Справа № 209/3301/17
Провадження № 2/209/260/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2018 року Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Байбари Г.А.,

при секретарі Герасимчук І.О.,

за участі: представника позивача - ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Камянське Дніпропетровської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа - Дніпровський районний у місті Камянське відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, про оспорювання батьківства та виключення із актового запису про народження дитини відомостей про батька,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, в якому просить виключити із актового запису № 470 від 31 липня 2012 року, зробленого Дніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, про народження ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, відомості про нього, ОСОБА_3, як про батька дитини; зобовязати Дніпровський районний у місті Камянське відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області виключити із актового запису № 470 від 31 липня 2012 року, зробленого Дніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, про народження ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, відомості про нього, як про батька дитини.

На обґрунтування позову зазначив, що він перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 з 17 червня 2011 року до 15 березня 2012 року. Дітей від шлюбу вони не мали. Сімейно-шлюбні відносини вони припинили у лютому 2012 року через подружню невірність дружини. На момент розірвання шлюбу відповідач перебувала на пятому місяці вагітності, про що йому не було відомо. Коли він дізнався про вагітність дружини, в нього виникли сумніви щодо його батьківства по відношенню до дитини, яку мала народити відповідач. Проте ОСОБА_2 запевнила його, що саме він є батьком дитини. 20 квітня 2012 року відповідач народила дочку ОСОБА_2 ОСОБА_5, і відомості про нього, як батька дитини, були внесені до актового запису про народження № 470, оскільки з моменту розірвання шлюбу між ними не минуло 10 місяців. Крім того, відповідач продовжувала наполягати на тому, що саме він є біологічним батьком народженої нею дочки, тому він не вирішував питання щодо оспорювання свого батьківства, але будь-які родинні відносини з дитиною не підтримував, бо проти цього заперечувала відповідач. Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 06 листопада 2013 року з нього на користь ОСОБА_2 на утримання дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, були стягнуті аліменти в розмірі 1/4 частини від усіх видів його доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною віку повноліття. У жовтні 2017 року він вирішив розпорядитися належною йому часткою квартири, але звернувшись до нотаріуса, довідався про те, що на його частку квартири накладено арешт через наявність заборгованості по аліментам на утримання дочки ОСОБА_5. Він одразу ж звернувся до відповідача з проханням посприяти у знятті арешту. Вона погодилася і повідомила, що не має до нього жодних претензій з приводу аліментів та заборгованості по ним, оскільки він не є біологічним батьком дитини. На початку листопада 2017 року ОСОБА_2 написала заяву до Дніпровського відділу ДВС міста Камянське про відмову від подальшого стягнення з нього аліментів на утримання дитини та заборгованості. За домовленістю між ним та відповідачем було проведено експертизу щодо підтвердження або спростування його батьківства по відношенню до дочки ОСОБА_5. Згідно експертного висновку про біологічне батьківство № МGТ 1523 від 19 жовтня 2017 року, його батьківство по відношенню до дитини ОСОБА_4, виключається. Коли йому достовірно стало відомо, що він не є біологічним батьком дитини, він звернувся до РАЦС для виключення даних про нього, як про батька дитини, із актового запису про народження, але йому було розяснено, що він може оспорити своє батьківство тільки в судовому порядку.

Позивач в судове засідання не зявився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Третя особа - начальник Дніпровського районного у місті Камянське відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області в судове засідання не зявилася, надала суду письмове клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Виходячи з наведеного, відповідно до ч. 3. ст. 211, п. 4 ч.3 ст. 223 ЦПК України, суд ухвалив розглянути справу у судовому засіданні за відсутності позивача та третьої особи.

Ухвалою суду від 23 лютого 2018 року провадження у справі було зупинено на час проведення судово-генетичної експертизи.

10 квітня 2018 року було поновлено провадження у справі.

