Провадження № 2/761/1487/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

12 березня 2018 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Юзьковій О.Л.

при секретарі Голопич Н.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Проінвестбанк» про захист прав споживачів та стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Промініестбанк» про захист прав споживачів та стягнення коштів. Позовні вимоги мотивував тим, що 07.10.2015 р. між ним та ПАТ «Проінвестбанк» було укладено договір про банківський вклад «Стабільний 12М відс в кінці» № 4544 доларах США. За умовами договору позивач передав банку грошові кошти у розмірі 8 000,00 доларів США на строк до 08.10.2016 р. Також 13.01.2016 р. між сторонами укладено договір про банківський вклад «Стабільний 12М відс в кінці» № 2736 в доларах США, за умовами якого позивач передав банку грошові кошти у розмірі 9 700,00 доларів США строком до 14.01.2017 р. Щодо повернення коштів за вкладами позивач заздалегідь звертався до відповідача, проте, по договору від 07.10.2015 р. отримав 10 та 11 жовтня 2016 р. лише по 190 доларів США і в подальшому банк відмовлявся видавати грошові кошти більшими сумами у зв»язку встановлення ліміту на видачу коштів у розмірі 5 000,00 грн. Така ж ситуація склалась і з депозитом внесеним 13.01.2016 р. Тобто відповідачем не було здійснено своєчасного та повного повернення коштів на вимогу вкладника. Повністю забрати кошти позивач зміг лише через 6 місяців. Розмір процентної ставки за договорами відповідно 10,4% річних та 10,25% річних. Зважаючи на викладене, з огляду на те, що відповідач протягом тривалого часу користувався коштами позивача, ОСОБА_1 просить суд стягнути з банку 10,4% річних від простроченої суми внеску понад строк дії договору від 07.10.2015 р. та 10,25% річних за договором від 13.01.2016 р. у розмірі 248,89 доларів США, 3% річних, передбачених ст. 625 ЦК України та пеню передбачену ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» за кожен день прострочення у розмірі 26 366,92 доларів США.

15 грудня 2017 року набули чинності зміни, внесені до Цивільного процесуального кодексу України Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017, № 2147-VIII, яким ЦПК України викладено в новій редакції.

Згідно п. 9 Розділу XIII Перехідні Положення ЦПК України (в редакції від 03.10.2017), справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно положень п. 2 ч. 2 ст. 19 ЦПК України (в редакції від 03.10.2017), цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного).

В судовому засіданні 23.01.2018 р., з огляду на положення чинного ЦПК України та думки учасників процесу вирішено питання про розгляд справи у спрощеному позовному провадженні, з повідомленням сторін.

Від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву. Представник ПАТ «Проінвестбанк» зазначив, що позивачем неправомірно застосовуються положення Закону Уркаїни «Про захист прав споживачів» про стягнення з банку пені за кожен день прострочення, оскільки умови договорів, укладених із ОСОБА_1 виконані в повному обсязі шляхом перерахування коштів на поточні рахунки, що підтверджується відповідними виписками. Крім того, відповідач роз»яснював, що Правлінням НБУ віднесено банк до категорії проблемних, та запровадив обмеження видачу готівкових коштів. Позивачу було запропоновано використати кошти з поточного рахунку шляхом отримання готівки в межах встановленого в банку добового обмеження за наявності необхідної кількості готівки в касі відділення банку. Щодо нарахування процентів по вкладам представник банку зазначив, що після закінчення строку дії договору обов»язок банку з нарахування та й виплати вкладнику процентів на вклад припиняється незалежно від виконання банком зобов»язання щодо повернення вкладу - таку висновок зробив ВССУ 15.02.2012 р. Таким чином зобов»язання банку припинились у строк, встановлений договором, а відтак нарахування та стягнення відсотків суперечить правовій природі договору вкладу і такі вимоги позивача не можуть бути задоволені. Також не можуть бути задоволені і вимоги щодо 3% річних, передбачені ст. 625 ЦК України, оскільки в договорі передбачено нарахування іншого відсотку, що був нарахований позивачу в період з 10.10.2016 р. по 23.03.2017 р. За таких обставин представник відповідача просить відмовити у задоволенні позову за відсутності предмету спору.

