Справа № 337/1173/18
Провадження № 2/337/933/2018

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 червня 2018 року Хортицький районний суд м.Запоріжжя

у складі: головуючого судді Гнатик Г.Є.

за участю секретаря Малишенко В.М.

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м.Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_3 про визнання права власності на майно у порядку спадкування,

в с т а н о в и в :

Позивачка звернулася до суду із вказаним позовом.

У позові вказала, що на підставі свідоцтва про право власності на житло № 5885 від 23.11.1998 року, що видане Хортицькою районною адміністрацією, квартира за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2. Частки кожного у праві спільної сумісної власності не визначені, відповідно до ст. 370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду, тому кожному із співвласників зазначеної квартири належить по 1/3 частки. 13.05. 2016 року помер її чоловік ОСОБА_4. Після його смерті відкрилася спадщина на належну йому частину квартири АДРЕСА_2 та ? частину земельної ділянки, площею 1,7000 га, що розташована за адресою: Харківська область, Кегичівський район, територія Красненської сільської ради, яка належить йому на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯД №058643. При житті ОСОБА_4 заповіт не складав. Спадкоємцями першої черги після його смерті є вона- Матяшевська Т.В., його дружина та син ОСОБА_2 Вона прийняла спадщину шляхом звернення з відповідною заявою до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_3, де була відкрита спадкова справа після померлого 13.05.2016 року ОСОБА_4. Відповідач ОСОБА_2 спадщину відповідно до ст. 1268 ЦК України не прийняв, він не проживав зі спадкодавцем на час його смерті, що підтверджується актом ОСББ «Ентузіастів-19» від 23.03.2018 року, та приймати спадщину не бажає. У видачі свідоцтва про право на спадщину їй було відмовлено, оскільки не надано правовстановлюючих документів на спадкове майно, та не виділені частки співвласників зазначеної квартири. Просила суд визначити частки кожного у праві спільної сумісної власності, визнати за нею право власності у порядку спадкування на 1/3 частину квартири та ? частину земельної ділянки.

У судове засідання позивач не зявилася.

Предстанвик позивача ОСОБА_5- адвокат ОСОБА_6 у судове засідання не зявилася, надавши суду письмове клопотання про розгляд справи у відсутності позивачки та її віфдсутності, позовні вимоги підтримує.

Відповідно до ч.5 ст.223 ЦПК України, суд може розглянути справу за відсутності позивача, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач у судове засідання не зявився, надав письмову заяву у якій зазначив, що позовні вимоги визнає, просить справу розглянути у його відсутності.

Третя особа - приватний нотаріус ОСОБА_3 у судове засідання не зявився, поважну причину неявки суду не повідомила, про розгляд справи повідомлялася належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає позовні вимоги підлягаючими задоволенню, у звязку з наступним.

Частиною 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" роз'яснено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на житло № 5885 від 23.11.1998 року, що видане Хортицькою районною адміністрацією, квартира за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності громадянам: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2.

Відповідно до ст. 370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Таким чином, кожному із співвласників зазначеної квартири належить по 1/3 частині, а тому, позовні вимоги позивачки в частині визначення часток у праві спільної сумісної власності, підлягають задоволенню.

Судом також встановлено, що ОСОБА_5 та ОСОБА_4 перебували у шлюбі з 07.07. 1978 року, шлюб зареєстрований Будинком одруження м.Запоріжжя, про що складений актовий запис №1478 відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу І-ЖС №396121 ( а.с.8).

Відповідно до свідоцтва про смерть серії І-ЖС №356125 від 16.05.2016 року, ОСОБА_4 помер 13.05. 2016 року, про що Ленінським районним у місті Запоріжжі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області складено відповідний актовий запис № 264 ( а.с.7).

Як вбачається з копії спадкової справи №14/2018, заведеної після померлого 13.05.2016 року ОСОБА_4, з заявою про прийняття спадщини після його смерті до приватного нотаріусу Запорізького міського нотаріального округу Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області ОСОБА_3, звернулася лише ОСОБА_5

Постановою приватного нотаріуса ОСОБА_3 від 20.03.2018 року, ОСОБА_5 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_4 через відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно.

У відповідності з п.п. 4.15 глави 10 свідоцтв про право на спадщину Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.У разі відсутності заповіту, право на спадкування за законом одержують особи, визначенні у статтях 1261-1265 ЦК України.

Відповідно до п.3.1. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ N 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини.

На підставі ст. 1268, 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (ч. 1 ст. 1297 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

За змістом ч. 1, 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація прав є обов'язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав. Права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року "Про практику розгляду судами України справ про спадкування", у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Ст. 8 Конституції України визначено, що норми Конституції України є нормами прямої дії; звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Ст. 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним.

Враховуючи вищевказане, суд вважає, що оскільки позивач прийняла спадщину відповідно до статті 1268 ЦК України та звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті чоловіка, але в отриманні свідоцтва про право на спадщину їй було відмовлено через відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно, до нотаріальної контори з приводу прийняття спадщини крім ОСОБА_5 ніхто не звертався, позовні вимоги позивачки у частині визнання за нею права власності на спадкове майно, підлягаючими задоволенню, оскільки вони є обґрунтованими та доведеними.

Керуючись ст. ст. 182, 370, 1261, 1268, 1296 ЦК України, ст.ст. 258, 259, 263, 264, 265, 268 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Визначити, що кожному зі співвласників квартири АДРЕСА_2 : ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2 належить по 1/3 частині у праві власності на вказану квартиру.

Визнати за ОСОБА_5 (ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, яка зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2) право власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_3 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4, який помер 13 травня 2016 року.

Визнати за ОСОБА_5 (ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, яка зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2) право власності на ? частину земельної ділянки площею 1,7000 га, що розташована за адресою: Харківська область, Кегичівський район, територія Красненської сільської ради, кадастровий номер :12:004:0029.

Рішення може бути оскаржене в апеляційний суд Запорізької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Хортицький районний суд м.Запоріжжя.

Суддя: Г.Є. Гнатик