Представник позивача - ОСОБА_1О у вступному слові стисло виклала зміст та підстави позовних вимог щодо предмету позову та надала пояснення, аналогічні тим, що викладені у позовній заяві. Просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Також допитана як свідок згідно статей 92, 234 ЦПК України, надала показання про те, що позивач є її сином, а відповідач колишньою невісткою. Після розірвання шлюбу з ОСОБА_2 син став проживати з іншою жінкою, яка не вагітніла. Для зясування причин син зробив лабораторне дослідження сперми, згідно якого позивач не може мати дітей. Те, що ОСОБА_3 не є біологічним батьком народженої відповідачем дочки ОСОБА_5, підтверджується генетичним дослідженням, яке було проведено за ініціативою сина до того, як звернутися до суду з цим позовом. Коли у справі була призначена судово-генетична експертиза, син та невістка були запрошені для участі у телепрограмі «Говорить Україна», а телеканал оплатив проведення молекулярно-генетичного дослідження по встановленню батьківства, яке проведено КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» ДОР». Сину надали висновок спеціаліста, який підтвердив те, що позивач не є батьком дитини відповідача ОСОБА_5.

Відповідач ОСОБА_2 у вступному слові позов визнала та, допитана як свідок згідно статей 92, 234 ЦПК України, надала пояснення про те, що вона перебувала з позивачем у зареєстрованому шлюбі з 17 червня 2011 року, але сімейне життя між ними не склалося. Вони то жили спільно, то знову припиняли відносини. У позивача були інші жінки, і вона з вересня 2011 року також стала підтримувати інтимні стосунки з іншим чоловіком та завагітніла. В жовтні 2011 року повідомила позивача про свою вагітність. ОСОБА_3 не заперечував проти народження дитини. Коли вони сварилися, вона казала позивачу, що вагітна не від нього, але він не вірив та не хотів розлучатися. Проте вона наполягла на розлученні, тому 15 березня 2012 року відділом РАЦС шлюб між ними було розірвано. 20 липня 2012 року вона народила дочку ОСОБА_5, і позивач був записаний батьком дитини. Вона казала ОСОБА_3, щоб він звертався до суду про виключення відомостей про нього, як про батька дитини, але йому було ніколи. При оформленні соціальної допомоги, їй сказали, щоб вона зверталася до суду з позовом до позивача про стягнення аліментів на утримання дитини. В липні 2013 року з ОСОБА_3 були стягнуті на її користь аліменти на утримання дочки ОСОБА_5. Всього позивач сплатив 1000 грн. аліментів. Більше аліменти з позивача не стягувалися, бо він звільнився з роботи. Мати ОСОБА_3 запропонувала зробити генетичну експертизу відносно батьківства позивача, на що вона погодилася. Внаслідок генетичної експертизи було встановлено, що ОСОБА_3 не є батьком дочки ОСОБА_5, і мати позивача від його імені звернулася до суду з позовом про оспорювання батьківства. Після призначення судом судово-генетичної експертизи вони звернулися до телепрограми «Говорить Україна», бо в них не було коштів для оплати призначеної судом експертизи. Вона та позивач прийняли участь у програмі, а телекомпанія оплатила вартість експертного дослідження щодо батьківства позивача по відношенню до дочки ОСОБА_5.

Вислухавши вступне слово представника позивача, відповідача, які були допитані як свідки, дослідивши письмові докази у справі та встановивши фактичні обставини і зміст спірних правовідносин, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

У судовому засіданні встановлено, що 17 червня 2011 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб, і після реєстрації шлюбу відповідач змінила прізвище з ОСОБА_2 на ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим повторно 11 жовтня 2011 року Заводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 181 від 17 червня 2011 року (а.с. 10).

15 березня 2012 року шлюб між сторонами було розірвано і після реєстрації розірвання шлюбу відповідачу було присвоєно дошлюбне прізвище «Воробйова», що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу, виданим 15 березня 2012 року Дніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 20 (а.с. 11).

20 липня 2012 року, тобто до спливу десяти місяців після припинення шлюбу, відповідач ОСОБА_2 народила дочку ОСОБА_4.

