Справа № 152/1559/17
Провадження № 22-ц/772/1330/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції Соколовська Т. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2018 рокуСправа № 152/1559/17м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Ковальчука О.В.,

суддів: Якименко М.М., Войтка Ю.Б.,

за участю секретаря Куленко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання недійсними біржового контракту, договору оренди земельної ділянки та визнання права власності на багаторічні насадження,

за апеляційною скаргоюОСОБА_3 на рішення Шаргородського районного суду Вінницької області, ухвалене у цій справі 11 квітня 2018 року зі складанням його повного тексту 20 квітня 2018 року у м. Шаргороді, під головуванням судді цього суду Соколовської Т.О.,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2017 ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання недійсним Біржового контракту (договору купівлі-продажу) №013/09 від 20.01.2009 року, про визнання права власності на багаторічні насадження (дерева яблунь), про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки від 28.12.2012 року.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_3 зазначив, що він є власником земельної ділянки № НОМЕР_1, кадастровий номер НОМЕР_2, площею 1,0510 га з багаторічними насадженнями - яблуневий сад, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Рахнівсько-Лісової сільської ради Шаргородського району Вінницької області, що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3 від 29.01.2009 року.

Відповідно до технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) від 07.09.2016 року належна йому земельна ділянка винесена в натурі (на місцевості), встановлені межові знаки. З того часу він не має можливості користуватися належною йому земельною ділянкою у зв'язку з її захопленням відповідачами ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які з вересня 2016 року перешкоджають йому користуватись належним йому майном, використовуючи земельну ділянку без законних підстав: збирають урожай яблук та привласнюють. При цьому мотивують свою поведінку наявністю права власності на багаторічні насадження (дерева яблунь). Він неодноразово звертався до правоохоронних органів щодо припинення протиправної поведінки відповідачів, зокрема 26.08.2017 року та 07.09.2017 року. Після чергового звернення, під час ознайомлення у відділенні поліції з матеріалами перевірки за його заявами, йому стало відомо про існування біржового контракту (договору купівлі-продажу) № 013/09 від 20.01.2009 року, відповідно до якого відповідач ОСОБА_4 придбав квартал НОМЕР_4 загальною площею 17,3 га, 1962 року посадки багаторічних насаджень яблунь, який (контракт) він вважає недійсним з огляду на те, що відповідно до розпорядження Шаргородської РДА Вінницької області №413 від 08.10.2008 року затверджено Протокол розподілу земельних часток (паїв) між громадянами, які мають право на земельну частку (пай) на території Рахнівсько-Лісової сільської ради та проект землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) громадянам, які мають право на земельну частку (пай) на території цієї сільської ради, зокрема йому, поряд з іншими громадянами, за НОМЕР_5 згідно додатку 2 до розпорядження, передано у власність земельну частку (пай) номер НОМЕР_1 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 1,0510 га, в тому числі багаторічні насадження 1,0510 га. На підставі даного розпорядження йому видано зазначений державний акт на право власності на земельну ділянку, а тому він є її власником разом з багаторічними насадженнями, які на ній знаходяться, що не було враховано при укладенні біржового контракту (договору купівлі-продажу) №013/09 від 20.01.2009 року.

Крім того, в матеріалах перевірки міститься ксерокопія договору оренди від 28.12.2012 року належної йому земельної ділянки, укладеного між ним та ОСОБА_5, який він вважає недійсним, оскільки не укладав його та не підписував, як і не підписував акт приймання-передачі земельної ділянки в оренду.

Посилаючись на зазначені обставини позивач просив суд його вимоги задовольнити.

Рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області від 11 квітня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із ухваленим рішенням, позивач, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, в апеляційній скарзі просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

Відповідачі не скористались наданим їм правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу.

Відповідно до п.3 Розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів», Указу Президента України № 452/2017 «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» Апеляційний суд Вінницької області діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Вінницького апеляційного суду в апеляційному окрузі, що включає Вінницьку область, з місцезнаходженням у м. Вінниці.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно з положеннями ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено та сторонами не оспорюється, що ОСОБА_3 є власником земельної ділянки, кадастровий номер НОМЕР_6, площею 1,0510 га, в тому числі багаторічних насаджень, що на ній знаходяться, яка розташована на території Рахнівсько-Лісової сільської ради Шаргородського району Вінницької області, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_3 від 29.01.2009 року (а.с.11 т.1), виданим на підставі розпорядження голови Шаргородської районної державної адміністрації Китасюка О.І. від 08.10.2008 року №413 «Про затвердження протоколу розподілу земельних ділянок, проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) громадянам, які мають право на земельну частку (пай) на території Рахнівсько-Лісової сільської ради та видачу державних актів на право власності на земельні ділянки» (а.с.21,22 т.1), витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-016 від 13.09.2016 (а.с.24 т.1), кадастровим планом земельної ділянки (а.с.25 т.1).

