Справа № 222/175/18
Провадження № 2/222/158/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 червня 2018 року Володарський районний суд Донецької області в складі:

судді Доценко С.І.,

секретаря Болбат Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду с.Нікольске Нікольского району Донецької області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу № 222/175/18 ( Провадження № 2/222/158/2018) за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просив суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором б/н від 31.05.2012 року, укладеним між відповідачем та ПАТ «КБ «Приватбанк» в сумі 84173,70 грн.

В обґрунтування вимог позивачем зазначено, що 31.05.2012 року, між відповідачем та ПАТ «КБ «Приватбанк» був укладений кредитний договір № б/н. За умовами кредитного договору банк надав відповідачу кредит в сумі 2000 грн. у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом 20,40% на рік на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач своїм підписом в заяві підтвердила свою згоду на те що підписана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті складає між нею та Банком Договір, та відповідач погодилась своїм підписом з банківськими умовами та правилами, які були надані йому для ознайомлення в письмовому виді, та зобовязалась їх виконувати. При укладенні договору сторони керувались ст. 634 ч.1 ЦК України. За умовами договору банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленим «Тарифами Банку», які викладені на банківському рахунку. В разі непогашення зобовязань до 25 числа місяця, що слідує за місяцем в якому були здійснені трати, за користування кредитом, клієнт сплачує банку відсотки в розмірі, зазначеному в тарифах, що діють на дату нарахування. Відповідач взяла на себе зобовязання на умовах договору та у визначені договором строки повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші платежі в сумі, строки та на умовах передбачених Договором, та Умовами та правилами надання банківських послуг. Кредитор свої зобовязання виконав в повному обсягу. Відповідач же, у порушення вимог договору не виконала взяті на неї зобовязання та станом на 30.11.2017 року має прострочену заборгованість за кредитом в сумі 84173,70 грн. яка складається із: заборгованості за кредитом в розмірі 2341,00 грн., заборгованості за процентами за користування кредитом в розмірі 72478,24 грн., заборгованості за пенею та комісією в сумі 4870,00 грн. та штрафів в сумі 500 гривень (фіксована частина) та 3984,46 грн. (процентна складова), яку у добровільному порядку відповідач відмовляється сплатити. Також просить стягнути з відповідача понесені судові витрати.

В судове засідання представник позивача не зявився, але ж залишив заяву про розгляд справи у його відсутність на підставі наявних в справі доказів, просив позовні вимоги задовольнити.

Відповідач надала відзив на позов, в якому вона заперечувала проти задоволення позовних вимог. В обґрунтування заперечень зазначила, що між нею та банком дійсно був укладений договір про отримання кредиту на суму 2000 гривень Їй не відомо про збільшення кредитного ліміту, а тому не зрозуміло чому позивач просить стягнути з неї заборгованість за кредитом 2341 грн, не представляючи доказів про виплату більшої суми. Вважає вимоги позивача незаконними та необґрунтованими, а також що у позивача відсутнє право на звернення до суду. Посилаючись на ст. 256,257,258ч2п1 ЦК України на її думку позивач пропустив строк позовної давності для звернення до суду за захистом порушеного права. Згідно ст. 261 ч.1 ЦПК України перебіг позовної давності починається з дня коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушив. Із наданого позивачем розрахунку заборгованості по кредитному договору сальдо простроченої заборгованості виникло 11.06.2012 року, тобто саме з цього дня позивач дізнався про порушення свого права, та з цього дня почався перебіг строку позовної давності, який закінчився 11.06.2015 року, але позовна заява подана до суду лише 02.02.2018 року. Просить застосувати строки позовної давності. Також відповідач вважає безпідставним нарахування комісії за користування кредитом, штраф і пеня є різновидами неустойки, які не можуть бути нараховані одночасно згідно позиції Верховного Суду України в Постанові № 6-47 цс12 від 31.10.2012 року. Вважає, що їх нарахування також суперечить ст.2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції. Просить в задоволені позову відмовити в повному обсязі.

Позивачем відповіді на відзив подано не було, при тому, що відповідачем надано до відзиву підтвердження направлення позивачу відзиву і у позивача було достатньо часу скористатись своїм процесуальним правом .

Ознайомившись з позицією сторін, дослідивши надані сторонами докази окремо та в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню із наступних підстав.

