Постанова

Іменем України

04 червня 2018 року

м. Київ

справа №454/3206/16-ц

провадження №61-18195св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., ЧернякЮ. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідачі: Вищий адміністративний суд України, Держава Україна в особі Державної казначейської служби України,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Сокальського районного суду Львівської області від 08 грудня 2016 року у складі судді Струс Т. В. та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 08 лютого 2017 року у складі колегії суддів: Савуляка Р. В., Крайник Н. П., Мельничук О. Я.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У грудні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Вищого адміністративного суду України та Держави України в особі Державної казначейської служби України, в якому просив стягнути з відповідачів на його користь 1 000 000 грн. на відшкодування моральної шкоди, завданої в результаті незаконного, на думку позивача, рішення судді Вищого адміністративного суду України, що спричинило приниження його честі, гідності та ділової репутації й завдано йому моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що ухвала судді Вищого адміністративного суду України від 04 вересня 2015 року, якою відмовлено у відкритті провадження є незаконною, оскільки, на його думку, прийнята з порушенням норм Конституції України, Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод,

статтей 54, 55 Закону України «Про судоустрій та статус суддів».

Ураховуючи наведене, ОСОБА_4 просив суд стягнути з Держави Україна в особі Державної казначейської служби України на його користь 1 000 000 грн. на відшкодування моральної шкоди, завданої в результаті незаконного, на думку позивача, рішення судді Вищого адміністративного суду України Ситникова О. Ф., що спричинило приниження його честі, гідності та ділової репутації й завдано йому моральної шкоди.

Ухвалою Сокальського районного суду Львівської області від 08 грудня

2016 року відмовлено у відкритті провадження у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_4 про стягнення моральної шкоди у частині позовних вимог до Вищого адміністративного суду України.

Судове рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що на спірні правовідносини в частині позовних вимог до Вищого адміністративного суду України не поширюється юрисдикція судів по розгляду заявлених позивачем вимог, оскільки суддя як посадова особа, що відправляє правосуддя, а також суд, як орган, що здійснює правосуддя, не може бути відповідачем або іншою стороною, котра бере участь у цивільній справі, за винятком випадків, коли суддя виступає як представник цієї установи, а не орган, що здійснює правосуддя.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 08 лютого 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено. Ухвалу Сокальського районного суду Львівської області від 08 грудня 2016 року залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що вимоги до суду з питань здійснення правосуддя не можуть бути предметом судового розгляду, де суд є відповідачем.

У березні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшла касаційна скарга ОСОБА_4 на ухвалу Сокальського районного суду Львівської області від 08 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 08 лютого 2017 року, в якій посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права, просив скасувати вказані судові рішення і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржувані судові рішення не ґрунтуються на верховенстві права, на вимогах закону, прийняті без дотримання статей 8, 40, 55, 56, 124, 150 Конституції України. Суди не врахували рішення Конституційного Суду України № 6-зп від 25 листопада 1997 року, № 9-зп

від 25 грудня 1997 року, № 12-рп/2001 від 03 жовтня 2001 року та

№ 15-рп/2002 від 09 липня 2002 року щодо доступу до правосуддя, а також вимоги статей 6, 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Крім того, суди повинні були застосувати до спірних правовідносин положення статей 16, 22, 1167, 1176 ЦК України щодо завдання йому моральної шкоди, що призвело до приниження його честі, гідності та ділової репутації.

Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 березня 2017 року поновлено строк на касаційне оскарження судових рішень, відкрито касаційне провадження у справі та витребувано цивільну справу із Сокальського районного суду Львівської області.

У квітні 2017 року від Вищого адміністративного суду України надійшло заперечення на касаційну скаргу, подану ОСОБА_4, вказуючи про те, що на позов до Вищого адміністративного суду України не поширюється юрисдикція судів, оскільки суддя як посадова особа, що здійснює правосуддя, а також суд, як орган, що здійснює правосуддя, не може бути відповідачем або іншою стороною, котра бере участь у цивільній справі, за винятком випадків, коли суддя виступає як представник цієї установи, а не орган, що здійснює правосуддя.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року

№ 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів». Відповідно до пункту

4 частини першої розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У травні 2018 року цивільну справу передано до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Судами встановлено, що ОСОБА_4 звернувся із позовом до Вищого адміністративного суду України та Держави України в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої діями судді Вищого адміністративного суду України внаслідок постановлення, на його думку, незаконної ухвали від 04 вересня 2015 року, якою відмовлено у відкритті касаційного провадження.

Відповідно до частини п'ятої статті 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок постановлення судом незаконного рішення в цивільній справі, відшкодовується державою в повному обсязі в разі встановлення в діях судді (суддів), які вплинули на постановлення незаконного рішення, складу злочину за обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

При цьому на спірні правовідносини в частині позовних вимог до Вищого адміністративного суду України не поширюється юрисдикція судів по розгляду заявлених позивачем вимог, оскільки суддя як посадова особа, що здійснює правосуддя, а також суд як орган, що здійснює правосуддя не може бути відповідачем або іншою стороною, котра бере участь у цивільній справі, за винятком випадків, коли суддя виступає як представник цієї установи, а не орган, що здійснює правосуддя.

Такий висновок відповідає положенням статей 56, 126, 129 Конституції України, а також роз'ясненням, викладеним у пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 13 червня 2007 року № 8 «Про незалежність судової влади» та у постанові Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 6 «Про деякі питання, що виникають у судовій практиці при прийнятті до провадження адміністративних судів та розгляді ними адміністративних позовів до судів і суддів».

Відповідно до частин першої - третьої статті 125 Конституції України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) в Україні діють місцеві, апеляційні, вищі спеціалізовані та Верховний Суд України.

Особи мають право оскаржити судове рішення до судів вищої інстанції в порядку та з підстав, визначених у процесуальному законодавстві.

Отже, чинне законодавство дає можливість особі повною мірою реалізувати своє право на оскарження судового рішення.

Законність процесуальних актів і дій (бездіяльності) суддів, вчинених при розгляді конкретної справи, не може перевірятися за межами передбаченого законом процесуального контролю.

За таких обставин слід дійти висновку, що належним відповідачем у таких спорах може бути лише держава, а не суди (судді), які діють від імені держави та виконують покладені на них державою функції правосуддя.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_4 до Вищого адміністративного суду України про стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції, з ухвалою якого погодився апеляційний суд, вірно керувався положеннями пункту 1 частини другої статті 122 ЦПК України

2004 року та дійшов правильного висновку, що спір в частині вимог до Вищого адміністративного суду України виключає можливість вирішення його у порядку ЦПК України.

Висновки судів попередніх інстанцій узгоджуються із правовою позицію, викладеною у постанові Верховного Суду України від 01 березня 2017 року

№ 6-3139цс16 і підстав для відступлення від цієї позиції немає.

Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність судових рішень не впливають.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Сокальського районного суду Львівської області від 08 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 08 лютого 2017 року залишити без задоволення.

Ухвалу Сокальського районного суду Львівської області від 08 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 08 лютого 2017 року залишити без змін.

Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: Д. Д. Луспеник

Б. І. Гулько

Ю. В. Черняк