Ухвала

Іменем України

27 червня 2018 року

м. Київ

справа № 408/3488/17

провадження № 61-36790ск18

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., ЖуравельВ. І., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Біловодського районного суду Луганської області від 04 грудня 2017 року у складі судді Карягіної В. А., та постанову апеляційного суду Луганської області від 20 квітня 2018 року у складі суддів Авалян Н. М., Кострицького В. В., Орлова І. В., у справі за позовом ОСОБА_4 до товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Свердловантрацит» про стягнення заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2017 року ОСОБА_4 звернулася до суду із позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Свердловантрацит» (далі - ТОВ «ДТЕК Свердловантрацит») про стягнення заробітної плати, у якому просила стягнути на її користь 37 947, 95 грн вихідної допомоги у зв'язку з порушенням законодавства про працю, заробітну плату за березень 2017 року у сумі 8 432, 88 грн, компенсацію за 10 днів невикористаної відпустки у сумі 4 216, 44 грн та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 20 березня 2017 року ОСОБА_4 була звільнена відповідачем з роботи на підставі статті 38 КЗпП України за власним бажанням. Однак ТОВ «ДТЕК Свердловантрацит» не провело з нею повного розрахунку в день звільнення.

Рішенням Біловодського районного суду Луганської області від 04 грудня 2017 року, залишеним без змін постановою апеляційного суду Луганської області від 20 квітня 2018 року, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.

Рішення судів мотивовані тим, що між відповідачем ТОВ «ДТЕК Свердловантрацит» та його працівниками, зокрема позивачем, з 13 березня 2017 року виникли та дотепер існують обставини непереборної сили, в період існування яких відповідач ТОВ «ДТЕК Свердловантрацит» об'єктивно, з причин від нього незалежних був позбавлений можливості виконати зобов'язання перед працівниками згідно зі статтями 47, 83, 115, 116 КЗпП. Оскільки позивач звільнилась за власним бажанням, і її звільнення не пов'язане з порушенням роботодавцем законодавства про працю (частина третя статті 38 КЗпП України), тому відсутні підстави для стягнення з відповідача вихідної допомоги у зв'язку з порушенням законодавства про працю у розмірі тримісячного середнього заробітку. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження наявності заборгованості ТОВ «ДТЕК Свердловантрацит» перед позивачем по заробітній платі за березень 2017 року та не доводить вини ТОВ «ДТЕК Свердловантрацит» у невиплаті заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку та належних при звільненні сум у визначені законом строки, а тому підстав вважати порушеними трудові права позивача на час розгляду справи немає.

При цьому, апеляційним судом враховані висновки, що висловлені в постанові Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 408/2306/17-ц.

ОСОБА_4 через засоби поштового зв'язку звернулася 16 травня 2018 року до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Біловодського районного суду Луганської області від 04 грудня 2017 року та постанову апеляційного суду Луганської області від 20 квітня 2018 року, у якій просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанції і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

До касаційної скарги додано клопотання про звільнення ОСОБА_4 від сплати судового збору. Клопотання обґрунтоване тим, що ОСОБА_4 має скрутне майнове становище, на даний час не може працевлаштуватись, не має джерел існування, не може надати відповідні довідки про стан доходів, оскільки відповідні установи та банки у м. Червонопартизанськ припинили свою роботу, предметом позову є захист соціальних та трудових прав.

Тлумачення статті 136 ЦПК України та статті 8 Закону України «Про судовий збір» свідчить, що підставою для відстрочення чи розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати, є врахування судом майнового стану сторони. Вказані ОСОБА_4 підстави для звільнення обґрунтовані та свідчать про її скрутний майновий стан, що об'єктивно перешкоджав сплаті судового збору за подання касаційної скарги. Тому клопотання про звільнення від сплати судового збору слід задовольнити.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами неправильного встановлено обставини, які мають значення для справи, внаслідок необґрунтованої відмови у прийнятті доказів, неправильного їх дослідження чи оцінки. Відкриття кримінального провадження у м. Києві за статтею 206 КК України за заявою відповідача щодо неправомірного втручання у діяльність та привласнення його майна третіми особами у м. Довжанськ - не є підтвердженням неможливості здійснення розрахунку із позивачем при звільненні, оскільки, здійснюючи управління та облік фінансово-господарської діяльності за адресою у м. Сєвєродонецьк, відповідач не був позбавлений можливості здійснити нарахування та виплату грошових коштів позивачу. Позивачем заявлялося клопотання, де він просив у разі незгоди відповідача із розрахунком позовних вимог зобов'язати його надати відповідні докази щодо обставин справи. Отже, у разі неспростування відповідачем порушення права ОСОБА_4 на оплату праці та у разі ненадання відповідачем інформації, що спростовує вимоги позивача щодо розміру заборгованості перед звільненим працівником, судом може бути визнано обставину нездійснення відповідачем розрахунку з позивачем при звільненні, визначеному у розрахунку позовних вимог. Судом було застосовано закон, який не поширюється на спірні правовідносини, не застосовано закон, який підлягав застосуванню та прийнято рішення, що не відповідають вимогам статей 89, 263 ЦПК України.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.

У постанові Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 408/2306/17-ц зроблено висновок, із посиланням на частину другу статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», що втрата контролю і доступу ТОВ «ДТЕК Свердловантрацит» до своїх виробничих потужностей та іншого майна, що розташовані за адресою: вул. Енгельса, 1, м. Довжанськ, Луганська область, у тому числі до трудових книжок працівників, оригіналів наказів, особових справ працівників, посадових інструкцій, табелів обліку робочого часу, примірників звітів, що подавались до контролюючих органів, починаючи з 13 березня 2017 року, коли фактично вийшло з під контролю управління зазначеними виробничими потужностями і припинилося провадження господарської діяльності, а тому немає можливості ТОВ «ДТЕК Свердловантрацит» виконати зобов'язання перед працівниками згідно зі статтями 47, 83, 115 і 116 КЗпП України.

Встановивши, що між відповідачем ТОВ «ДТЕК Свердловантрацит» та його працівниками, зокрема позивачем ОСОБА_4, з 13 березня 2017 року виникли та дотепер існують обставини непереборної сили, в період існування яких відповідач ТОВ «ДТЕК Свердловантрацит» об'єктивно, з причин від нього незалежних був позбавлений можливості виконати зобов'язання перед працівниками згідно зі статтями 47, 83, 115, 116 КЗпП, а позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Аналіз змісту касаційної скарги та оскарженого судового рішення свідчить, що правильне застосовування судом апеляційної інстанцій норм права є очевидним, а касаційна скарга - необґрунтованою.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Керуючись статтями 260, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Клопотання ОСОБА_4 про звільнення від сплати судового збору задовольнити.

Звільнити ОСОБА_4 від сплати судового збору за подання касаційної скарги на рішення Біловодського районного суду Луганської області від 04 грудня 2017 року та постанову апеляційного суду Луганської області від 20 квітня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_4 до товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Свердловантрацит» про стягнення заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Біловодського районного суду Луганської області від 04 грудня 2017 року та постанову апеляційного суду Луганської області від 20 квітня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_4 до товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Свердловантрацит» про стягнення заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Крат

Н.О. Антоненко

В.І. Журавель