Справа № 212/493/18
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 червня 2018 року м. Кривий Ріг
Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:
головуючого - судді Зіміна М.В.,
секретаря судового засідання Гавеля Ю.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, в порядку спрощеного позовного провадження, за відсутності сторін, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем реєстрації,-
25 січня 2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2, про визнання останньої такою, що втратила право користування домоволодінням № 9 по вул.Майкопській в м.Кривому Розі Дніпропетровської області та зняття з реєстрації за місцем реєстрації.
Ухвалою суду від 30 січня 2018 року позовну заяву залишено без руху та позивачу надано строк для усунення недоліків.
Ухвалою суду від 14 березня 2018 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження на 11 квітня 2018 року.
Ухвалою суду від 11 квітня 2018 року у звязку із неявкою сторін до судового засідання розгляд справи відкладено на 14 травня 2018 року та в подальшому на 12 червня 2018 року.
Позивач ОСОБА_1 до судового засідання не зявився, надав до суду письмову заяву, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити з підстав викладених в позовній заяві проти ухвалення заочного рішення не заперечував.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, про причини неявки суду не повідомила. Зі згоди позивача, суд розглядає справу заочно у порядку ст. 280 ЦПК України.
В судовому засіданні 12 червня 2018 року було проголошено вступну та резолютивну частину рішення.
Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. ст. 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно ст.ст.13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Судом встановлено, що позивачу на підставі договору купівлі-продажу домоволодіння від 27 грудня 2007 року, на праві приватної власності належить домоволодінням № 9 по вул.Майкопській в м.Кривому Розі Дніпропетровської області. (а.с.4)
Відповідно до розписки від 14.09.2017 ОСОБА_1 на виконання умов укладеної мирової угоди у справі №212/2365/16-ц сплатив ОСОБА_2 2800 доларів США. (а.с.34)
ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1. (а.с.20)
Згідно акту, складеного мешканцями вул. Майкопська в м.Кривому Розі Дніпропетровської області та посвідченого головою Квартального комітету №30, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, фактично не проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3 з січня 2015 року. (а.с.32)
Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Стаття 391 ЦК України, передбачає, що власник може вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном.
Відповідно до ст.379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них.
Права власника житлового будинку, квартири, визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК Української РСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
Згідно з ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Так, позивач ОСОБА_1 правомірно набув право власності на домоволодіння №9 по вул. Майкопська в місті Кривий Ріг Дніпропетровської області та відповідач отримала грошову компенсацію за частку у спільному майні подружжя, що вказує на відсутність частки ОСОБА_2 у вищевказаному домоволодінні.
З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивач, будучи власником житлового приміщення, не може в повній мірі володіти, розпоряджатись та користуватись належним йому на праві власності майном, оскільки в домоволодінні зареєстрована відповідач ОСОБА_2, яка не є членом сімї позивача та не проживає у домоволодінні №9 по вул.Майкопська в місті Кривому Розі Дніпропетровської області, в звязку з чим позовні вимоги про визнання ОСОБА_2, такою, що втратила право користування жилим приміщенням підлягають задоволенню.
Що стосується позовних вимог про зняття відповідача з реєстрації місця проживання, то в задоволенні цієї частини позову слід відмовити, так як відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року № 1382-IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, є підставою для звернення позивача до виконавчого комітету Покровської районної в місті ради, для вирішення зазначеного питання.
Відповідно ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідачки на користь позивача підлягає судовий збір у розмірі 704,80 грн.
Керуючись ст. 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 319, 321, 328, 379, 391 ЦК України ст.ст. 4, 12,13, 23, 76-83, 141, 258, 259,263, 264, 265, 268, 273, 280-282,354 ЦПК України, суд,-
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем реєстрації задовольнити частково.
Усунути перешкоди у здійсненні ОСОБА_1 права власності належним йому домоволодінням № 9 по вул. Майкопській в місті Кривий Ріг Дніпропетровської області, визнавши ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, такою, що втратила право користування домоволодінням № 9 по вул. Майкопській в місті Кривий Ріг Дніпропетровської області.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України. Повторне заочне рішення позивач та відповідач можуть оскаржити в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Повне рішення складено та підписано 15 червня 2018 року.
Суддя: М. В. Зімін