Постанова

Іменем України

06 червня 2018 року

місто Київ

справа № 707/715/13-ц

провадження № 61-3442св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Карпенко С. О., Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк»,

відповідачі: Товариство з обмеженою відповідальністю «Салон Меблів «Мастер-Торг», ОСОБА_4,

особа, яка подала апеляційну скаргу, - ОСОБА_5,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційні скарги ОСОБА_4 та Товариства з обмеженою відповідальністю «Салон Меблів «Мастер-Торг» на заочне рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 10 квітня 2014 року у складі судді Василенка В. В. та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 23 листопада 2016 року у складі колегії суддів: Василенко Л. І., Подороги В. М., Демченка В. А.,

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк», банк) 18 березня 2013 року звернулось до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Салон меблів «Мастер-Торг» (далі - ТОВ «СМ «Мастер-Торг») та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором кредиту, просило стягнути солідарно з ТОВ «СМ «Мастер-Торг» та ОСОБА_4 на користь банку заборгованість за договором про надання невідновлювальної кредитної лінії від 18 липня 2008 року № 895/03-021-119 в розмірі 643 696, 55 грн; вирішити питання про розподіл судових витрат.

Позивач обґрунтовував заявлені вимоги тим, що 18 липня 2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (далі - АБСР «Укрсоцбанк»), правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та ТОВ «СМ «Мастер-Торг» укладено договір про надання невідновлювальної кредитної лінії № 895/03-021-119, відповідно до умов якого банк надав позичальнику в тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в межах максимального ліміту заборгованості в сумі 309 305, 00 дол. США зі сплатою 14 % річних, з кінцевим строком повернення кредиту до 05 липня 2018 року.

Угодами від 12 січня 2009 року та 25 листопада 2009 року сторонами договору кредиту внесено зміни до графіка погашення кредиту в частині зміни розміру щомісячного платежу та продовжено термін погашення кредиту до 05 липня 2022 року. Договором від 22 липня 2008 року № 4 про внесення змін до договору про надання невідновлювальної кредитної лінії від 18 липня 2008 року внесено зміни, зокрема суму кредиту перераховано за курсом в гривні, яка станом на дату укладення цього договору становила 2 258 299, 03 грн. З 22 липня 2011 року до 22 липня 2013 року процентну ставку встановлено у розмірі 14 %, а з 23 липня 2013 року до 05 липня 2022 року - у розмірі 16 %. Відповідно до умов договору кредиту погашення за кредитом повинно здійснюватися до 5 числа кожного місяця згідно з графіком. Відповідач, порушуючи умови кредитного договору, взяті на себе зобов'язання не виконав, у зв'язку з чим виникла заборгованість, що станом на 21 лютого 2013 року складала 2 218 000, 00 грн.

На забезпечення виконання зобов'язання за договором про надання невідновлювальної кредитної лінії від 18 липня 2008 року № 895/03-021-119 між банком та ОСОБА_4 20 січня 2009 року укладено договір поруки № 895/03-021-119, згідно з умовами якого ОСОБА_4 зобов'язався солідарно відповідати за виконання ТОВ «СМ «Мастер-Торг» зобов'язань щодо повернення суми кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, неустойки. Договором від 22 липня 2011 року № 2 про внесення змін до договору поруки сторонами внесено зміни, змінено валюту та суму кредиту на 2 258 299, 03 грн, збільшено кінцевий термін погашення боргу до 05 липня 2022 року.

Свої зобов'язання за договором про надання невідновлювальної кредитної лінії банк виконав у повному обсязі, надавши позичальнику кредит, натомість ТОВ «СМ «Мастер-Торг» взяті на себе зобов'язання належним чином не виконав. У зв'язку з порушенням зобов'язань за кредитним договором станом на 21 лютого 2013 року відповідач мав заборгованість у розмірі 2 643 696, 52 грн, з яких: 2 218 000, 00 грн - заборгованість за кредитом; 387 310, 32 грн - заборгованість за процентами; 13 280, 78 грн - заборгованість за пенею за несвоєчасне повернення кредиту; 22 271, 49 грн - заборгованість за пенею за несвоєчасну сплату процентів; 979, 10 грн - інфляційні втрати за кредитом; 1 854, 83 грн - інфляційні втрати за відсотками.

Як на правові підстави позову банк посилався на статті 526, 543, 550, 590, 1048, 1050, 1054 ЦК України.

Заочним рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 10 квітня 2014 року позов ПАТ «Укрсоцбанк» задоволено, зокрема, стягнуто з ТОВ «СМ «Мастер-Торг» та ОСОБА_4 солідарно на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за договором про надання невідновлювальної кредитної лінії від 18 липня 2008 року № 895/03-021-119 у розмірі 2 643 696, 52 грн; стягнуто з ТОВ «СМ «Мастер-Торг» на користь ПАТ «Укрсоцбанк» відшкодування за сплачений судовий збір у розмірі 3 441, 00 грн.

Заочне рішення суду першої інстанції обґрунтовувалось тим, що всупереч вимогам цивільного законодавства, умовам договору про надання невідновлювальної кредитної лінії від 18 липня 2008 року № 895/03-021-119 та умовам договору поруки від 20 січня 2009 року № 895/03-021-119 ТОВ «СМ «Мастер-Торг» та ОСОБА_4 належним чином не виконали взяті на себе грошові зобов'язання, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 14 січня 2015 року за результатами розгляду апеляційної скарги ОСОБА_4 рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції, додатково зазначив, що ОСОБА_4 вважав недійсним договір від 22 липня 2011 року № 2 про внесення змін до договору поруки №895-03-021-119 від 20 січня 2009 року, яким внесені зміни до договору поруки, укладеного між ним, позичальником і банком, оскільки на час укладення додаткової угоди перебував поза межами м. Черкаси та не міг підписати договір, підпис від його імені не схожий на його, у зв'язку з чим просив призначити у справі проведення судово-почеркознавчої експертизи. Це клопотання апеляційний суд відхилив у зв'язку з ненаданням доказів поважності причин, з яких він не заявив таке клопотання під час розгляду справи судом першої інстанції.

Апеляційний суд встановив, що банк відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України направив на адресу кожного з відповідачів вимогу від 23 січня 2013 року № 19.301-86/630 про усунення порушень зобов'язання за договором кредиту. У цій вимозі банк наполягав на тому, щоб кожний з відповідачів протягом 30 календарних днів з моменту отримання вимоги погасив прострочену заборгованість за договором кредиту. При цьому банк зазначав, що у разі невиконання зазначених вимог змушений буде звернутися з відповідним позовом до суду.ОСОБА_4 отримав таку вимогу рекомендованим листом 28 січня 2013 року. Таким чином, відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України і підпункту 3.2.2.2. кредитного договору банк використав своє право достроково стягнути з позичальника та поручителя заборгованість за кредитним договором. Пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату відсотків за користування кредитом та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання й був зобов'язаний пред'явити позов до поручителя протягом шести місяців, починаючи від цієї дати, що фактично виконав, пред'явивши такий позов до суду 18 березня 2013 року.

Рішення суду в частині висновків щодо визначення розміру заборгованості не оскаржувалося.

За результатами розгляду апеляційної скарги ОСОБА_5 ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 23 листопада 2016 року заочне рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 10 квітня 2014 року у цивільній справі за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ТОВ «СМ «Мастер-Торг» та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором кредиту в частині вирішення позовних вимог до ТОВ «СМ «Мастер-Торг» скасовано, провадження у цій частині закрито; в частині вирішення позовних вимог до ОСОБА_4 змінено шляхом виключення з резолютивної частини посилання на солідарне стягнення заборгованості, в іншій частині - залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду обґрунтовувалась тим, що під час розгляду позову ПАТ «Укрсоцбанк» суд першої інстанції не врахував, що в одному провадженні об'єднані вимоги юридичної особи ПАТ «Укрсоцбанк» до іншої юридичної особи ТОВ «СМ «Мастер-Торг», які виникли з укладеного між ними договору про надання невідновлювальної кредитної лінії від 18 липня 2008 року № 895/03-021-119 та підлягають розгляду в порядку господарського судочинства, позов юридичної особи до фізичної особи може бути самостійним предметом позову, а тому в частині вимог банку до ТОВ «СМ «Мастер-Торг» провадження у справі підлягало закриттю. Доводи ТОВ «СМ «Мастер-Торг» в частині оскарження заочного рішення щодо позовних вимог до ОСОБА_4 відхилені апеляційним судом, зважаючи на наявність ухвали Апеляційного суду Черкаської області від 10 квітня 2014 року у цій справі, якою апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишено без задоволення, рішення суду першої інстанції - без змін. На переконання суду, під час розгляду апеляційної скарги ОСОБА_4 надано правову оцінку доводам його апеляційної скарги, а тому такі доводи не підлягають оцінці повторно.

Посилання на рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 18 листопада 2015 року, залишене без змін ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 16 лютого 2016 року, у справі за позовом ОСОБА_4 до ПАТ «Укрсоцбанк», ТОВ «СМ «Мастер-Торг» про визнання договору поруки та договорів про внесення змін до договору поруки недійсними, яким позов задоволено частково, відхилені апеляційним судом, оскільки апелянти посилалися на обставини, які виникли, змінилися вже після ухвалення оскаржуваного судового рішення судом першої інстанції та його перегляду судом апеляційної інстанції. Розглядаючи апеляційну скаргу ТОВ «СМ «Мастер-Торг» та скасовуючи оскаржуване заочне рішення, апеляційний суд позбавлений можливості повторно переглянути судове рішення в частині позовних вимог, пред'явлених до ОСОБА_4, які вже були предметом апеляційного розгляду, та за результатом розгляду яких постановлено ухвалу про відмову в їх задоволенні.

У касаційній скарзі, поданій у грудні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_4 просив скасувати заочне рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 10 квітня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 23 листопада 2016 року, постановити нове рішення про відмову у задоволенні позову до ОСОБА_4

Касаційна скарга ОСОБА_4 обґрунтовувалась тим, що порука за кредитним договором припинена 25 листопада 2009 року у зв'язку з неукладенням та непідписанням ним, ОСОБА_4, угоди від 25 листопада 2009 року № 1 про внесення змін до договору поруки від 20 січня 2009 року, зокрема щодо зміни строку виконання зобов'язання. Про існування додаткової угоди № 1 заявнику стало відомо лише під час розгляду цієї справи у суді першої інстанції. Оскільки зміни можуть бути внесені лише до чинного правочину, тому підписання угоди від 22 липня 2011 року № 2 про внесення змін до договору поруки від 20 січня 2009 року не дає підстав для висновку про відновлення дії договору поруки, що підтверджується правовим висновком Верховного Суду України від 14 липня 2010 року у справі № 6-19076ск10. Угода № 2 не містить істотної умови договору поруки як зобов'язання поручителя, відомості про збільшення відсоткової ставки за кредитом та згоди поручителя на таке збільшення.

При цьому, на переконання заявника, порука припинена відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України, оскільки позичальник припинив погашення заборгованості з січня 2012 року, а тому порука щодо виплати щомісячних чергових платежів за кредитом, а також зі сплати відсотків та пені за період з 05 січня 2012 року до 05 жовтня 2012 року припинилася, оскільки банк звернувся з позовом 18 березня 2013 року.

ОСОБА_4 стверджує, що доводи його апеляційної скарги, а також апеляційних скарг ТОВ «СМ «Мастер-Торг» та ОСОБА_5 щодо припинення поруки є різними, зокрема ОСОБА_4 стверджував, що порука припинилася у зв'язку з непідписанням ним угоди № 2 до договору поруки та пропуском шестимісячного строку пред'явлення вимоги щодо платежів за період з 05 січня 2012 року до 05 жовтня 2012 року, коли ТОВ «СМ «Мастер-Торг» та ОСОБА_5 посилалися на недійсність угоди № 1 до договору поруки та пропуск строку пред'явлення вимоги до поручителя.

Наявність судового рішення про стягнення з поручителя заборгованості за кредитним договором є підставою для стягнення на користь ОСОБА_4 солідарно з ТОВ «СМ «Мастер-Торг» та ОСОБА_5 додаткової винагороди у визначеній сумі відповідно до пункту 3 договору про оплату послуг поручителя від 20 січня 2009 року та договору поруки від 20 січня 2009 року б/н, укладеного між ОСОБА_4, ОСОБА_5 та Хотькіною К. О., що є порушенням їх прав, а тому ТОВ «СМ «Мастер-Торг» та ОСОБА_5 мали право на апеляційне оскарження заочного рішення від 10 квітня 2014 року в частині вимог, пред'явлених до поручителя.

У грудні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою на заочне рішення Черкаського міського суду Черкаської області від 10 квітня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 23 листопада 2016 року звернулося ТОВ «СМ «Мастер-Торг», просило скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову до ОСОБА_4

Касаційна скарга ТОВ «СМ «Мастер-Торг», окрім доводів, викладених у касаційній скарзі ОСОБА_4, обґрунтовувалась тим, що під час розгляду справи суд першої інстанції не з'ясував обставин укладення угоди № 1 про внесення змін до договору поруки, зокрема, чи підписував поручитель її та чи був ознайомлений зі змінами у договорі поруки. При цьому в угоді від 22 липня 2011 року № 2 до договору поруки відсутнє посилання на збільшення відсоткової ставки за кредитом з 23 липня 2013 року до 16 % річних та відсутня згода поручителя на таке підвищення. Апеляційний суд, як і суд першої інстанції, за твердженнями заявника, не звернув увагу на те, що договір поруки, укладений між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_4, припинив свою дію з 25 листопада 2009 року та помилково зазначив, що такі доводи вже були предметом судового дослідження під час розгляду апеляційної скарги ОСОБА_4, а рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ОСОБА_4 заборгованості за кредитом на користь банку не впливає на права та обов'язки товариства. При цьому зміни, внесені до договору поруки наступними угодами, не можуть свідчити про відновлення дії договору поруки.

На переконання заявника, суд апеляційної інстанції також зробив помилковий висновок, що рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 18 листопада 2015 року у справі №707/134/15-ц є новою обставиною, яка виникла після ухвалення заочного рішення від 10 квітня 2014 року у цій справі, оскільки обставини, встановлені рішенням суду від 18 листопада 2015 року у справі №707/134/15-ц, були відомі банку та позичальнику на момент підписання угоди № 1 до договору поруки.

Відзиви на касаційні скарги не надходили.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 грудня 2016 року відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ОСОБА_4, ухвалою від 24 січня 2017 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ТОВ «СМ «Мастер-Торг», ухвалою від 07 червня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

Згідно з підпунктом 4 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України (у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що набрав чинності 15 грудня 2017 року, далі - ЦПК України), касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

За правилом статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду 23 січня 2018 року.

Верховний Суд перевірив правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, за наслідками чого зробив висновок, що касаційні скарги підлягають частковому задоволенню.

Під час визначення меж розгляду справи судом касаційної інстанції підлягають до застосування правила статті 400 ЦПК України, відповідно до яких під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваних судових рішень визначені в статті 213 ЦПК України (в редакції Закону України від 18 березня 2004 року № 1618-IV, далі - ЦПК України 2004 року), згідно з якою рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом; обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що згідно з договором про надання невідновлювальної кредитної лінії від 18 липня 2008 року № 895/03-021-119 банк надав ТОВ «СМ «Мастер-Торг» в тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в межах максимального ліміту заборгованості в сумі 309 305, 00 дол. США зі сплатою 14 % річних, з кінцевим строком повернення кредиту до 05 липня 2018 року.

Відповідно до угод про внесення змін від 12 січня 2009 року та 25 листопада 2009 року до договору невідновлювальної кредитної лінії від 18 липня 2008 року № 895/03-021-119 сторонами внесено зміни до графіка погашення кредиту в частині зміни розміру щомісячного платежу та продовжено термін погашення кредиту до 05 липня 2022 року.

Договором від 22 липня 2008 року № 4 про внесення змін до договору про надання невідновлювальної кредитної лінії від 18 липня 2008 року суму кредиту перераховано за курсом, встановленим на міжбанківському валютному ринку України в гривню, яка станом на дату укладення цього договору становила 2 258 299, 03 грн. Процентну ставку з 22 липня 2011 року до 22 липня 2013 року встановлено у розмірі 14 %; з 23 липня 2013 року до 05 липня 2022 року процентну ставку встановлено в розмірі 16 %. Відповідно до умов договору погашення за кредитом повинно здійснюватися до 5 числа кожного місяця згідно з графіком. Відповідач, порушуючи умов кредитного договору, взяті на себе зобов'язання не виконав, у зв'язку з чим виникла заборгованість, що станом на 21 лютого 2013 року складала 2 218 000, 00 грн.

З метою забезпечення виконання зобов'язання за договором про надання невідновлювальної кредитної лінії між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_4 20 січня 2009 року укладено договір поруки № 895/03-021-119, згідно з яким ОСОБА_4 зобов'язався солідарно відповідати за виконання ТОВ «СМ «Мастер-Торг» зобов'язань щодо повернення суми кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, неустойки. Договором від 22 липня 2011 року № 2 про внесення змін до договору поруки від 20 січня 2009 року, сторонами внесено зміни, змінено валюту та суму кредиту з доларів США на 2 258 299, 03 грн, збільшено кінцевий термін погашення боргу до 05 липня 2022 року.

Під час оцінки застосування судами норм матеріального та процесуального права до спірних правовідносин Верховний Суд виходить із їх системного аналізу.

Верховний Суд врахував, що заочне рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 10 квітня 2014 року оскаржувалось в апеляційному порядку ОСОБА_4, а також ТОВ «СМ «Мастер-Торг» та ОСОБА_5

За результатами розгляду апеляційної скарги ОСОБА_4 апеляційний суд постановив ухвалу про залишення без змін рішення суду першої інстанції. За результатами розгляду апеляційних скарг ТОВ «СМ «Мастер-Торг» та ОСОБА_5 суд апеляційної інстанції ухвалив скасувати рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог до ТОВ «СМ «Мастер-Торг», провадження у цій частині закрити, а в частині позовних вимог до ОСОБА_4 змінив рішення, виключивши з резолютивної частини посилання на солідарне стягнення заборгованості.

Наведе дає підстави для висновку, що апеляційний суд ухвалив два різних за змістом судових рішення у справі, перше - про залишення без змін рішення суду першої інстанції та друге - про часткове скасування рішення суду першої інстанції про стягнення заборгованості із позичальника та про його зміну в частині стягнення заборгованості із поручителя.

Верховний Суд врахував, що апеляційні скарги ТОВ «СМ «Мастер-Торг» та ОСОБА_7 подані після здійснення розгляду судом апеляційної інстанції апеляційної скарги ОСОБА_4, а тому до них підлягав застосуванню порядок апеляційного розгляду, передбачений у статті 318 ЦПК України 2004 року.

Відповідно до статті 318 ЦПК України 2004 року якщо апеляційні скарги на рішення або ухвалу суду першої інстанції були подані в установлені цим Кодексом строки, але надійшли до суду після закінчення апеляційного розгляду справи або коли строки на подання апеляційної скарги у зв'язку з пропущенням їх з поважних причин були поновлені або продовжені і особа, яка подала апеляційну скаргу, не була присутня під час розгляду справи, апеляційний суд розглядає цю скаргу за правилами цієї глави. Залежно від обґрунтованості скарги, зазначеної в частині першій цієї статті, суд ухвалює рішення або постановляє ухвалу відповідно до статті 307 цього Кодексу. При цьому за наявності підстав може бути скасовано рішення або ухвалу апеляційного суду.

Аналіз наведеної норми права дає підстави для висновку, що апеляційний суд зобов'язаний був розглянути апеляційні скарги ТОВ «СМ «Мастер-Торг» та ОСОБА_5 за правилами глави 1 «Апеляційне провадження» розділу V ЦПК України 2004 року щодо розгляду апеляційних скарг, надавши оцінку всім доводам таких апеляційних скарг, у тому числі, що наводились у апеляційній скарзі, попередньо розглянутій судом апеляційної інстанції.

У разі встановлення підстав для ухвалення за змістом іншого від попереднього судового рішення, апеляційний суд зобов'язаний був скасувати ухвалу апеляційного суду, постановлену за результатами розгляду першої із зазначених апеляційних скарг.

Апеляційний суд Черкаської області під час розгляду апеляційних скарг ТОВ «СМ «Мастер-Торг» та ОСОБА_5 не виконав вимоги статті 318 ЦПК України 2004 року, не застосував їх під час апеляційного розгляду справи та, постановляючи ухвалу про часткове скасування та зміну рішення суду першої інстанції, допустив наявність одночасно двох протилежних рішень у справі. При цьому, розглядаючи апеляційні скарги ТОВ «СМ «Мастер-Торг» та ОСОБА_5, суд апеляційної інстанції не здійснив належного апеляційного перегляду оскаржуваного судового рішення, не дав правової оцінки доводам апеляційних скарг в частині стягнення заборгованості за кредитним договором з поручителя, не дослідив докази у справі та не перевірив обставини, на які посилалися апелянти як на підстави для припинення поруки та, що призвело, на переконання заявників, до ухвалення незаконного та необґрунтованого рішення суду першої інстанції у цій частині.

Зважаючи на встановлення істотних порушень апеляційним судом норм процесуального права, Верховний Суд зробив висновок про обґрунтованість скасування ухвали Апеляційного суду Черкаської області від 23 листопада 2016 року та направлення справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Не надавши оцінку доводам апеляційних скарг щодо припинення поруки та не дослідивши в цій частині докази, суд апеляційної інстанції порушив норми процесуального права щодо законності та обґрунтованості судових рішень.

Під час нового розгляду справи апеляційний суд має врахувати правові висновки Великої Палати Верховного Суду щодо юрисдикції спорів за участю юридичних осіб та фізичної особи про стягнення заборгованості за кредитним договором, викладені у постановах від 25 квітня 2018 року у справах № 638/13998/14-ц та № 1522/18417/12, та перевірити відповідність встановлених фактичних обставин справи зазначеним правовим висновкам.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.

За правилами пункту 1 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

Згідно з частиною першою статті 417 ЦПК України вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов'язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційні скарги ОСОБА_4 та Товариства з обмеженою відповідальністю «Салон меблів «Мастер-Торг» задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 23 листопада 2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді С. О. Карпенко

С. О. Погрібний

О. В. Ступак

Г. І. Усик