Згідно частин 1 та 2 ст. 122 Сімейного кодексу України, дитина, яка народжена до спливу десяти місяців після припинення шлюбу або визнання його недійсним, походить від подружжя. Подружжя, а також жінка та чоловік, шлюб між якими припинено, у разі народження дитини до спливу десяти місяців після припинення їх шлюбу, мають право подати до органу державної реєстрації актів цивільного стану спільну заяву про невизнання чоловіка (колишнього чоловіка) батьком дитини. Така вимога може бути задоволена лише у разі подання іншою особою та матір'ю дитини заяви про визнання батьківства.

Враховуючи те, що після припинення шлюбу між сторонами не сплинуло десять місяців, а також відсутність спільної заяви сторін про невизнання колишнього чоловіка батьком дитини і подання іншою особою та матірю дитини заяви про визнання батьківства, відомості про позивача ОСОБА_3, як про батька дитини, були внесені до актового запису № 470 від 31 липня 2012 року про народження дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 12).

В позовній заяві позивач посилається на те, що на момент народження дитини йому не було відомо, що він не являється біологічним батьком народженої дитини, оскільки відповідач запевнила його, що саме він є батьком дитини.

В судовому засіданні допитана як свідок відповідач підтвердила, що в жовтні 2011 року вона повідомила позивача про свою вагітність, приховавши від нього те, що він не є біологічним батьком дитини. Коли вони сварилися, вона казала позивачу, що вагітна не від нього, але він не вірив та не хотів розлучатися.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 06 листопада 2013 року з позивача на користь ОСОБА_2 на утримання малолітньої ОСОБА_2 ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, було стягнуто аліменти в розмірі ? частини від усіх видів доходів позивача, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною віку повноліття (а.с. 13).

Як зазначено в позові, у жовтні 2017 року ОСОБА_2 повідомила позивача про те, що він не є біологічним батьком народженої нею дочки ОСОБА_5, тому вона немає до нього ніяких претензій щодо виплати аліментів на дитину та заборгованості по аліментам.

Зі згоди матері дитини - ОСОБА_2 позивачем була проведена генетична експертиза щодо його біологічного батьківства по відношенню до малолітньої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Згідно експертного висновку про біологічне батьківство № МGТ 1523 від 19 жовтня 2017 року, що був наданий на підставі результатів, отриманих при аналізі досліджених генетичних систем (локусов) дитини ОСОБА_4 ОСОБА_5 та ймовірного батька дитини ОСОБА_3, біологічне батьківство ймовірного батька ОСОБА_3 відносно дитини ОСОБА_4 виключається (а.с. 14-15).

Те, що позивач ОСОБА_3 не є батьком дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, також підтверджується висновком спеціалістів № 228 КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» ДОР» від 23 березня 2018 року, де зазначено, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, не може бути біологічним батьком дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, народженої громадянкою ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, тобто батьківство ОСОБА_3 у відношенні дитини ОСОБА_6 виключається ( а.с. 35-38).

Відповідно до ч.1 ст. 136 СК України особа, яка записана батьком дитини має право оспорити своє батьківство, предявивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини.

Відповідно до ч. 2 ст. 136 СК України, у разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження.

Згідно ст. 134 СК України на підставі рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає доведеним, що між позивачем ОСОБА_3 та дитиною ОСОБА_4 відсутнє кровне споріднення, тому відомості про позивача як про батька повинні бути виключені із актового запису про народження дитини.

Суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, що відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України є підставою для задоволення позову.

Згідно ч. 6 ст. 263 ЦПК України, якщо одна із сторін визнала предявлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду справи повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу.

Керуючись статтями 10, 12, 13, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Задовольнити позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа - Дніпровський районний у місті Камянське відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, про оспорювання батьківства та виключення із актового запису про народження дитини відомостей про батька.

Виключити із актового запису № 470 від 31 липня 2012 року, зробленого Дніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції у Дніпропетровській області про народження ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, відомості про ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, як про батька дитини, що є підставою для виключення із актового запису про народження ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, відомостей про ОСОБА_3, як про батька дитини.

Повне судове рішення складено 11 червня 2018 року.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Г.А. Байбара.