Справа № 341/2406/14-ц
Провадження № 22-ц/779/818/2018
Головуючий у 1 інстанції Юсип І. М.
Суддя-доповідач Фединяк
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2018 року м. Івано-Франківськ

Апеляційний суд Івано-Франківської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ - головуючого Фединяка В.Д. (суддя-доповідач)

суддів: Томин О.О., Пнівчук О.В. секретаря Бойчука Л.М.

представника ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 - ОСОБА_8,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, третьої особи - ОСОБА_9 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою представника ПАТ «Універсал Банк» Турика Івана Михайловича на ухвалу Галицького районного суду від 14 травня 2018 року, постановлену суддею Юсип І.М. в м. Галичі,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до п. 9 розд. XIIІ «Перехідні положення» Закону України від 03.10.2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Цивільного процесуального кодексу України» справи у судах першої та апеляційної інстанції провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 3 жовтня 2017 року

21 жовтня 2014 року Публічне акціонерного товариства «Універсал Банк» звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, третьої особи - ОСОБА_9 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Свої вимоги мотивував тим, що 23 серпня 2007 року між банком та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №02/0776 зі змінами та доповненнями, відповідно до умов якого банк надав ОСОБА_1 кредитні послуги в рамках ліміту 310000 дол. США з кінцевим терміном повернення 22 серпня 2011 року. З метою забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором 23 серпня 2007 року укладено договір поруки з ОСОБА_9, 18 листопада 2013 року укладено договір поруки між банком та ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, відповідно до умов якого останні несуть солідарну відповідальність перед банком та відповідають по виконанню зобов'язання ОСОБА_1 за кредитним договором. Оскільки свої зобов'язання за кредитним договором позичальник належним чином не виконував, то станом на 19 вересня 2008 року виникла заборгованість за кредитним договором №02/0776, що складає 330412 дол США (по курсу НБУ на дату розрахунку - 4438809,77 грн) з яких: 3919991,34 грн. - заборгованість по кредиту, 166629,19 грн.- прострочена заборгованість, 515953,86 грн. - сума заборгованості по відсотках, 2864,56 грн - підвищені відсотки, яку позивач просив стягнути солідарно з відповідачів та судові витрати.

Ухвалою Галицького районного суду від 14 травня 2018 року залишено без розгляду вимоги Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» в частині вимог про стягнення заборгованості з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7.

На дану ухвалу представник ПАТ «Універсал Банк» Турик І. М. подав апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування оскаржуваної ухвали з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на те, що договори поруки є похідними від кредитного договору і при стягненні заборгованості за кредитним договором з позичальника, стягується заборгованість і з поручителів не зважаючи на третейське застереження.

У судовому засіданні представник ПАТ «Універсал Банк» Турик І. М. підтримав доводи апеляційної скарги, просить задовольнити скаргу.

Відповідачі апеляційну скаргу не визнали, вважають рішення суду законним та обгрунтованим.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст. 367 ЦПК України наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

Постановляючи ухвалу про залишення позовної заяви без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, договір поруки, укладений між сторонами, містить третейське застереження, тому спір між банком і поручителем про стягнення заборгованості за договором споживчого кредиту, за виконання зобов'язань за яким останній поручився, підвідомчий третейському суду. Поручитель за змістом договору поруки не є споживачем послуг банку з кредитування, а, навпаки, є особою, яка своєю відповідальністю забезпечує відповідальність боржника у договорі споживчого кредиту, тобто споживача, тому поручитель не може розглядатись у договорі поруки як споживач послуг банку, у даних правовідносинах на нього не поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів».

Висновок суду є передчасним і погодитись з ним не можна.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Право кожного на розгляд його справи судом передбачено також п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Установлено, що 23 серпня 2007 року між банком та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №02/0776 зі змінами та доповненнями, відповідно до умов якого банк надав ОСОБА_1 кредитні послуги в рамках ліміту 310000 дол. США з кінцевим терміном повернення 22 серпня 2011 року.

З метою забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором 23 серпня 2007 року укладено договір поруки з ОСОБА_9, 18 листопада 2013 року укладено договір поруки між банком та ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, відповідно до умов якого останні несуть солідарну відповідальність перед банком та відповідають по виконанню зобов'язанню ОСОБА_1 за кредитним договором.

За змістом п. 5.4. договору поруки всі вимоги, які виникають при виконання даного договору або у зв'язку з ним, чи випливають з нього підлягають розгляду у постійно діючому Третейському суді при Асоціації Українських банків, згідно з регламентом третейського суду який є невід'ємною частиною третейської угоди. Сторони договору підтверджують, що вони ознайомлені з регламентом Третейського суду та добре розуміють положення цього регламенту (а.с.115-162).

Згідно з ч.1 ст.21 ЦПК України сторони мають право передати спір на розгляд третейського суду, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 5 Закону України "Про третейські суди" передбачено, що юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону.

Спір може бути переданий на вирішення третейського суду до прийняття компетентним судом рішення у спорі між тими ж сторонами, з того ж предмета і з тих самих підстав.

Згідно з частиною першою статті 12 Закону України "Про третейські суди" третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди. На час виникнення спірних правовідносин Закон не містив заборони на укладення третейської угоди.

Рішенням Конституційного Суду України від 10 січня 2008 року у справі за конституційним поданням 51 народного депутата України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень абзаців сьомого, одинадцятого статті 2, статті 3, пункту 9 статті 4 та розділу VIII "Третейське самоврядування" Закону України "Про третейські суди" (справа про завдання третейського суду) визнано, що відповідно до чинного законодавства підвідомчий суду загальної юрисдикції спір у сфері цивільних і господарських правовідносин може бути передано його сторонами на вирішення третейського суду, крім випадків, встановлених законом (стаття 17 ЦПК України, стаття 12 ГПК України, стаття 6 Закону України "Про третейські суди"), оскільки, гарантуючи право на судовий захист з боку держави, Конституція України водночас визнає право кожного будь-якими не забороненими законом засобами захистити свої права і свободи від порушень і протиправних посягань (частина п'ята статті 55 Конституції України). Це конституційне право не може бути скасоване або обмежене (частина друга статті 22, стаття 64 Конституції України).

Крім того, згідно з роз'ясненнями, викладеними в абзаці 5 частини другої постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року N 2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції", договір сторін про передачу спору на розгляд третейського суду (стаття 21 ЦПК України) не є відмовою від права на звернення до суду за захистом.

Відтак, не можна погодитися з висновком суду першої інстанції про те, що спір за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 як боржника про стягнення 330412 дол США за кредитним договором №02/0776 від 23 серпня 2007 року, в частині солідарного стягнення з поручителів за цим договором ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 підлягає розгляду третейським судом, оскільки застереження в договорі поруки на розгляд справи третейським судом, відповідно (стаття 17 ЦПК України в ред.до 15.12.2017 р.) статті 21 ЦПК України не є відмовою від права на звернення до цивільного суду за захистом, а є одним із способів реалізації права на захист своїх прав.

Правовий висновок Верховного Суду України у справі №6-580цс-17 від 25.05.2017 року, у справі №6-171цс17 від15.11.2017 року про те, що поручитель у договорі поруки не є споживачем послуг банку, а тому у цих правовідносинах на нього не поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів» і спір щодо стягнення заборгованості за кредитним договором з пручителів може розглядатись третейським судом, не позбавляє позива права на звернення за захистом до цивільного суду, а є одним із способів реалізації права на захист своїх прав.

Разом з тим, також слід зазначити наступне.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства, якими є цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне між собою.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства є суб'єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

ЦПК України (у редакції, що діяла до 15 грудня 2017 року) у пунктах 1, 3 частини першої статті 15 передбачав, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

ЦПК України (у редакції від 03 жовтня 2017 року) у статті 19 визначив, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Отже, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Разом з тим, при визначенні юрисдикції, суд має враховувати, що відповідачі у справі пов'язані солідарним обов'язком як боржники.

Відповідно до частини першої статті 541 ЦК України солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання.

Наслідки солідарного обов'язку боржників передбачені статтею 543 ЦК України, основним з яких є зазначені у частині першій цієї статті, а саме, у разі солідарної вимоги кредиторів (солідарних кредиторів) кожний із кредиторів має право пред'явити боржникові вимогу у повному обсязі. До пред'явлення вимоги одним із солідарних кредиторів боржник має право виконати свій обов'язок будь-кому із них на свій розсуд.

Крім того, ЦК України передбачає і гарантії для боржника, який виконав солідарний обов'язок, на зворотну вимогу.

За змістом п.п.1,3,4 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Враховуючи вищенаведене, оскаржувана ухвала не відповідає вимогам вищевказаному закону, тому підлягає скасуванню з направлення справи суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. 374, п. 4 ч. 1 ст. 379, ст.ст. 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ПАТ «Універсал Банк» Турика Івана Михайловича задовольнити. Ухвалу Галицького районного суду від 14 травня 2018 року скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає чинності з моменту прийняття і в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Повний текст складено 21 червня 2018 року.

Головуючий В.Д.Фединяк

Судді: О.О.Томин

О.В.Пнівчук