Постанова

Іменем України

11 червня 2018 року

м. Київ

справа № 760/282/17-ц

провадження № 61-14449св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., ХоптиС. Ф.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району м. Києва»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Солом'янського районного суду міста Києва, у складі судді Лазаренко В. В., від 17 серпня 2017 року та постанову Апеляційного суду міста Києва, у складі колегії суддів: Шкоріної О. І., Поливач Л. Д., Стрижеуса А. М., від 24 січня 2018 року,

В С Т А Н О В И В :

У січні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району м. Києва» (далі - КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району м. Києва») про стягнення трьох процентів річних за користування безпідставно одержаними коштами.

Позовна заява мотивована тим, що судовим наказом Солом'янського районного суду міста Києва від 20 грудня 2012 року з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 стягнуто на користь КП «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду Солом'янської районної у м. Києві державної адміністрації» (КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району м. Києва» правонаступник з 2015 року) заборгованість за надані комунальні послуги у розмірі 6 013, 73 грн. У подальшому судовий наказ було подано для виконання до державної виконавчої служби і заявником було оплачено кошти по судовому наказу. Разом з тим, у березні 2013 року вказаний судовий наказ було скасовано, однак відповідач не повернув заявнику кошти, сплачені останнім на виконання судового наказу. У квітні 2016 року ухвалою Солом'янського районного суду міста Києва допущено поворот виконання судового наказу. Вказана ухвала була виконана лише у листопаді 2016 року. Посилаючись на те, що відповідач безпідставно три роки користувався його коштами, позивач просив суд стягнути з КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району м. Києва» три проценти річних за користування безпідставно отриманими коштами за період з 15 березня 2013 року по 01 листопада 2016 року.

Ухвалою Солом'янського районного суду міста Києва від 17 серпня 2017 року позовну заяву визнано неподаною та повернуто позивачу.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що позивач у визначений судом строк не виконав вимоги ухвали суду від 30 січня 2017 року, не усунув недоліки позовної заяви.

Постановою Апеляційного суду міста Києва від 24 січня 2018 року ухвалу суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про визнання неподаною та повернення позовної заяви ОСОБА_4, оскільки позовну заяву у відповідність до вимог, передбачених статтею 119 ЦПК України, 2004 року, позивач не привів та викладені в ухвалі місцевого суду від 30 січня 2017 року недоліки позовної заяви не усунув.

01 березня 2018 року ОСОБА_4 подано касаційну скаргу, в якій заявник просить скасувати ухвалу Солом'янського районного суду міста Києва від 17 серпня 2017 року та постанову Апеляційного суду міста Києва від 24 січня 2018 року, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не дотримались положень статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Заявник також вказує про те, що він не міг вчасно виконати вимоги ухвали суду, оскільки у чинному законодавстві відсутня норма, що визначає розмір процентів, які мають бути сплачені за безпідставне користування коштами, через що він був позбавлений можливості визначити та обґрунтувати розмір позовних вимог. Постанова суду апеляційної інстанції є немотивованою.

13 березня 2018 року вказана касаційна скарга надійшла до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

20 березня 2018 року справу розподілено судді-доповідачу.

15 травня 2018 року ухвалою Верховного Суду відкрито касаційне провадження у справі за поданою касаційною скаргою.

31 травня 2018 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Із матеріалів справи вбачається, що у грудні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району м. Києва» про стягнення трьох процентів річних за користування безпідставно одержаними коштами. Ціна позову позивачем визначена не була.

Ухвалою Солом'янського районного суду міста Києва від 30 січня 2017 року позовну заяву ОСОБА_4 до КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району м. Києва» про стягнення трьох процентів річних за користування безпідставно одержаними коштами було залишено без руху із наданням строку для усунення недоліків (протягом п`яти днів з дня отримання копії цієї ухвали), у зв'язку з тим, що позивачем не було дотримано положень статті 119 ЦПК України, 2004 року, оскільки позивач чітко не зазначив право, захисту якого він вимагає, вважаючи його порушеним, невизнаним чи оспорюваним, не зазначив предмет позову, тобто з якими саме вимогами він звертається до відповідача, які його права порушуються, оспорюються або не визнаються відповідачем, якими доказами підтверджуються ці обставини та в який спосіб, визначений статтею 16 ЦК України, він просить поновити його права. Крім того, позивачем не було надано доказів сплати судового збору за подання позовної заяви до суду.

05 липня 2017 року позивачу було направлено копію зазначеної ухвали, яку останній отримав 29 липня 2017 року, що підтверджується зворотнім повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 9).

Станом на 17 серпня 2017 року позивачем вимоги зазначеної ухвали не виконано, недоліки позовної заяви не усунуто, судовий збір не сплачено.

Суди першої та апеляційної інстанцій дійшли вірного висновку, що подана позовна заява підлягає визнанню неподаною та поверненню, оскільки положеннями статті 121 ЦПК України, 2004 року, передбачено, що у випадку, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк не виконає вимоги, визначені статтями 119 і 120 цього Кодексу і не сплатить суму судового збору, то позовна заява вважається неподаною і повертається позивачеві, про що суддя постановляє ухвалу.

Таким чином, судами першої та апеляційної інстанцій при ухваленні оспорених судових рішень дотримано вимоги цивільного процесуального закону, а наведені у касаційній скарзі обставини не впливають на правильність ухвалених судових рішень і висновків судів не спростовують.

Посилання заявника на те, що внаслідок ухвалення оскаржених судових рішень було обмежено його право на доступ до правосуддя є необґрунтованим. Залишаючи без руху позовну заяву позивача, суд першої інстанції чітко вказав недоліки поданої позовної заяви, які заявником в установлений строк усунуті не були. Крім того, повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

За таких обставин колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвалених судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій, так як вони ухвалені з додержанням норм процесуального права. Законне, обґрунтоване та правильне по суті й справедливе рішення суду не може бути скасовано з одних лише формальних міркувань.

Враховуючи наведене, встановивши відсутність підстав для скасування судових рішень, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а оскаржені судові рішення без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 410 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Ухвалу Солом'янського районного суду міста Києва від 17 серпня 2017 року та постанову Апеляційного суду міста Києва від 24 січня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді Є. В. Синельников
О. В. Білоконь
С. Ф. Хопта