АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

іменем України

27 червня 2018 року

м. Харків

справа № 623/2998/17

провадження № 22ц/790/1825/18

Апеляційний суд Харківської області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Котелевець А.В.,

суддів Коваленко І.П., Хорошевського О.М.,

імя (найменування) сторін:

позивач ОСОБА_1,

відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «СК ВОСТОК»,

розглянув у спрощеному позовному провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 22 січня 2018 року в складі судді Герцова О.М.,

у с т а н о в и в:

29 листопада 2017 року ОСОБА_1 в особі свого представника ОСОБА_2 звернувся у суд із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «СК Восток» (далі ТОВ «СК Восток»), третя особа - ОСОБА_3, та просив визнати недійсними Договори оренди земельних ділянок від 21 червня 2017 року, укладені між ОСОБА_4 та ТОВ «СК Восток».

Позов мотивовано тим, що ОСОБА_1 є власником:

- земельної ділянки кадастровий номер :03:000:0172 площею 3,8911 га, що розташована на території Бугаївської сільської ради Ізюмського району Харківської області на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку ІІІ-ХР № 081446, виданого 29 грудня 2002 року;

- земельної ділянки кадастровий номер :03:000:0360 площею 0,4783 га, що розташована на території Бугаївської сільської ради Ізюмського району Харківської області, на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку ІІІ-ХР № 081446, виданого 29 грудня 2002 року.

30 листопада 2004 року приватним нотаріусом Ізюмського районного нотаріального округу ОСОБА_5 було посвідчено довіреність за реєстровим № 3091, відповідно до умов якої ОСОБА_1 уповноважив ОСОБА_3 на вчинення від його імені та в його інтересах юридично значимих дій щодо вказаних земельних ділянок.

В липні 2017 року йому випадково стало відомо про те, що ОСОБА_3 без його відома, згоди та волі 21 червня 2017 року було укладено Договори оренди цих земельних ділянок з ТОВ «СК ВОСТОК».

Вважає, що дії ОСОБА_3 є такими, що порушують його законні права та інтереси як власника вищезазначених земельних ділянок; порушують вимоги цивільного законодавства щодо представництва, цивільного і земельного законодавства щодо порядку укладання договорів взагалі і укладання договорів оренди землі зокрема.

Він як власник, переданих проти його волі в оренду земельних ділянок, був позбавлений права на володіння, користування і розпорядження належними йому земельними ділянками, що є порушенням норми частини 1 статті 320 ЦК України, яка визначає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Крім того, ОСОБА_3 є представником ТОВ «СК ВОСТОК» і особою, яка безпосередньо зацікавлена в господарській діяльності даної юридичної особи, та мала умисел на укладання договорів на завчасно невигідних для власника земельних ділянок умовах. А саме - відповідно до пункту 4.1. Договору оренди земельної ділянки кадастровий номер :03:000:0360 площею 0,4783 га, розмір орендної плати складає 502 грн. 63 коп. на рік, а відповідно до пункту 4.1. Договору оренди земельної ділянки кадастровий номер :03:000:0172 площею 3,8911 га, розмір орендної плати складає 4 661 грн. 45 коп. на рік. Строк дії вищезазначених договорів, визначений пунктах 3.1. в обох Договорах оренди складає 25 років. Як розмір орендної плати так і строк дії договорів оренди жодним чином не влаштовує його як власника земельних ділянок. Крім того, на зберіганні у ТОВ «СК ВОСТОК» знаходяться правовстановлюючі документи ОСОБА_1 на належні йому земельні ділянки.

Рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 22 січня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що доводи позивача про відсутність його волевиявлення на укладання договорів не відповідають нормам діючого законодавства, оскільки свою волю він виявив у момент видачі довіреності на ім'я ОСОБА_3, з якою в подальшому були узгоджені усі істотні умови договору та яка діяла в межах повноважень, наданих їй довіреністю, підписуючи договори оренди.

01 лютого 2018 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Посилаючись на неповне зясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не надано належної оцінки всім обставинам справи та наданим сторонами доказам, тому ухвалено незаконне та необґрунтоване рішення. Зазначає, що дії відповідача щодо проведення державної реєстрації Договорів оренди були здійснені після того, як стало відомо про бажання позивача обробляти належні йому на праві власності земельні ділянки. 31 березня 2017 року він направив на адресу ТОВ «СК Восток» лист з вимогою про повернення земельних ділянок, на яку останнє не відреагувало. В травні 2017 року він вимушений був розмістити в друкованих засобах масової інформації оголошення про втрату Державних актів з інформацією вважати їх недійсними. Вказані дії свідчать про те, що він не мав наміру передавати ТОВ «СК Восток» у користування належні йому земельні ділянки та укладати Договори оренди. Однак суд ці доводи безпідставно не взяв до уваги. Крім того, його не було повідомлено про наміри укласти спірні Договори оренди земельних ділянок; процедури укладення цих правочинів дотримані не були; він повідомляв ТОВ «СК Восток» про наміри самому обробляти земельні ділянки.

ТОВ «СК Восток» рішення суду першої інстанції не оскаржило, відзив на апеляційну скаргу не надало.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України - в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Частиною 3 статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (пункт 1 частини 1 статті 374 ЦПК України).

Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (частина 2 статті 203 ЦК України).

За загальним правилом статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу, зокрема правочин не може суперечити Цивільному кодексу, іншим актам цивільного законодавства.

Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_1 є власником земельних ділянок з кадастровими номерами :03:000:0172 площею 3,8911 га, :03:000:0360 площею 0,4783 га, що розташовані на території Бугаївської сільської ради Ізюмського району Харківської області на підставі Державних актів на право власності на земельну ділянку ІІІ-ХР № 081446, ІІІ-ХР № 081446, виданих 29 грудня 2002 року.

30 листопада 2004 року приватним нотаріусом Ізюмського районного нотаріального округу ОСОБА_5 було посвідчено довіреність за реєстровим № 3091, відповідно до умов якої ОСОБА_1 уповноважив ОСОБА_3 на вчинення від його імені та в його інтересах юридично значимих дій щодо вказаних земельних ділянок.

21 червня 2017 року між ОСОБА_1 та ТОВ «СК Восток» були укладені Договори оренди цих земельних ділянок.

Межі земельних ділянок визначені в натурі згідно з Актами від 21 червня 2017 року (а. с. 23-26, 28-31).

Звертаючись із позовом, позивач посилався на те, що Договори оренди земельних ділянок він не укладав та не підписував, однак, не заперечував факту видачі довіреності на імя ОСОБА_3

Згідно зі статтею 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона зобовязана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

Відповідно до статті 244 ЦК України на підставі довіреності здійснюється представництво. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами.

Особа, яка видала довіреність, за винятком безвідкличної довіреності, може в будь-який час скасувати довіреність або передоручення.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 248 ЦК України представництво за довіреністю припиняється у разі скасування довіреності особою, яка її видала.

Особа, яка видала довіреність і згодом скасувала її, повинна негайно повідомити про це представника, а також відомих їй третіх осіб, для представництва перед якими була видана довіреність (частина 1 статті 249 ЦК України).

Статтями 3, 627 ЦК України визначено свободу договору, а саме відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, розумності та справедливості.

Відповідно до частини 1 статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Оскільки Договори оренди земельних ділянок від 21 червня 2017 року укладено в період дії довіреності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову.

Справа розглянута в межах заявлених вимог.

Отже, викладене свідчить про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги. Рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, постановлено з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні. Доводи викладені в апеляційній скарзі висновків суду першої інстанції не спростовують, фактично зводиться до переоцінки доказів, яким судом надана належна оцінка.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 375 ЦПК України).

Оскільки позов задоволенню не підлягає, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 22 січня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складене 27 червня 2018 року.

Головуючий А.В. Котелевець

Судді

ОСОБА_6

ОСОБА_7