Згідно анкети заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в «ПриватБанку» 31.05.2012 року ОСОБА_1 виявила бажання оформити на своє імя платіжну картку і визнала, що зазначена заява, разом із Памяткою клієнта та, Умовами та Правилами надання банківських послуг а також Тарифами, встановленими Банком становлять договір про надання банківських послуг.(а.с.7)

Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором вбачається, що 31.05.2012 року сальдо становить 1496 гривень процентна ставка встановлена за користування кредитом 20.40%, ставка на прострочену заборгованість 20.40 %, ставка пені 1.00 .

26.06.2012 року виникає сальдо поточної заборгованості 1496 грн., сальдо на яке не нараховуються проценти (пільговий період) 485 грн, 2.50% на поточну заборгованість, 24.23грн загальна заборгованість за процентами (накопичувальним підсумком).

З 29.06.2012 року вперше нараховано сальдо простроченої заборгованості за кредитом в сумі 104.72 грн. та розпочались нарахування на прострочену заборгованість в сумі 0.35 гривень. В графі «сума погашення за кредитним договором» з 31.05.2012 року по 07.06.2014 року показник «0» , а 13.06.2014 року виставлена сума погашення 100 грн. Після 13.06.2014 року до 30.11.2017 року суми погашення відсутні. З 01.09.2014 року збільшились процентні ставки за користування кредитом та процентна ставка на прострочену заборгованість з 20.40 % до 34.80 % за кожну, а з 01.04.2015 року до 43.20% за кожну. Остаточно визначена заборгованість за кредитом 2341 грн., заборгованість за процентами 72478.24 грн, яка ,згідно описової частини, є несплаченими процентами на прострочену заборгованість. Комісія становить 4870 грн., заборгованість по судовим штрафам 4484.46 грн. Загальна сума заборгованості за кредитом визначена позивачем в сумі 84173.70 грн. ( а.с.5-6)

Позивачем в обґрунтування позовних вимог наданий витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» із яких визначено тарифи для картки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна 55 днів пільгового періоду», Універсальна « CONTRACT», « Універсальна GOLD» ( а.с. 8)

Але ж із анкети заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Привабтанку, яка підписана відповідачем , відсутні відомості про те на яких умовах, та за яким кредитним пакетом « Універсальна» із перелічених відповідачу було надано кредитні послуги, та відсутній підпис відповідача про узгодження сторонами тарифів обслуговування кредитних карт, характеристики яких не є тотожними. ( а.с.7).

Відповідно до ст.12,13 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог, і на підставі доказів поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Таким чином, суд вважає доведеним, що відповідач як позичальник 31.05.2012 року за договором про надання банківських послуг отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на кредитну картку, яким установлено щомісячні платежі погашення кредиту, в сумі 2000 гривень.

Висновок суду про стягнення заборгованості за кредитом ґрунтується на положеннях укладеного між сторонами кредитного договору, згідно яких встановлені права та обовязки сторін договору, положеннях ст.ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України, які регулюють відносини за кредитним договором та встановлюють обовязок позичальника повернути кредит та сплатити проценти у строк та в порядку встановленому в договорі.

Неналежне виконання відповідачем зобовязань за кредитним договором підтверджується розрахунком кредитної заборгованості в частині заборгованості за кредитом в сумі 2341 грн.

Що стосується заборгованості за процентами за користування кредитом,яка складається із процентів на прострочену заборгованість, комісією , суд вважає її недоведеною, тому що позивачем не надані докази на підтвердження умов кредитування, а саме до якої з перелічених програм та тарифів відповідач приєдналась та які умови кредитування були узгоджені сторонами.

А тому суд побавлений можливості перевірити відповідність розрахунку заборгованості тарифному плану обслуговування кредитних карт, не знаючи навіть якою кредитною картою користувалась позивач, умови кредитування , строк дії картки, тощо.

Відповідач позов в цій частині не визнає, не погоджується з розміром простроченої заборгованості , нарахуванням комісії та штрафами, про що висловився в своєму відзиві на позов, який згідно наданого документу про відправлення від 12.03.2018 року був направлений позивачу для ознайомлення.

Судом неодноразово відкладався судовий розгляд для отримання відповіді на відзив, але ж позивач не скористався своїм правом.

Відповідно до положень ст.ст. 12 ч3, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та суд за власною ініціативою позбавлений можливості збирати докази щодо предмету спору.

Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Окрім того вимоги про стягнення простроченої заборгованості не підлягають задоволенню також з урахуванням заяви відповідача про застосування строків позовної давності.

Згідно п.2.1.1.12.2 Умов та правил користування кредитом, які є однаковими за всіма кредитами зазначеної категорії ,встановлено, що Згідно ст.212 ЦК України, в разі, якщо будь-яка прострочена заборгованість за Кредитом є більшою ніж 90 днів - починаючи з 91-го дня вся (загальна) заборгованість за Кредитом є простроченою. 2.1.1.12.2.1 У разі виникнення прострочених зобовязань за Договором, Клієнт сплачує Банку плату за користування кредитом у розмірі подвійної місячної процентної ставки від розміру загальних боргових зобовязань Клієнта за договором, в т.ч. тих, строк сплати яких не настав.

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку позовної давності починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню в межах позовної давності щодо кожного з платежів

Оскільки згідно розрахунку заборгованості суд робить висновок про домовленість сторін повертати борг частинами, що встановлює окремі самостійні зобовязання, які деталізують обовязок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обовязку, то право вимоги кредитора виникає з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а тому й початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Така правова позиція викладена в Постанові судових палат у цивільних та господарських справах Верховного Суду України від 19 березня 2014 р. у справі № 6-20цс14.

Враховуючи, що відповідач просить застосувати до правовідносин строки позовної давності, а за розрахунком та виписками прострочена заборгованість за кредитом виникла з 29.06.2012 року та з моменту виникнення не погашалась, щодо заявлення вимог про стягнення простроченої заборгованості за процентами , право на яке у позивача виникло на 91 день після несплати відповідачем обовязкових платежів, є підстави для застосування строків позовної давності.

Суд вважає не доведеним позивачем що сума 100 гривень яка містится в розрахунку заборгованості як платіж за кредитом від 30.09.2014 року внесена позивачем особисто чи за її дорученням, а тому не може вважатись підставою для переривання строку позовної давності виконанням зобовязання.

Така позиція суду викладена з урахуванням правової позиції Верховного Суду України в Постанові від 08.11.2017 року (справа №6-2891цс16).

Також не підтверджені підстави для стягнення заборгованості по судовим штрафам в сумі 4484.46грн.

Суд вважає, що починаючи з 14 квітня 2014 року ці штрафи, які позивач вважає неустойкою за невиконання відповідачем зобовязань нараховані незаконно, в порушення ст.2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції, згідно якої на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Звертаючись до суду, за останнім місцем реєстрації відповідача, яка очевидно зареєстрована в населеному пункті, де проводилась антитерористична операція, позивач не виконав вимоги зазначеної норми Закону.

Суд вважає, що не підлягають задоволенню і вимоги про стягнення комісії в сумі 4870 грн. тому що позивачем не доведено у встановленому ЦПК порядку, що сторони домовились про сплату позичальником комісії за користування кредитом, а також , враховуючи, що кредит є споживчим, які саме послуги за вказану комісію були надані відповідачу банком.

Відповідно до абзацу 3 ч. 4 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів», яким Закон був доповнений 22 вересня 2011 року, та діяв на час укладення договору, кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо.

Таким чином з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за кредитом в сумі 2341 грн., а врешті позову слід відмовити.

Судові витрати по справі сплачені в мінімальному розмірі позивачем при зверненні до суду в сумі 1762 грн., які відповідно до ст142 ЦПК України підлягають розподілу пропорційно задоволених вимог.

Судом задоволено 3% позовних вимог, а тому відшкодуванню з відповідача на користь позивача підлягає 53 грн. судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 12, 76-81, 141, 264, 265 ЦПК України, ст.ст. 15, 16, 526, 530, 610, 611, 629, 1049, 1054 ЦК України, суд,-

в и р і ш и в:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (далі ПАТ КБ «Приватбанк») до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (ІПН НОМЕР_1), зареєстрованої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (, МФО№305299, рах.№3111 (для погашення заборгованості та судових витрат) кредитну заборгованість за кредитним договором б/н від 31.05.2012 року, яка виникла станом на 30.11.2017 року в сумі 2341 (дві тисячі триста сорок одну) гривню та судовий збір в сумі 53 (пятдесят три) гривні, а всього 2394 ( дві тисячі триста девяносто чотири) гривні.

В решті позову відмовити.

Повний текст рішення виготовлений 23 червня 2018 року.

На рішення може бути подана апеляція протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення через Володарський районний суд Донецької області до Апеляційного суду Донецької області в м. Маріуполі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.І. Доценко