Відповідно до технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) від 07.09.2016 року належна ОСОБА_3 земельна ділянка винесена в натурі (на місцевості), встановлені межові знаки, що підтверджується витягом з ДЗК від 13.09.2016 року (а.с.24 т.1).

Згідно з схемою землеустрою і розміщення кварталів з багаторічними насадженнями підприємства - банкрута СВАТ ім. 9-ої Кримської кавалерійської дивізії с. Рахни-Лісові Шаргородського району Вінницької області спірна земельна ділянка НОМЕР_7 (а.с.129 т.2).

28 грудня 2012 року в с. Рахни-Лісові Шаргородського району Вінницької області між ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_5 укладено договір оренди земельної ділянки загальною площею 1,0510 га, у тому числі рілля - 1,0510 га, кадастровий номер НОМЕР_6 (а.с.218 -222 т.2), що не визнається позивачем. Строк дії цього договору - 25 років.

29.06.2017 року зазначений договір зареєстрований державним реєстратором Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 253 (а.с.223, т.2).

Згідно акту прийому-передачі земельної ділянки в оренду від 28.12.2012 року орендодавець передав, а орендар прийняв у строкове платне володіння та користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення загальною площею 1,0510 га, кадастровий номер НОМЕР_6 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Рахнівсько-Лісової сільської ради. На ділянці присутнє майно (багаторічні насадження) згідно біржового контракту №013/09 (а.с.224 т.2).

ОСОБА_3 у 2017 році неодноразово звертався до правоохоронних органів із зверненнями та повідомленнями про те, що належна йому земельна ділянка з багаторічними насадженнями незаконно використовується відповідачами ОСОБА_5, ОСОБА_4, з вимогою про притягнення останніх до відповідальності (а.с.12 - 20 т.1).

Із протоколу №039/09 проведення біржових торгів від 20.01.2009 року вбачається, що Товарною біржою «Подільський контракт» проведено біржові торги з реалізації майнових активів підприємства - банкрута СВАТ ім. 9-ої Кримської кавалерійської дивізії, в тому числі плодово - ягідних садів площею 1214,7 га. У числі учасників публічних торгів за номерами 11,12 зареєстровані ОСОБА_4 та ОСОБА_5 Під час проведення торгів ліцитатором зафіксовані пропозиції від ОСОБА_4 на придбання плодово - ягідних садів, а саме: квартал НОМЕР_4 в бригаді №2 площею 17,5 га, від ОСОБА_5 - квартал НОМЕР_8 площею 35,2 га (а.с.167 т.2).

Відповідно до Біржового контракту (договору купівлі-продажу) №013/09 від 20.01.2009 року ФОП ОСОБА_7 в інтересах СВАТ ім. 9-ої Кримської кавалерійської дивізії (продавець) продав, а ОСОБА_4 (покупець) придбав майнові активи СВАТ ім. 9-ої Кримської кавалерійської дивізії (плодово - ягідний сад), розташований за адресою: АДРЕСА_1, а саме: квартал НОМЕР_4 загальною площею 17,5 га, 1962 року посадки, який знаходиться в бригаді №2 (а.с.169 т.2).

Директор ТБ «Подільський контракт» ОСОБА_8, на запит суду першої інстанції, листом №06/18 від 22.01.2018 року, повідомила, що 20.01.2009 року було проведено аукціон по реалізації майнових активів підприємства - банкрута СВАТ ім. 9 - ої Кримської кавалерійської дивізії, складено протокол №039/09 проведення біржових торгів від 20.01.2009 року. Згідно даного протоколу фізична особа ОСОБА_5 визнаний переможцем на купівлю інвентаризаційної описі плодово - ягідних садів бригади НОМЕР_9. Після проведення даного аукціону ОСОБА_5 подав заяву про неможливість здійснення оплати та просив скасувати його перемогу в аукціоні. Враховуючи відмову ОСОБА_5 здійснити оплату за купівлю плодово - ягідних садів бригади НОМЕР_10, дані пропозиції були реалізовані на наступному аукціоні, який було проведено 27.01.2009 року. Переможцем аукціону по купівлі інвентаризаційної описі плодово - ягідних садів бригади НОМЕР_11 визнаний ОСОБА_9 (а.с.183 т.2).

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (ч.3 ст.215 ЦК України).

Згідно з ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Встановивши наведені обставини, суд першої інстанції з посиланням на вказані норми матеріального права дійшов вірного висновку, що позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про визнання недійсним біржового контракту (договору купівлі-продажу) №013/09 від 20.01.2009 року є безпідставними, оскільки ОСОБА_5 взагалі не є стороною вказаної цивільно-правової угоди, а ОСОБА_4, відповідно до оспорюваного правочину придбав плодово - ягідні сади в кварталі НОМЕР_4 бригади НОМЕР_12, яка належить позивачеві знаходиться у кварталі НОМЕР_13 підприємства - банкрута СВАТ ім. 9-ої Кримської кавалерійської дивізії с. Рахни-Лісові Шаргородського району Вінницької області (а.с.129, т.2). Крім того, стороною позивача не залучено до участі у справі всіх учасників оспорюваного правочину, і не ставилося питання про вчинення цієї процесуальної дії судом.

Власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст.392 ЦК України).

Згідно із ч.1 ст.78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками.

Відповідно до ст.125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки, виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Згідно із положеннями ч.2 ст.22, ст.19 ЗК України багаторічні насадження це різновид сільськогосподарських угідь, що відносяться до земель сільськогосподарського призначення.

Відповідно до ч.2 ст.79 ЗК України (у редакції, чинній на час отримання державного акту) право власності на земельну ділянку поширюється в її межах на поверхневий (ґрунтовий) шар, а також на водні об'єкти, ліси і багаторічні насадження, які на ній знаходяться.

Згідно із ч.3 ст.373 ЦК України право власності на земельну ділянку поширюється на поверхневий (ґрунтовий) шар у межах цієї ділянки, на водні об'єкти, ліси, багаторічні насадження, які на ній знаходяться, а також на простір, що є над і під поверхнею ділянки, висотою та глибиною, які необхідні для зведення житлових, виробничих та інших будівель і споруд.

Частиною 2 ст.183 ЦК України визначено, що неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення.

Відповідно до ст.187 ЦК України складовою частиною речі є все, що не може бути відокремлене від речі без її пошкодження або істотного знецінення.

Оскільки насадження, що розміщені на земельній ділянці, неможливо відділити від цієї земельної ділянки без втрати її цільового призначення або істотного знецінення, то відповідно насадження, що ростуть на земельній ділянці, є складовою частиною цієї земельної ділянки як неподільної речі, а тому при переході права власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення під товарним сільськогосподарським виробництвом до громадянина переходить також право власності на всі його складові частини, тобто насадження.

Зазначене щодо правового режиму багаторічних насаджень сільськогосподарських угідь як об'єкта нерухомого майна (земельна ділянка) відповідає правовій позицій Верховного Суду України, викладеній у постанові від 25.02.2015 року у справі №6-14цс15, яку врахував суд першої інстанції при вирішенні спору, а тому дійшов вірного висновку, що позов ОСОБА_3 в частині визнання права власності на багаторічні насадження (дерева яблунь) задоволенню на підлягає, оскільки право власності на вказане майно набуте ним у спосіб, визначений законодавством, підтверджується правовстановлюючим документом - державним актом на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_3 від 29.01.2009 року (а.с.11 т.1), не оспорюється відповідачами, тому вимоги ОСОБА_3 в цій частині є безпідставними і не підлягають судовому захисту.

Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

За змістом ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч.1, 2 ст.792 ЦК України за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов'язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

За приписами ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою-третьою, п'ятою та шостою ст.203 цього Кодексу.

Згідно зі ст.ст.1, 13, 14, 18 Закону України «Про оренду землі» (у редакції, яка діяла на час укладення договору), оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації.

Встановивши вказані вище обставини та що позивач не довів належними і допустимими доказами те, що він не укладав і не підписував 25.12.2012 року договір оренди земельної ділянки з ОСОБА_5, а також у чому саме полягає порушення його законних прав, суд з посиланням на положення наведених норм матеріального права дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні вимоги про визнання цього договору оренди недійсним.

Доводи апеляційної скарги про те, що як зазначив суду безпосередньо відповідач ОСОБА_5, він користується багаторічними насадженнями, наявними на земельній ділянці позивача, на підставі оспорюваного біржового контракту, а тому, на думку позивача, цей контракт слід визнати недійсним, не можна визнати обґрунтованими, оскільки з технічного запису судового засідання, у якому приймав участь ОСОБА_5 не вбачається, що він давав такі пояснення.

Не можна визнати обґрунтованими й доводи скарги про те, що за обставин, коли відповідачі оспорюють право власності позивача на багаторічні насадження, належним захистом, на його думку, його права є визнання за ним права власності на ці насадження, оскільки позивачем не надано суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували ці обставини, при тому, що самі відповідачі цих обставин не визнали. Не є таким доказом письмові пояснення ОСОБА_4 від 12.05.2017 року дільничному офіцеру поліції (а.с.68 т.1), на які посилається позивач, оскільки з цих пояснень не вбачається, що ОСОБА_4 оспорює право власності позивача на багаторічні насадження. Крім того, така вимога не може бути задоволена, оскільки судом першої інстанції встановлено, що 27.01.2009 року переможцем аукціону по реалізації майнових активів підприємства - банкрута СВАТ ім. 9-ої Кримської кавалерійської дивізії, а саме по купівлі плодово - ягідних садів в кварталі НОМЕР_14, тобто у кварталі, де знаходиться земельна ділянка позивача, визнаний ОСОБА_9 (а.с.183 т.2), який не притягнутий до участі у даній справі, а тому у разі задоволення таких вимог було б вирішено питання про його права та (або) обов'язки, чим було б порушено права останнього. При цьому апеляційна скарга не містить доводів на спростування висновку суду щодо правового режиму багаторічних насаджень з посиланням на правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 25.02.2015 року у справі №6-14цс15, зокрема про те, що позов ОСОБА_3 в частині визнання права власності на багаторічні насадження (дерева яблунь) задоволенню на підлягає, оскільки право власності на вказане майно набуте ним у спосіб, визначений законодавством, підтверджується правовстановлюючим документом - державним актом на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_15 від 29.01.2009 року.

Не можна визнати обґрунтованими й доводи скарги про те, що суд невірно застосував положення ст.15 Закону України «Про оренду землі», не врахувавши при вирішенні спору відсутність невід'ємних частин у оспорюваному договорі, які передбачені цією нормою права, а також - відсутність підпису позивача на першому аркуші договору та зважаючи на встановлені судом обставини щодо предмета оренди, який за наявності на ньому багаторічних насаджень зазначений у договорі як рілля; зазначення про наявність на земельній ділянці незрозуміло якого нерухомого майна та багаторічних насаджень, як таких, що перешкоджають використанню цієї ділянки; посилання на оспорюваний біржовий контракт, який жодного відношення немає до належної йому земельної ділянки та інше, що, на думку позивача, свідчить про невідповідність оспорюваного договору оренди землі вимогам закону та є підставою для визнання його недійсним, з огляду на таке.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції (ч.6 ст.367 ЦПК України).

Відповідно до положень ч.2 ст.31, п.5 ч.2 ст.119 ЦПК України (в редакції на час подання позовної заяви у цій справі до суду, тобто до 15.12.2017 року), підставами позову є обставини, якими позивач обґрунтовує позовні вимоги.

Згідно з роз'ясненнями, які містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року №5 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду», предмет позову це те, що конкретно вимагає позивач, підстава позову - чим він обґрунтовує свої вимоги, зміст вимоги - який спосіб захисту свого права він обрав.

Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно якого суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасники справи розпоряджаються своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Такі ж по суті положення містила ст.11 ЦПК України у раніше діючій редакції.

Відповідно до ч.3 ст.49 ЦПК України позивач має право змінити предмет або підстави позову до закінчення підготовчого засідання шляхом подання письмової заяви.

Згідно ч.2 ст.31 ЦПК України (в редакції до 15.12.2017 року) до початку розгляду справи по суті позивач має право шляхом подання письмової заяви змінити предмет або підставу позову.

Тобто з наведених норм процесуального права вбачається, що як в редакції ЦПК до 15.12.2017 року, так і у чинній, у разі зміни, зокрема доповнення, підстав позову позивач повинен подати письмову заяву, причому не у будь-який час, а на відповідній стадії процесу у суді першої інстанції. Однак крім поданої позивачем до суду у жовтні 2017 року позовної заяви, матеріали справи письмових заяв позивача про зміну (доповнення) підстав позову, які були б обґрунтовані іншими обставинами, ніж тими, які він виклав у цій заяві, а саме, що він не підписував і не укладав оспорюваний ним договір оренди, не містять, а тому посилання на інші, зокрема зазначені вище, обставини, не ґрунтується на нормах процесуального права, а тому є безпідставним.

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість оскаржуваного рішення, тому відповідно до положень ст.375 ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.367, 374, 375, 382 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Шаргородського районного суду Вінницької області від 11 квітня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий О.В. Ковальчук

Судді: М.М. Якименко

Ю.Б. Войтко