Справа № 442/2371/17 Головуючий у 1 інстанції: Хомик А.П.
Провадження № 22-ц/783/7144/17 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2018 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Цяцяка Р.П.,

суддів Ванівського О.М. і Шеремети Н.О.,

за участю: секретаря Цапа П.М.;

Бачинського О.М. - представника ТзОВ „Кредитні ініціативи";

відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 07 листопада 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю „Кредитні ініціативи" (в подальшому - „ТзОВ") звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4 про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом визнання позивача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, примусового виселення з житлового приміщення та зобов'язанням забезпечити вільний доступ до приміщення, в якому просило суд ухвалити рішення про виселення відповідача та третіх осіб з квартири АДРЕСА_1 (в подальшому - «спірна квартира») та зобов'язання забезпечити вільний доступ до згаданого приміщення.

Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що спірна квартира належить ТзОВ «Кредитні ініціативи» на праві власності, як нереалізоване на торгах майно, що раніше належало ОСОБА_4, яке стягувач (ТзОВ «Кредитні ініціативи») виявив бажання залишити за собою.

Однак, колишній власник спірної квартири (відповідач), незважаючи на відсутність будь-яких правових підстав для користування житловим приміщенням, продовжує користуватись ним та відмовляється добровільно виселятися з нього, чим створює перешкоди у здійсненні законних прав власника, який не може вільно користуватися та розпоряджатися нерухомим майном(а.с. 1-3).

Оскаржуваним рішенням позов задоволено.

Ухвалено усунути перешкоди Товариству з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» у здійсненні права власності шляхом визнання ОСОБА_4 втратившим право користування житловим приміщення шляхом примусового виселення з житлового приміщення: квартири АДРЕСА_1, та зобов'язанням забезпечити вільний доступ до приміщення.

Вирішено питання судових витрат(а.с. 54-55).

Дане рішення оскаржив відповідач.

Апелянт просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, покликаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та на неправильне застосування норм матеріального права.

Вважає, що на нього, як на позичальника по споживчому кредиту в іноземній валюті, укладеному 11.10.2007 року з АКБ «ТАС-Комерцбанк», розповсюджується дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Стверджує, що іншого житла крім спірної квартири, він не має, а також, що у спірній квартирі проживає він та його малолітній син, однак суд не залучив до участі у справі орган опіки та піклування та не взяв до уваги рішення Дрогобицького міськвиконкому від 20.12.2012 року № 505, яким було відмовлено ВДВС у наданні дозволу на відчуження спірного іпотечного майна.

Стверджує, що жодних попереджень від позивача про виселення зі спірної квартири він не отримував.

Звертає увагу на те, що він, як інвалід 2-ої групи загального захворювання, звільнений від сплати судового збору, а відтак вважає, що суд неправомірно стягнув з нього на користь позивача 1 600 грн. судових витрат (а.с. 56-60).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта на підтримання доводів апеляційної скарги та заперечення цих доводів зі сторони представника позивача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Статтями 12 і 81 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом, і що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а частиною 1 ст. 82 ЦПК України - що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню.

Аналогічні за змістом норми містяться у статтях 10, 60, 61 (ч.1) ЦПК України в редакції, яка була чинною на час розгляду справи судом першої інстанції та ухвалення оскаржуваного рішення.

А частиною 2 ст. 356 ЦПК України встановлено, що в апеляційній скарзі мають бути зазначені в чому полягає незаконність і (або) необгрунтованість рішення або ухвали (неповнота встановлення обставин, які мають значення для справи, та (або) неправильність установлення обставин, які мають значення для справи, внаслідок необгрунтованої відмови у прийнятті доказів, неправильного їх дослідження чи оцінки, неподання доказів з поважних причин та (або) неправильне визначення відповідно до встановлених судом обставин правовідносин тощо); нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці, обгрунтування поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції, заперечення проти доказів, використаних судом першої інстанції (п.п. 5 і 6).