ОСОБА_1 надав пояснення на відзив де зазначив наступне. Твердження відповідача про виконання зобов»язань не відповідають дійсності, оскільки кошти перераховані на рахунок не були видані на вимогу вкладника. Зобов»язання ж вважаються виконаними з моменту повернення вкладу. Верховний Суд України в своїх правових висновків притримується позиції, що перерахування коштів на поточний банківський рахунок в цьому ж банку, однак не надання вкладнику можливості використання коштів - зобов»язання з повернення вкладів не є виконаним і до банку слід застосовувати відповідальність за порушення грошового зобов»язання, передбачену ст. 625 ЦК України. Будь - які розпорядження НБУ за своїм характером є підзаконними актами, і не можуть обмежувати права споживача.

Позивач ОСОБА_1 просив розглядати справу за його відсутності, не заперечував щодо ухвалення заочного рішення.

Представник ПАТ «Промінвестбанк» про день та час проведення засідання повідомлявся належним чином, причини неявки не повідомив.

За таких обставин, суд керуючись положеннями ст. 223, 280 ЦПК України ухвалив повести заочний розгляд справи на підставі наявних в справі доказів.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає за можливе зробити наступні висновки, задовольнивши позов частково.

Встановлено, що 07.10.2015 р. між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «Промінвестбанк» було укладено депозитний договір, оформлений договором-анкетою про отримання банківського продукту «Депозит» за умовами якого позивач розмістив в банку грошові кошти у розмірі 8 000,00 доларів США строком до 07.10.2016 р., процентна ставка - 10,4% річних.

За умовами зазначеного договору виплата процентів та повернення депозиту здійснюється шляхом перерахування коштів на поточний рахунок № 1316.

Також між сторонами 13.01.2016 р. було укладено депозитний договір, оформлений договором-анкетою про отримання банківського продукту «Депозит» за умовами якого позивач розмістив в банку грошові кошти у розмірі 9 700,00 доларів США строком до 14.01.2017 р., процентна ставка - 10,25% річних.

За умовами договору виплата процентів та повернення депозиту здійснюється шляхом перерахування коштів на поточний рахунок № 167418.

Відповідно до ч.1 ст. 1058 Цивільного кодексу України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Як свідчать матеріали справи позивачем подавались в адресу ПАТ «Промінвестбанк» заяви про повернення вкладів. Дана обставина не заперечується відповідачем.

Також ПАТ «Проінвестбанк», позивачем не оспорюється та обставина, що грошові кошти за вкладом від 07.10.2015 р. у розмірі 8 000,00 доларів США та проценти у сумі 666,31 доларів США були перераховані на депозитний рахунок зазначений у договорі 10.10.2016 р.

Також встановлено, що за договором від 13.01.2016 р. грошові кошти за вкладом від 07.10.2015 р. у розмірі 9 700,00 доларів США та проценти у сумі 800,45 доларів США були перераховані на депозитний рахунок зазначений у договорі 17.01.2018 р.

Як встановлено в судовому засіданні, і визнається представником відповідача, грошові кошти позивач не отримав у зв»язку із винесенням Правлінням НБУ низки постанов 2016 році, зокрема, № 140 від 03.03.2016 р. із змінами, № 192 від 24.03.2106 р. , № 247 від 07.04.2016 р., № 290 від 26.04.2016 р., № 303 від 28.04.2016 р., № 308 від 05.05.2016 р., № 332 від 25.05.2016 р., № 342 від 07.06.2016 р., за якими відповідач обмежив видачу готівкових коштів в іноземній та національній валюті з поточних та депозитних рахунків клієнтів, тимчасово змінити порядок повернення грошових коштів клієнтам.

Відповідно до ч.1 ст. 1060 Цивільного кодексу України за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Приписами ч.1 ст. 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За викладеним позивачем, і це підтверджується матеріалами справи, зокрема, виписками по рахунках, наданими як позивачем так і представником банку, сума боргу зменшилась до встановленого відповідачем ліміту по договору від 07.10.2015 р. - 04.01.2017 р., по договору від 13.03.2016 р. - 23.03.2017 р.

Проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав, відповідно до ч. 5 ст. 1061 ЦК України.

Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 27 квітня 2016 року ухвалив постанову у справі № 6-302цс16, предметом якої був спір про стягнення процентів за банківським вкладом за період прострочення повернення вкладу.

При розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив правовий висновок, про те, що за змістом частини першої статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до частини п'ятої статті 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунку вкладника з інших підстав.

Закінчення строку дії договору банківського вкладу в разі невиконання зобов'язань не припиняє зобов'язальних правовідносин, а трансформує їх в охоронні, що містять обов'язок відшкодувати заподіяні збитки, встановлені договором чи законом.

При цьому згідно із частиною другою статті 1070 ЦК України проценти за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, сплачуються банком у розмірі, встановленому договором, а якщо відповідні умови не встановлені договором, - у розмірі, що звичайно сплачується банком за вкладом на вимогу.

Встановлено, що договір банківського вкладу не містить визначеного розміру процентної ставки за користування грошовим вкладом у разі неналежного виконання зобов'язань за договором після закінчення терміну його дії.

Проте у справі, яка переглядається, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й касаційний суд, задовольнивши позов у повному обсязі, положення частини першої статті 1058 та статті 1061 ЦК України до спірних правовідносин застосував неправильно та дійшов помилкового висновку про те, що після закінчення терміну дії договору й у разі неналежного виконання його умов з банку на користь вкладника підлягають стягненню проценти за користування грошовим вкладом за процентною ставкою, передбаченою цим договором (25 % річних), не врахувавши, що договором не визначено розміру ставки процентів за користування депозитом у разі закінчення терміну його дії та неналежного виконання грошового зобов'язання за ним. Суд безпідставно не застосував норму статті 1070 ЦК України та не врахував, що з банку підлягають стягненню проценти за процентною ставкою в розмірі, що зазвичай сплачується банком за вкладом на вимогу. Разом з тим апеляційний суд, зазначивши про відсутність доказів, які б свідчили про продовження терміну дії договору на тих самих умовах, зокрема щодо розміру процентів за користування грошовим вкладом, не взяв до уваги положення статті 1070 ЦК України та дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Умови договорів, укладених з позивачем не містять в собі розмір процентів за користування грошовим вкладом у разі неналежного виконання зобов'язань за договором після закінчення терміну його дії.

Позивач просить суд стягнути з відповідача проценти за користування, виходячи з відсоткової ставки по депозитам, проте з урахуванням положень чинного законодавства України та правового висновку Верховного суду України таке стягнення не є можливим.

Ухвалюючи рішення в цій частині вимог, суд приймає до уваги положення ст. 13 ЦПК України відповідно до яких суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених позовних нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Беручи до уваги підстави заявлення позову в частині стягнення процентів річних за договором, відсутність інформації щодо процентної ставки банку яка сплачується за користування грошима, які перебувають на рахунку, враховуючи те, що після закінчення строку дії договору у разі його невиконання наступає обов»язок відшкодування збитків, суд вважає за можливе відмовити позивачу у стягнення стягненні процентів річних за договором від 07.10.2015 р. у розмірі 10,4% річних та за договором від 13.01.2016 р. у розмірі 10,25% річних.

За положеннями ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З іншого боку Верховний Суд України у справі № 6-140цс13 у постанові від 25.12.2013 р. висловив наступну правову позицію: відповідно до змісту ст.ст. 526 та 1058 ЦК України зобов'язання банку з повернення вкладу за договором банківського вкладу (депозиту) вважається виконаним з моменту повернення вкладу вкладнику готівкою або надання іншої реальної можливості отримати вклад та розпорядитися ним на свій розсуд (наприклад, перерахування на поточний банківський рахунок вкладника в цьому ж банку, з якого вкладник може зняти кошти чи проводити ними розрахунки з допомогою платіжної банківської картки). У випадку перерахування коштів на поточний банківський рахунок вкладника в цьому ж банку, однак не надання вкладнику можливості використання цих коштів зобов'язання банку з повернення вкладу не є виконаним і до банку слід застосувати відповідальність за порушення грошового зобов'язання, передбачену ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Позивач просить стягнути з банку на його користь 3% річних передбачених ст. 625 ЦК України.

За розрахунком позивача, що його обуло перевірено в судовому засіданні, 3% річних за період з 11.10.2016 р. та 16.01.2017 р. до 04.01.2017 р. та 23.03.2017 р. відповідно - за договором від 07.10.2015 р. та за договором від 13.01.2017 р. становить 72,24 долари США.

Беручи до уваги, що в розумінні вимог чинного законодавства України, відповідач не виконав належним чином зобов»язання зо договорами - позивач не мав змогу фактично розпоряджатися своїм майном, в цій частині вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі, коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожен день простроченя споживачеві сплачується пеня у розмірі 3% річних вартості роботи (послуги), якщо інше не пердбачено законодавством.

Верховний Суд України у справі № 6-2128цс16 13.03.2017 р. зазначив, що вкладник за договором банківського вкладу (депозиту) є споживачем фінансових послуг, а банк - їх виконавцем і несе відповідальність за неналежне надання цих послуг, передбачену частиною п»ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме сплату пені в розмірі 3% вартості послуги за кожен день прострочення.

Беручи до уваги обставини встановлені в судовому засіданні, розрахунок зроблений позиваем та перевірений судом, наявні підстави для стягнення з відповідача пені у розмірі 26 366,92 долари США за період з 11.10.2016 р. та 16.01.2017 р. до 04.01.2017 р. та 23.03.2017 р. відповідно - за договором від 07.10.2015 р. та за договором від 13.01.2017 р.

За приписами ч.ч. 1,2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається а сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України.

Під час розгляду справи не було встановлено та не отримано відповідні докази про здійснення інших витрат, визначених ст. 131 ЦПК України (в редакції від 30.10.2017 р.).

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд керується вимогами ст. 141 ЦПК України

Розподіляючи судові витрати, суд керується положеннями ст. 141 ЦПК України та вважає за необхідне стягнути в дохід держави судовий збір у розмірі - 7 077,36 грн. враховуючи суму стягнення та офіційний курс валют, встановлений НБУ на день звернення до суду.

Виходячи з наведеного, керуючись ст.ст. 2-5,11-13,141,196,223,258,259,263,268,280,284-285,352,354 ЦПК України, ст.ст. 625,1061,1070 ЦК України, Законом України «Про захист прав споживачів», суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Проінвестбанк», , м. Київ, провулок Шевченко, 12 на користь ОСОБА_1, АДРЕСА_1 3% річних в пордяку статті 625 ЦК України у розмірі 72,24 долари США; 3% річних пені в порядку статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у розмірі 26 366,92 долари США.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Проінвестбанк», , м. Київ, провулок Шевченко, 12 в дохід держави судовий збір у розмірі 0 077 грн. 36 коп.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подано протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України, у цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Апеляційного суду м. Києва, в порядку ст.ст. 353-357 ЦПК України з урахуванням п. 15.5. Перехідних положень ЦПК України (в редакції від 03.10.2017 р.) протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення через Шевченківський районний суд м. Києва.

Повний текст рішення складено 22.03.2018 року.

Суддя: