АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3171/18 Справа № 201/7845/17 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Пищида М.М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2018 року м. Дніпро Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого: ОСОБА_2,

суддів: ОСОБА_3, ОСОБА_4,

за участі секретаря: Григор»євої В.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 08 лютого 2018 року по справі за позовом ОСОБА_7 в інтересах недієздатного ОСОБА_8 до ОСОБА_5, ОСОБА_9, за участі третіх осіб: виконавчого комітету Соборної районної у місті Дніпрі ради, ОСОБА_10, ОСОБА_11 про витребування із володіння нерухомого майна, визнання та припинення права власності на нерухоме майно, вселення, стягнення завданої моральної шкоди,-

В С Т А Н О В Л Е Н О:

У червні 2017 року позивач звернувся до суду із позовом в інтересах недієздатного ОСОБА_8 до ОСОБА_5, ОСОБА_9, третя особа: виконавчий комітет Соборної районної у місті Дніпрі ради, у якій просив витребувати із володіння ОСОБА_9 1/2 частину домоволодіння, а також земельної ділянки, що розташовані за адресою: місто Дніпро, вул. Аеродромна, буд. 47; визнати за ОСОБА_8 право власності на 1/2 частину домоволодіння, а також земельної ділянки, що розташовані за адресою: місто Дніпро, вул. Аеродромна, буд. 47, а також припинити право власності ОСОБА_9 на цю частку; вселити ОСОБА_8 до спірного домоволодіння; стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_8 200000 грн. моральної шкоди (а.с.2-5).

В обґрунтування позову посилається на те, що рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 грудня 2016 року його призначено опікуном недієздатного ОСОБА_8, звільнивши при цьому ОСОБА_5 від покладених на нього обовязків опікуна щодо ОСОБА_8 ОСОБА_8 на праві власності належала 1/2 частина домоволодіння № 47 по вул. Аеродромній у місті Дніпрі, а інша частина указаного домоволодіння належала відповідачу ОСОБА_5 на підставі договору дарування укладеного у травні 1997 року з ОСОБА_8 Будучи опікуном ОСОБА_8 на підставі рішення Жовтневої районної у місті Дніпропетровську ради від 19 лютого 1999 року ради, ОСОБА_5, зловживаючи своїми правами опікуна, продав невідомій особі належну ОСОБА_8 на праві власності частину домоволодіння та земельну ділянку, при цьому не включив останнього у договір купівлі-продажу нового житла, як це було передбачено рішенням виконавчого комітету Жовтневої районної у місті Дніпропетровську ради від 23 квітня 2004 року № 187, яким ОСОБА_5 було дозволено продати 1/2 частину домоволодіння.

У звязку із викладеним ОСОБА_7 вважає, що правочини із відчуження майна, яке належало ОСОБА_8 є недійсними, а отже 1/2 частина домоволодіння та земельної ділянки підлягає поверненню ОСОБА_8 з одночасним визнанням за ним права власності та вселення останнього до будинку. Також неправомірними діями відповідача ОСОБА_5 ОСОБА_8 було завдану моральну шкоду, що виразилася у його душевних стражданнях через втрату житла та протиправною поведінкою відповідача, яку позивач оцінив в 200000 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 08 лютого 2018 року позов ОСОБА_7 в інтересах недієздатного ОСОБА_8 до ОСОБА_5, ОСОБА_9, за участі третіх осіб: виконавчого комітету Соборної районної у місті Дніпрі ради, ОСОБА_10, ОСОБА_11 про витребування із володіння нерухомого майна, визнання та припинення права власності на нерухоме майно, вселення, стягнення завданої моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_5 (ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованого за адресою: місто Дніпро, Запорізьке шосе, 6/37, ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь ОСОБА_8 (ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрованого у ІНФОРМАЦІЯ_3 у будинку-інтернаті) компенсацію завданої моральної шкоди у сумі 10 000 (десять тисяч) грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_7 в інтересах недієздатного ОСОБА_8 до ОСОБА_5, ОСОБА_9, за участі третіх осіб: виконавчого комітету Соборної районної у місті Дніпрі ради, ОСОБА_10, ОСОБА_11 про витребування із володіння нерухомого майна, визнання та припинення права власності на нерухоме майно, вселення, стягнення завданої моральної шкоди відмовлено.

Вирішено питання щодо судових витрат.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_5 - ОСОБА_6, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині стягнення моральної шкоди та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

В порядку п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Згідно п.9 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а рішення суду скасувати в частині стягнення моральної шкоди з наступних підстав.

Рішення переглядається в частині оскарження.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_8 є інвалідом з дитинства ІІ групи, що підтверджується довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ № 0042290 (а.с.11).

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17 грудня 1998 року ОСОБА_8 було визнано недієздатним (а.с. 15). Згідно з рішенням виконавчого комітету Жовтневої районної ради м. Дніпропетровська від 19 лютого 1999 року опікуном над ОСОБА_8 було призначено ОСОБА_5 (а.с.14).

Згідно з свідоцтвом про право на спадщину за законом від 15 квітня 1999 року, виданого Першою дніпропетровською державною нотаріальною конторою та зареєстрованого в реєстрі за № 3-2073 (а.с.12), а також договору дарування від 02 лютого 1993 року, посвідченого державним нотаріусом Першою дніпропетровською державною нотаріальною конторою ОСОБА_12 та зареєстрованого в реєстрі за № 3-956, ОСОБА_8 належало на праві власності домоволодіння, що розташоване за адресою: місто Дніпропетровськ, вул. Аеродромна, буд. 47 (а.с. 12, 150).

У подальшому ОСОБА_8 15 травня 1998 року подарував 1/2 частину указаного домоволодіння ОСОБА_5, що підтверджується договором дарування від 15 травня 1997 року, посвідченого державним нотаріусом Першої дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_13 та зареєстрованого в реєстрі за № 2-2099 (а.с.153-154).

В березні 2004 року ОСОБА_5 звернувся до Жовтневої районної ради міста Дніпропетровська із заявою, у якій просив надати йому дозвіл на продаж домоволодіння по вул. Аеродромна, буд. 47, у місті Дніпропетровську (а.с.18).

Рішенням виконавчого комітету Жовтневої районної ради м. Дніпропетровська від 23 квітня 2004 року ОСОБА_5 було дозволено продати 1/2 частину указаного домоволодіння, яка належала недієздатному ОСОБА_8 та зобовязано опікуна ОСОБА_5 включити у договір купівлі-продажу нового житла імя підопічного ОСОБА_8 (а.с.16-17).

З 2005 року згідно з путівкою № 629 від 11 грудня 2005 року ОСОБА_8 був влаштований до Комунального закладу «Стародобровільський психоневрологічний інтернат» Дніпропетровської обласної ради який останній самовільно покинув у 2013 році (а.с. 67, 68).

26 серпня 2004 року між ОСОБА_5, який також діяв в інтересах недієздатного ОСОБА_8, та ОСОБА_10 були укладені договори купівлі-продажу домоволодіння, що розташоване за адресою: місто Дніпропетровськ, вул. Аеродромна, буд. 47, житлова площа якого складала 42,1 кв.м., а також договори купівлі-продажу земельної ділянки, на якій розташоване указане домоволодіння (а.с.155-156, 159-160).

Також судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_10 18 травня 2009 року відчужив указане домоволодіння та земельну ділянку ОСОБА_11 на підставі договорів купівлі-продажу (а.с.165-166, 170-171).

На даний час власником спірного домоволодіння та земельної ділянки є ОСОБА_9, яка 04 жовтня 2012 року уклала договір купівлі-продажу із ОСОБА_11 (а.с.174-175)

Задовольняючи позов про стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_5 як опікун ОСОБА_8, неналежним чином виконував свої обовязки, продав належну недієздатному частину домоволодіння та не забезпечив його нерухомим майном.

За правилами ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала:

1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки;

2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт;

3) в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 23 Цивільного кодексу України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у Постанові «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 (із змінами та доповненнями) під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків (пункт 3 Постанови).

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч.3 ст.23 ЦК України).

Колегія суддів погоджується із висновком суду щодо неналежного виконання своїх обовязків як опікуна - ОСОБА_5, оскільки останній не виконав вимоги органу опіки та піклування щодо забезпечення житловою площею ОСОБА_8

Разом з тим, суд першої інстанції не дав оцінки правомірності укладання договору купівлі продажу від 26 серпня 2004 року, укладеного між ОСОБА_5, який також діяв в інтересах недієздатного ОСОБА_8, та ОСОБА_10 щодо продажу домоволодіння за адресою: місто Дніпропетровськ, вул. Аеродромна, буд. 47 та договору купівлі-продажу земельної ділянки, на якій розташоване указане домоволодіння.

Таким чином суд вважає передчасним розгляд позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди, оскільки неправомірність дій відповідача при укладанні вказаного договору на теперішній час не встановлена.

За таких обставин відповідно до ст. 376 ЦПК України рішення суду першої інстанції від 08 лютого 2018 року підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову в частині стягнення шкоди.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 08 лютого 2018 року в частині стягнення компенсації завданої моральної шкоди у сумі 10000 грн. скасувати та в задоволенні цих вимог відмовити.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та підлягає касаційному оскарженню в порядку та строки, що визначені чинним законодавством.

Головуючий:

Судді: