П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2018 року

м. Рівне

Справа №2-5133/11

Провадження №22ц/787/15/2018

Головуючий у суді першої інстанції: ОСОБА_1

Рішення суду першої інстанції (повний текст) ухвалено в м. Рівне

Рівненської області об 11 год. 30 хв. 17.12.2013 р.

Апеляційний суд Рівненської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючий суддя: Хилевич С.В.

судді: Ковальчук Н.М., Григоренко М.П.

секретар судового засідання: Шептицька С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Рівненського міського суду від 17 грудня 2013 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору,: ОСОБА_2; про звернення стягнення на предмет іпотеки,

в с т а н о в и в :

У липні 2011 року в суд звернулося Публічне акціонерне товариство "Укрсоцбанк" (далі ПАТ "Укрсоцбанк" або банк) із позовом до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору,: ОСОБА_2; про звернення стягнення на предмет іпотеки. Позов мотивовано тим, що внаслідок прострочення зобовязань за кредитним договором ОСОБА_3 і ОСОБА_2 було порушено право ПАТ "Укрсоцбанк" на повернення кредиту і процентів за користування ним. Тому в рахунок кредитної заборгованості повинно бути звернуто стягнення на предмет іпотеки 3-кімнатну квартиру №1 в м. Рівне по вулиці Петра Полтави, буд. 1/3, загальною площею 179, 1 кв.м, житловою 68, 9 кв.м, реєстраційний номер обєкта в Реєстрі прав власності на нерухоме майно 4010441 для задоволення грошових вимог банку за договорами №№227Д і 228Д від 13.07.2007 року в сумі 1 796 910, 63 гривень шляхом продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах в межах процедури виконавчого провадження з початковою ціною реалізації 1 443 512 гривень.

Ухвалою судді Рівненського міського суду від 12 серпня 2011 року відкрито провадження у зазначеній справі і призначено до розгляду.

Заочним рішенням Рівненського міського суду від 7 листопада 2011 року зазначений позов задоволено:

Звернуто стягнення на предмет іпотеки 3-кімнатну квартиру №1 в м. Рівне по вулиці Петра Полтави, буд. 1/3, загальною площею 179, 1 кв.м, житловою 68, 9 кв.м, реєстраційний номер обєкта в Реєстрі прав власності на нерухоме майно 4010441 для задоволення грошових вимог банку за договорами №№227Д і 228Д від 13.07.2007 року в сумі 1 796 910, 63 гривень шляхом продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах в межах процедури виконавчого провадження з початковою ціною реалізації 1 443 512 гривень.

14 травня 2012 року суд першої інстанції своєю ухвалою заяву ОСОБА_3 задовольнив, скасувавши заочне рішення суду.

Рішенням Рівненського міського суду від 17 грудня 2013 року позов ПАТ "Укрсоцбанк" задоволено:

Звернуто стягнення на предмет застави: 3-кімнатна квартира № 1, що розташована за адресою: м. Рівне, вул. Петра Полтави, буд. 1/3, загальною площею 179,1 кв.м, житловою площею 68,9 кв.м, реєстраційний номер обєкта в Реєстрі прав власності на нерухоме майно 4010441 для задоволення грошових вимог банку за договорами кредиту № 227Д від 13 липня 2007 року та № 228Д від 13 липня 2007 року в сумі 1 777 035, 16 гривень шляхом продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах в межах процедури виконавчого провадження з початковою ціною реалізації 1 443 512 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_3 судові витрати в сумі 1 700 гривень та витрати на інформаційно-технічне забезпечення в сумі 120 гривень.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з доведеності і обґрунтованості позову, оскільки кредитні зобов'язання відповідача та третьої особи як позичальників забезпечено іпотекою належною на праві власності ОСОБА_3 3-кімнатною квартирою, що дає у разі невиконання ними умов кредитних договорів законне право банку звернути стягнення на обєкт нерухомості, яким забезпечено виконання основних зобов'язань.

У поданій на рішення суду апеляційній скарзі ОСОБА_2 покликалась на його незаконність і необґрунтованість через порушення судом норм процесуального та матеріального права.

На її обґрунтування зазначала про неврахування судом того, що вона не підписувала договору кредиту № 228Д від 13 липня 2007 року. В клопотаннях про відкладення розгляду справи, які містяться в матеріалах справи, також стоять не її підписи. Покликаючись на вимоги ст. ст. 203, 215 ЦК України вважала, що договір кредиту № 228Д від 13 липня 2007 року є недійсним.

Судом залишено без уваги положення ст. 39 Закону України "Про іпотеку" та розяснень постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин". При ухваленні оскаржуваного рішення не було встановлено реальну суму заборгованості, а також загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки.

Крім того, у матеріалах справи міститься лист ПАТ "Укрсоцбанк" від 04.05.2011 року № 02-06/208, адресований їй, про те, що банк може звернути стягнення на предмет іпотеки. Однак у матеріалах справи відсутні докази надіслання їй такого листа та його отримання. Також відсутні будь-які докази на підтвердження надсилання їй вимоги про дострокове погашення всієї суми кредиту.

Також посилалась на незастосування судом вимог ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", а також міжнародну практику, яка висловлена у Рішеннях Європейського суду з прав людини у справах "Хаджинастасиу проти Греції", "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації", "Серявін та інші проти України", "Проніна проти України".

Вважала, що оскаржуване рішення суперечить вимогам ст. 213 ЦПК України та роз'ясненням постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 "Про судове рішення в цивільній справі" щодо законності та обґрунтованості рішення.

З цих підстав просила рішення суду першої інстанції скасувати, ухваливши нове про відмову в задоволенні позову.

Ухвалою судді Апеляційного суду Рівненської області від 31 жовтня 2017 року поновлено строк на апеляційне оскарження та відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Рівненського міського суду від 17 грудня 2013 року.

Ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 1 листопада 2017 року справу призначено до розгляду на 10 год. 00 хв. 28.11.2017 року.

Ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 8 грудня 2017 року витребувано у позивача оригінал договору кредиту №228Д від 13.07.2007 року, що укладений між банком і ОСОБА_2, та кредитну справу щодо позичальника ОСОБА_2

Ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 26 грудня 2017 року призначено судову почеркознавчу експертизу, на вирішення якої постановлено питання, чи підписи на першій-шостій сторінках договору кредиту №228Д від 13.07.2007 року виконані самою ОСОБА_2

Ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 14 травня 2018 року поновлено провадження у справі і призначено судове засідання на 10 год. 00 хв. 12 червня 2018 року.

До початку засідання апеляційного суду 11 червня 2018 року представник ОСОБА_2 адвокат ОСОБА_4 подала клопотання про відкладення розгляду справи, адже вона в цей день і час перебуватиме у Верховному Суді на вирішенні іншої господарської справи, про що долучила відповідний витяг із веб-сайту "Судова влада України". Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 301 ГПК України справа в суді касаційної інстанції розглядається з викликом або без виклику її учасників. Однак будь-яких доказів про те, що її викликано в засідання касаційного суду, вона не надала, тобто причини неявки не визнаються поважними.

Більше того, з копії ордера серії РН-449 №069 видно, що ОСОБА_4 є представником Рівненської обласної асоціації по сільському будівництву "Рівнеагробуд", яка, як юридична особа, могла забезпечити явку іншого представника до касаційного суду.

Окрім того, дана цивільна справа перебуває у провадженні Апеляційного суду Рівненської області із 9 жовтня 2017 року. Її розгляд неодноразово відкладався (оголошувалася перерва) саме за заявами ОСОБА_2, колегією суддів витребовувалися письмові докази за її ж клопотанням, а також призначалася судово-почеркознавча експертиза.

Згідно зі ст. 371 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів із дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

У виняткових випадках за клопотанням сторони з урахуванням особливостей розгляду справи суд апеляційної інстанції може продовжити строк розгляду справи, але не більш як на п'ятнадцять днів, про що постановляє відповідну ухвалу.

Таким чином, чергове оголошення перерви в судовому засіданні з ініціативи представника ОСОБА_2 і за тих умов, що вона участі в справі в суді першої інстанції не брала, однак апеляційним судом, за повноти і обєктивності з'ясування обставин, що мають значення для справи, вже заслухано пояснення її представника, витребувано письмові докази у банку, призначено судово-почеркознавчу експертизу, яку вже виконано, призводить до безпідставного порушення вимог ст. 371 ЦПК України та необґрунтованого зволікання розгляду апеляційним судом справи. Тобто закінчити розгляд справи в апеляційному порядку можливо і без участі ОСОБА_2 та її представника.

Інші особи, які беруть участь у справі, бувши належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, в судове засідання теж не з'явилися, про поважність причин своєї відсутності колегію суддів не повідомили.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, колегія суддів прийшла до висновку про відхилення апеляційної скарги.

Матеріалами справи встановлено, що на підставі договору кредиту №227Д укладеного 13 липня 2007 року між сторонами, ОСОБА_3 отримав кредит у розмірі 119 015,00 швейцарських франків зі сплатою 10,00 процентів річних, з погашенням суми основної заборгованості в розмірі та порядку, визначеному у графіку погашення відповідно до п.1.1.1 договору кредиту з кінцевим терміном повернення кредиту 12 липня 2022 року (далі договір кредиту-1).

Додатковою угодою №1 від 03.07.2009 р. до договору кредиту-1 внесено зміни в частині графіку погашення суми основної заборгованості за кредитом.

Зобов'язання позивача за договором кредиту-1 було виконано у повному обсязі, що стверджується заявою на видачу готівки №15-006 від 13.07.2007 р. на суму 119 015,00 швейцарських франків.

Згідно зі ст.ст. 1054, 1050, 526, 527, 530 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобовязання чи звичаїв ділового обороту. Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Всупереч зазначеним вимогам закону та умовам договору кредиту-1 (п.п. 2.4.1., 3.3.8., 3.3.7.) відповідач неналежним чином виконував умови договору кредиту в частині своєчасності та повноти сплати кредиту та процентів, що призвело до прострочення кредитних зобов'язань і виникнення заборгованості.

Крім того, на а.с. 19-20, зв. міститься договір кредиту №228Д від 13 липня 2007 року, де вказано, що його укладено між позивачем та ОСОБА_2, а на підставі правочину банк надав третій особі, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 119 015,00 швейцарських франків зі сплатою 9,85 % річних, з погашенням суми основної заборгованості в розмірі та порядку визначеному у графіку погашення відповідно до п.1.1.1 договору кредиту з кінцевим терміном повернення кредиту 12 липня 2022 року (далі договір кредиту-2).

Додатковою угодою №1 від 03.07.2009 р. до договору кредиту-2 внесено зміни в частині погашення суми основної заборгованості за цим кредитом.

Зобов'язання позивача за договором кредиту-2 були виконані у повному обсязі, що підтверджується заявою на видачу готівки №15-004 від 13.07.2007 р. на суму 119015,00 швейцарських франків .

Всупереч вимогам закону та умовам договору кредиту-2 (п.п. 2.4.1., 3.3.8, 3.3.7) неналежним чином виконуються і умови договору кредиту-2 в частині своєчасності та повноти сплати кредиту та процентів.

На забезпечення виконання зобовязань за кредитними договорами №227Д та №228Д між сторонами було укладено іпотечний договір №227/228Д-1 від 13 липня 2007 року, що посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу за реєстровим номером №2634. Предметом іпотеки є 3-кімнатна квартира №1, що розташована в м.Рівне, вул. Петра Полтави, буд 1/3, загальною площею 179,1 кв.м , житловою площею 68,9 кв.м., реєстраційний номер обєкта в Реєстрі прав власності на нерухоме майно 4010441.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови, зміна умов зобов'язання, сплата неустойки, відшкодування збитків і моральної шкоди.

Відповідно до ст. 33 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Оскільки невиконане зобов'язання забезпечене іпотекою, то відповідно до ст. 589 ЦК України банк має право звернення стягнення на предмет застави та за рахунок предмета застави задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено законом.

Статтею 1 Закону України "Про іпотеку" встановлено, що іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника.

Згідно зі ст.ст. 38, 39 Закону України "Про іпотеку" предмет іпотеки, у разі задоволення судом позову про звернення стягнення, може бути реалізований іпотекодержателем будь-якій особі-покупцеві, зокрема, шляхом застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 Закону України "Про іпотеку".

У разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Щодо доводів апеляційної скарги, то колегія суддів з ними погодитися не може. Так, 26 грудня 2017 року задоволено клопотання і призначено судову почеркознавчу експертизу, на вирішення якої постановлено питання про те, чи виконано підписи на першій-шостій сторінках договору кредиту №228Д від 13.07.2007 року виконаний від імені позичальника самою ОСОБА_2

Експерт своїм висновком за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи від 08.05.2018 року №8/9/18-22 встановив, що дані підписи на першій-шостій сторінках кредитного договору дійсно виконано від імені позичальника не ОСОБА_2 (а.с. 264-268, зв.).

Оскільки ОСОБА_2 не було заявлено матеріально-правової вимоги в місцевому суді щодо захисту порушених особистих прав, тому апеляційний суд не може вийти за межі доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Більше того, ця обставина жодним чином не впливає на вирішення прав та обов'язків з приводу звернення стягнення на предмет іпотеки, який належить ОСОБА_3, а не ОСОБА_2 Тобто її права не порушені, в звязку із чим вона брала участь у справі саме як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України в попередній редакції (аналогічні положення містяться і в ст. 13 ЦПК України в редакції від 15.12.2017 року) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Таким чином, до компетенції колегії суддів не належить й питання вирішувати недійсність даного кредитного договору, про що заявник зазначає в скарзі.

Не заслуговують на увагу з цих самих міркувань і аргументи ОСОБА_2 про те, що судом не було встановлено реальну суму заборгованості, а також загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення відповідно до ст. 375 ЦПК України є додержання судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при ухваленні оскаржуваного рішення.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381-384, 389-390 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Рівненського міського суду від 17 грудня 2013 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: Судді: