Справа № 510/1401/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.06.2018 р. Ренійський районний суд Одеської області

у складі: - головуючого судді Дудник В.І.;

-за участю секретаря Тєрєщенко С.М.,

розглянувши в підготовчому судовому засіданні в м. Рені цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності, -

В С Т А Н О В И В:

Відповідач позовні вимоги визнав, щодо їх задоволення не заперечував, просив розглянути справу у його відсутності.

Позивачі, їхній представник ОСОБА_4 на задоволенні позову наполягали, просили про розгляд справи без їхньої участі.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання.

В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія свідоцтва про народження відповідача; копія заяви відповідача про прийняття спадщини після смерті його батька; копія заповіту від 12.03.2014р.; копія витягу про реєстрацію права власності на будинок; копія свідоцтва від 22.06.2012р. про право власності на нерухоме майно-житловий будинок із господарськими будівлями та спорудами, розташований по вул. Чкалова, 14 в с. Новосільське Ренійського району; копія технічного паспорту на житловий будинок, оформленого на імя ОСОБА_5; копія рішення Новосільської сільської ради про видачу свідоцтва про право власності на нерухомість; копія звіту про проведення незалежної оцінки вартості житлового будинку від 01.05.2017р.

Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулися до суду із вищезгаданими вимогами до відповідача ОСОБА_3, зазначивши, що у квітні 2014 р. між ними та відповідачем ОСОБА_3 була досягнута домовленість про купівлю - продаж житлового будинку із надвірними спорудами, розташованого по вул. Чкалова, 14 в с.Новосільське Ренійського району Одеської області. Тоді ж сторони досягли взаємної домовленості по всіх істотних умовах договору, позивачі передали відповідачу обумовлену суму, а відповідач передав документи на будинок. У майбутньому відповідач пообіцяв позивачам укласти договір купівлі-продажу нерухомості письмово і засвідчити його в нотаріальному порядку.

Після вчинення правочину позивачі організували догляд за придбаною нерухомістю, сплачують всі необхідні комунальні платежі. Як зясувалося пізніше, на час укладення угоди про купівлю-продаж будинку, дана нерухомість не була оформлена належним чином за відповідачем, як за спадкоємцем, а була зареєстрована на праві власності за батьком відповідача ОСОБА_5, який помер 25.03.2014р. Після смерті батька відповідач у передбачений законом строк звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом. На час вчинення між сторонами угоди про відчуження нерухомості позивачам не було відомо про ці обставини, відповідач запевнив, що нерухомість вже належить йому, хоча спадщина на той час ще була відкрита. Після вчинення угоди, з метою нотаріального засвідчення правочину позивачі неодноразово зверталися до відповідача, однак ОСОБА_3 від посвідчення договору ухилявся, на прохання позивачів про зустріч не реагував, мотивуючи нестачею вільного часу, матеріальними труднощами та ін. При зверненні до відповідних органів із питанням про переоформлення документації на будинок на себе, позивачам було розяснено, що зробити це неможливо, оскільки у сторін відсутній правовстановлюючий, належним чином завірений документ на доказ вчинення правочину. Враховуючи вищенаведене, позивачі вимушені були звернутися із позовом до суду.

Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачів обґрунтовані і підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

За ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно : було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Також не підлягає віндикації майно, що було продане набувачу у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Відповідно до ч.3 ст. 388 ЦК України майно набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, може бути витребуване в усіх випадках.

Згідно із ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 ЦК України, майно не може бути витребуване у нього. Згідно ст. 397 ЦК України, володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Право володіння чужим майном може належати одночасно двом або більше особам. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду.

Враховуючи вищевикладені засади законодавства, сторона у справі позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 є добросовісними набувачами, оскільки на час укладення угоди про купівлю-продаж житлового будинку № 14 по вул. Чкалова в с. Новосільське Ренійського району вони не знали і не могли знати про те, що ОСОБА_3 не мав права на відчуження нерухомості, у звязку із тим, що на той час належним чином не оформив право власності на нерухомість (не зареєстрував нерухомість належним чином у відповідних органах). Отже, вбачаються правові підстави для набуття позивачами права власності на вищевказану нерухомість.

Крім того, як вже зазначалося вище, між позивачами та відповідачем була фактично досягнута домовленість про купівлю-продаж нерухомості, згідно якої відповідач ОСОБА_3 продав, а позивачі купили житловий будинок за певну плату. У квітні 2014 р. позивачі передали відповідачу обумовлену суму, а відповідач передав позивачам документи на будинок. Так як на момент укладення угоди сторони не мали змоги засвідчити договір нотаріально, вони домовилися зробити це згодом. Оскільки до теперішнього часу це виявилося неможливим, позивачі звернулися до суду із відповідним позовом.

Виходячи із вищенаведеного, угода (правочин) між сторонами відбулася, вона виконана в повному обсязі, нею були припиненні обовязки відповідача щодо будинку та встановленні права на нерухомість у позивачів як добросовісних набувачів, тому є правові підстави визнати право власності на нерухомість за позивачами як добросовісними набувачами.

Керуючись ст.ст. 12, 76 - 81, 200, 258, 259, 264 - 265, 268, 354, 355 ЦПК України, ст.ст. 16, 330, 388, 397, 657 ЦК України 2003р., -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1), ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_2) право спільної сумісної власності на житловий будинок із господарським будівлями та спорудами (який в цілому складається з: житлового будинку літ.А загальною площею 70,10 кв.м., житловою площею 39,20 кв.м., підсобною площею 30,90 кв.м.; літньої кухні літ.Б; навісу літ б; погрібу літ. б1; сараю літ. В; гаражу літ. Г; бані літ. Д; вбиральні літ. Е; огорожі 1-3, споруди 4,5), розташований по вул. Чкалова, № 14 в с. Новосільське Ренійського району Одеської області, що рахується оформленим на праві власності за ОСОБА_5, померлим 25.03.2014 року.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Суддя В.І. Дудник