездіяльність державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києвіщодо неповернення виконавчого листа від 09.09.2015 року № 2607/14028/12, у виконавчому провадженні № 48784680.

У решті вимог скарги відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржене протягом 15 днів з дня проголошення шляхом подачі апеляційної скарги до Апеляційного суду м.Києва через Подільський районний суд м.Києва.

Якщо було оголошено вступну та резолютивну частину ухвали або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту ухвали. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження в цей же строк з дня вручення йому копії рішення (ухвали).

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення (ухвала), якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СуддяГ. Б. Супрун