В обґрунтування позовних вимог позивачем в якості доказу було подано до суду Свідоцтво, видане 30 вересня 2016 року приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Львівської області Теплою М.Ю., яким остання посвідчує що позивачу, ТзОВ «Кредитні ініціативи», спірна квартира належить на праві власності, як нереалізоване з торгів майно, яке стягувач (ТзОВ «Кредитні ініціативи») виявив бажання залишити за собою (а.с. 5).

Матеріалами справи стверджується, що відповідачу (апелянту) щонайпізніше з 28 квітня 2017 року було відомо про даний позов до нього (а.с. 27), однак ОСОБА_4 лише 07 листопада 2017 року звернувся до суду з позовом про визнання недійсним та скасування вище згаданого свідоцтва про придбання майна (спірної квартири) з прилюдних торгів (а.с. 48), який (згаданий позов) ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 15 березня 2018 року (у зв'язку з чисельними неявками позивача ОСОБА_4 в судові засідання) було залишено без розгляду і дана ухвала набрала законної сили (а.с. 116-119).

Відтак, вище згадане Свідоцтво про право власності позивача на спірну квартиру залишається чинним, а тому доводи апеляційної скарги з посиланням на Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» до уваги прийматися не можуть, оскільки предметом позовних вимог є виселення зі спірної квартири, яка з 30 вересня 2016 року на праві власності належить позивачу - ТзОВ «Кредитні ініціативи» (а не звернення стягнення на майно ОСОБА_4.).

Крім цього, протягом більш, як 6 (шести) місяців перебування даної справи в провадженні суду першої інстанції відповідачем (апелянтом) ОСОБА_4 так і не було подано до суду будь-яких заперечень на позов та будь-яких доказів на спростування доводів, якими позивач обґрунтовував свої позовні вимоги.

На клопотання апелянта (а.с. 81, 102, 105) апеляційний розгляд справи тричі відкладався, однак апелянтом так і не було подано до суду апеляційної інстанції будь-яких доказів на які міститься посилання у поданій ним апеляційні скарзі, яка (в свою чергу) не містить доводів стосовно того, в чому саме полягає незаконність і (або) необґрунтованість оскаржуваного рішення: які саме обставини судом були встановлені неповно та (або) неправильно; які саме нові обставини та (або) докази підлягають дослідженню в ході апеляційного розгляду справи; заперечення проти доказів, використаних судом першої інстанції, тощо.

З урахуванням вище наведеного колегія суддів вважає, що у суду першої інстанції були відсутніми правові підстави для відмови у задоволенні позову про усунення перешкод ТзОВ «Кредитні ініціативи» у здійсненні його прав власності на спірну квартиру.

Згідно з пунктом 9 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються інваліди І та ІІ груп, законні представники дітей-інвалідів і недієздатних інвалідів І та ІІ груп.

На час ухвалення судом оскаржуваного рішення порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентувався статтею 88 ЦПК України в редакції 2004 року, якою (зокрема) було встановлено, що у випадку, коли сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина друга цієї статті).

Зазначене стосується й випадку, коли рішення ухвалено на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового збору.

Вище наведена правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 01.03.2017 року у справі № 6-152цс17.

Судом встановлено та стверджується матеріалами справи, що відповідач/апелянт ОСОБА_4 з 06.07.2009 року є інвалідом другої групи загального захворювання безтерміново (а.с. 61), а відтак оскаржуване рішення в частині вирішення питання розподілу судових витрат підлягає скасуванню з ухваленням у цій частині нової постанови - про відмову ТзОВ „Кредитні ініціативи" у задоволенні позовної вимоги про стягнення з ОСОБА_4 на користь ТзОВ витрат по сплаті судового збору.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.2, 376 ч.1 п.4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 07 листопада 2017 року в частині вирішення питання розподілу судових витрат скасувати і в цій частині ухвалити нову постанову, якою відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю „Кредитні ініціативи" у задоволенні позовної вимоги про стягнення з ОСОБА_4 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю „Кредитні ініціативи" витрат по сплаті судового збору.

В решті рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 07 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повну постанову складено 02 липня 2018 року.

Головуючий

Судді: