Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14.06.2018 Справа №607/12746/17

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді - Сливки Л.М.,

за участі секретаря судового засідання - Пушкар С.М., позивача ОСОБА_1, представника позивача адвоката ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на неповнолітню дитину,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась в суд з вказаним позовом до відповідача ОСОБА_3 У ньому, з урахуванням заяви про зміну розміру позовних вимог, просить стягувати з останнього аліменти в розмірі ? (половини) усіх його заробітків на утримання сина ОСОБА_4. В обґрунтування цих вимог зазначає, що відповідач неналежно виконує свій обов'язок з утримання дитини. Син має незадовільний стан здоров'я та потребує постійних медичних та реабілітаційних процедур. Їй з відповідачем не вдається досягти домовленості щодо механізму участі батька у фінансовому забезпеченні дитини а тому з нього слід стягувати аліменти.

У судовому засіданні позивач та її представник - адвокат ОСОБА_2 зменшені позовні вимоги підтримали з мотивів, викладених у позовній заяві та запереченнях на відзив (а.с. 85-86).

Відповідач у судовому засіданні проти задоволення позову заперечив частково з підстав, викладених у запереченнях проти позову (а.с. 37-42), поясненнях на заперечення (а.с. 87-89), додаткових поясненнях (а.с. 96) та відзиві на уточнену позовну заяву від 05 червня 2018 року. Додав, що аліменти сплачувати готовий, однак у розмірі ? (чверті) усіх доходів. Зазначив, що сина любить, цікавиться його фізичним розвитком та усвідомлює відповідальність за стан його здоров'я. Кошти на утримання та реабілітацію дитини надає добровільно та систематично, а тому стягувати з нього половину усіх видів його заробітку немає ні необхідності, ні правової можливості.

Суд, заслухавши пояснення учасників судового процесу, всесторонньо, повно та об'єктивно дослідивши докази у справі, прийшов до переконання, що позов слід задовольнити з огляду на таке:

ІНФОРМАЦІЯ_2 року у сторін народився син ОСОБА_5.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 31 липня 2017 року розірвано шлюб між позивачем та відповідачем, зареєстрований 10 червня 2011 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції.

Після розірвання шлюбу малолітній ОСОБА_5 проживає з матір'ю, позивачем у справі .

Син сторін з 27 лютого 2015 року має статус «дитини-інваліда». Стан здоров'я малолітньої дитини потребує постійних реабілітації та лікування, котрі включають в себе курси масажів, плавання, заняття із логопедом, регулярні консультації невролога, медикаментозне та апаратне лікування, періодичні курси реабілітації у спеціалізованій клініці «Міжнародна клініка відновного лікування (м. Трускавець).

Усі вказані вище факти доказуванню не підлягають в силу частини 1 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), оскільки визнані сторонами та сумнівів щодо його достовірності або добровільності визнання у суду не виникає. Факти такого визнання відповідачем, суд встановив з письмових заперечень та пояснень, наявних у матеріалах справи, відповідно, знову ж таки до частини 1 ст. 82 ЦПК України, якою визначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Відповідно до частини 1 ст. 180 Сімейного кодексу України (далі СК України) батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частиною 1 ст. 181 СК України визначено, що способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. (частина 2 ст. 181 СК України)

Відповідно до частити 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

З системного аналізу вказаних норм СК України вбачається, що є два механізми виконання батьками свого обов'язку з утримання дитини тим із батьків, хто проживає окремо від неї. Це шляхом досягнення домовленості з іншим із батьків, або за рішенням суду.

У даному випадку, сам факт пред'явлення ОСОБА_1 до суду даного позову свідчить про те, що їй та відповідачу не вдалось досягти домовленості щодо визнання способу виконання останнім свого обов'язку з утримання дитини.

Незважаючи на це, за результатами розгляду справи суд встановив, що спір у між сторонами виник не стільки щодо самого права ОСОБА_1 на отримання аліментів, скільки в частині визначення щомісячного розміру таких виплат відповідачем .

У цьому ключі слід зазначити, що відповідно до частини 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Частина 2 статті 182 СК України передбачає, що розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно вимог частини 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову &?л;…&?т;.

При визначенні розміру аліментів, відповідно до статті 182 СК України суд врахував наступні обставини.

Суми прожиткового мінімуму на 2018 рік встановлено Законом України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» від 07 грудня 2017 року № 2246-VIII. Відповідно до цього закону, прожитковий мінімум для дитини віком до 6, у період з 01 січня 2018 року по 30 червня 2018 року, становить 1'429 грн.

Як вбачається з довідки № 5548 від 24 листопада 2017 року, позивач отримувала допомогу при народженні дитини - ОСОБА_6 з 01 січня 2015 року по 31 січня 2018 року. (а.с. 36)

Відповідно до довідки № 168 від 26 жовтня 2017 року, позивач працює в Тернопільському навчально-виховному комплексі «Школа-ліцей № 6 ім. Н. Яремчука» Тернопільської міської ради Тернопільської області з 01 вересня 2006 року. На момент надання цієї довідки вона перебувала у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років. (а.с. 58)

Відпустку по догляду за дитиною з 29 січня 2018 року відповідачу продовжено до 27 січня 2019 року, що підтверджується наказом № 2-к від 26 січня 2018 року «Про відпустку по догляду за дитиною ОСОБА_1.», винесеним директором Тернопільського навчально-виховного комплексу «Школа-ліцей № 6 ім. Н. Яремчука» Тернопільської міської ради Тернопільської області. (а.с. 79)

Позивач є власником автомобіля «Renault Laguna», 2012 року випуску, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру Міністерства внутрішніх справ стосовно зареєстрованих транспортних засобів від 21 листопада 2017 року. (а.с. 69)

Відповідач є власником автомобіля «Volkswagen Polo 1.3», 1991 року випуску, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру Міністерства внутрішніх справ стосовно зареєстрованих транспортних засобів від 21 листопада 2017 року. (а.с. 70)

Відповідач зазначає, що вказаним автомобілем не користується, чого не заперечила і позивач.

Також відповідачу належить гараж по АДРЕСА_2 Вказане підтверджується фотокопією свідоцтва про право власності на нерухоме майно, індексний номер 2608586 від 18 квітня 2013 року. (а.с. 68)

Як зазначає відповідач, чого не заперечила позивач, ОСОБА_3 та ОСОБА_6 (їх сину) на праві спільної часткової власності (по ?) належить квартира АДРЕСА_1.

Вказані відомості підтверджуються витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 74148905 від 28 листопада 2016 року. (а.с. 67)

Як убачається з довідки про доходи, виданої за підписом керівника та головного бухгалтера Тернопільського навчально-виховного комплексу «Школа-ліцей № 6 ім. Н. Яремчука» Тернопільської міської ради Тернопільської області, з 31 серпня 2006 року по 31 серпня 2017 року відповідач працював вчителем (за основним місцем роботи) у вказаному закладі, та його дохід за період з 01 січня 2017 по 31 серпня 2017 року становив 8'312,12 грн. (а.с. 98)

Відповідно до довідки Тернопільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Тернопільській області (далі Тернопільська ОДПІ ГУ ДФС у Тернопільській області) № /7/19-18-13-00/1474 від 21 лютого 2018 року, відповідач перебував на обліку в Тернопільській ОДПІ ГУ ДФС у Тернопільській області з 29 листопада 2005 року по 29 серпня 2017 року. Сума його доходу за І-ІІІ квартал 2017 року становила 34'000 грн. (а.с. 99)

За ІV квартал 2017 року відповідач отримав прибуток в сумі 9'600 грн., що стверджується відомостями з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків № 3607 від 28 березня 2018 року (а.с. 101)

Зазначені доходи відповідача були оподатковані, що підтверджується відомостями з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків № 177 від 15 лютого 2018 року та № 3607 від 28 березня 2018 року (а.с. 100, 101)

Розмір доходу відповідача, як фізичної особи-підприємця за 2016 рік становив 45'000 грн., що підтверджується довідкою 1688/7/19-18-13-00/3450 від 10 травня 2018 року, виданою Тернопільською ОДПІ ГУ ДФС у Тернопільській області.

Відповідно до довідки № 59 від 24 квітня 2018 року, виданої керуючим ТВБВ № 10019/02, 11 листопада 2016 року у відділенні № 10019/02 Філії Тернопільського обласного управління АТ «Ощадбанк» у відповідача був відкритий депозитний рахунок на суму 5'850 дол. США. 15 травня 2017 року даний рахунок закритий по закінченню терміну депозиту. (а.с. 110)

Надавши правову оцінку листуванню позивача та відповідача (а.с. 43-49), відомостям, викладеним у відповіді на адвокатський запит № 41 від 25 травня 2018 року, фотокопіям квитанцій (а.с. 71, 74, 75 (за винятком чеку від 03 серпня 2017 року), суд приходить до переконання, що відповідач намагається брати участь у вихованні сини, цікавиться його здоров'ям, оплачує послуги з реабілітації, купує подарунки та необхідні речі.

Посилання відповідача на те, що позивач працює у КСТ «Альянс», суд до уваги не бере, оскільки, всупереч частині 1 ст. 81 ЦПК України, вони не доведені. Надані ОСОБА_3 витяги з сайтів у мережі Інтернет (а.с. 50-57) суд сприймає критично, оскільки вони не є належними, достовірними та достатніми доказами. З них неможливо достовірно встановити, ті обставини на які посилається відповідач (про працевлаштування позивача), та якими є її заробітки, якщо таке дійсно має місце.

Суд звертає увагу на те, що у питанні визначення розміру аліментів основне значення має саме розмір заробітку, а не сам факт працевлаштування особи.

Оцінивши усі вказані обставини в комплексі, в першу чергу, взявши до уваги потреби малолітнього сина сторін, пов'язані з особливістю його фізіологічного стану та розмір прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, шляхом стягнення із відповідача на користь позивача аліментів у розмірі ? (половини) всіх видів його доходів, щомісячно починаючи з моменту подачі позову та до досягнення дитиною повноліття.

З наведених міркувань, суд відкидає посилання відповідача на те, що з нього в користь позивача слід стягувати аліменти в мінімальному розмірі - ? частка ум сіх видів доходу.

Відповідач ОСОБА_3 визнає той факт, що його сину необхідне систематичне лікування та реабілітація. За цих умов розмір аліментів не може бути мінімальним.

У цьому контексті суд, безперечно зважає на факти надання відповідачем допомоги на утримання сина, однак бере до є уваги й те, що право того з членів подружжя з ким залишилась проживати дитина на отримання аліментів, окрім іншого, спрямоване на позбавлення іншого із батьків можливості самовільно та хаотично регулювати об'єм допомоги.

При цьому дані правовідносини, врегульовані судовим рішення, набувають ознак стабільності та передбачуваності для особи, з якою проживає дитина, дає їй можливість буди впевненою, що вона отримає необхідну суму коштів незалежно від волі іншого із батьків, його суб'єктивних міркувань.

Посилання відповідача на норми частини 5 ст. 183 СК України у даному випадку є недоцільними, адже вони регулюють зовсім іншу процедуру стягнення аліментів - в порядку наказного провадження та, по суті окреслюють мінімальний, безспірний, розмір таких виплат.

У позовному ж провадженні, суд, може вийти за межі мінімального розміру, оскільки має можливість заслухати пояснення учасників, дослідити реальні обставини конкретної справи та перевірити їх доказами.

Згідно пункту 1 ч. 1 ст. 430 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), рішення в частині стягнення аліментів на утримання дітей, за один місяць, слід допустити до негайного виконання.

Згідно статті 141 ЦПК України з відповідача в користь держави слід стягнути 640 грн. судового збору.

На підставі наведеного та керуючись статтями 4, 5, 89,141, 142, 206, 264, 265, 268, 354, 430 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_3 (АДРЕСА_4, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) в користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_3, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2) аліменти на неповнолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/2 частки усіх видів його заробітку (доходу), але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи із 12 жовтня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути із ОСОБА_3 в дохід держави 704,80 гривень судового збору.

Рішення про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає до негайного виконання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається до апеляційного суду Тернопільської області

Дата складення повного рішення суд - 25 червня 2018 року.

Головуючий суддяЛ. М. Сливка