Постанова

Іменем України

13 червня 2018 року

м. Київ

справа № 574/950/16-ц

провадження № 61-12367св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Синельникова Є. В., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - Миколаївська сільська рада Буринського району Сумської області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Буринського районного суду Сумської області від 16 вересня 2016 року у складі судді Куцан В. М. та ухвалу Апеляційного суду Сумської області від 27 жовтня 2016 року у складі колегії суддів: Собини О. І., Хвостика С. Г., Околота Г. М.,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Миколаївської сільської ради Буринського району Сумської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Позов мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його тітка ОСОБА_5, після якої залишилася спадщина, яка складається із земельної ділянки площею 4,26 га, що розташована на території Миколаївської сільської ради Буринського району Сумської області. ОСОБА_5 за життя був складений заповіт, в якому вона заповіла все її майно його матері ОСОБА_6, яка померла до смерті спадкодавця - 02 червня 2012 року, а тому вважає, що він входить до числа спадкоємців. Спадкова справа на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва не оформлялася. У передбачений законом строк він не звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, оскільки встановлював факт родинних відносин між вказаними особами. Тому просив визначити додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини.

Рішенням Буринського районного суду Сумської області від 16 вересня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач не надав доказів наявності об'єктивних, непереборних та істотних труднощів, які б завадили йому подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини у передбачений законом строк.

Ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 27 жовтня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення суду залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що не довівши належними доказами наявність поважних причин, пов'язаних з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами, що завадили подати заяву про прийняття спадщини протягом шести місяців після смерті тітки, позивач не надав суду переконливих доказів і того, що завадило йому протягом 2013-2016 років, тобто протягом чотирьох років, звернутися з цим позовом до суду.

У касаційній скарзі, поданій у грудні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_4 просить скасувати судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення його позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що протягом встановленого законом шестимісячного строку позивач звертався до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, проте нотаріус вказану заяву не прийняла з підстав відсутності документів, які б підтверджували родинні відносини між матір'ю та тіткою. Причиною пропуску вказаного строку є судовий розгляд заяви про встановлення факту родинних відносин між матір'ю та тіткою, а також перебування на стаціонарному лікуванні з 02 до 13 серпня 2016 року.

Відзив на касаційну скаргу відповідач не подав.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до пунктів розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

05 березня 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам судові рішення першої та апеляційної інстанції відповідають.

Суди установили, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла тітка позивача ОСОБА_5

Після її смерті залишилося спадкове майно, яке складається із земельної ділянки площею 4,26 га, що знаходиться на території Миколаївської сільської ради Буринського району Сумської області.

19 березня 1999 року ОСОБА_5 був складений заповіт, посвідчений Миколаївською сільською радою, зареєстрований в реєстрі за № 83, яким все своє майно вона заповіла матері позивача - ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2

Рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 11 липня 2016 року встановлені факти, що ОСОБА_5 була рідною сестрою ОСОБА_6 та, що позивач ОСОБА_4 є племінником ОСОБА_5

Після смерті ОСОБА_6 залишилося спадкове майно, яке позивач не прийняв, що підтверджується копією спадкової справи № 331/2015. Спадкоємцем після смерті ОСОБА_6 став її чоловік - ОСОБА_7

Згідно із положеннями частини першої статті 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Статтею 1223 ЦК України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Оскільки на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 не була живою і не могла прийняти спадщину, право на спадкування за законом отримав позивач як племінник померлої ОСОБА_5, який є спадкоємцем другої черги спадкоємців за законом.

Частиною першою статті 1269 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Згідно із частиною першою статті 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до статті 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Відповідно до роз'яснень, які містяться в пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Відповідно до статей 10, 60 ЦПК України 2004 року, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відмовляючи в задоволенні позову, суди на підставі доказів, поданих сторонами, що належним чином оцінені, дійшли правильного висновку про те, що позивач не надав належних та допустимих доказів наявності поважних причин, пов'язаних з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами, що завадили йому подати заяву нотаріусу про прийняття спадщини протягом шести місяців після смерті тітки.

Зазначені позивачем причини пропуску вказаного строку: судовий розгляд його заяви про встановлення факту родинних відносин між матір'ю та тіткою, а також перебування на стаціонарному лікуванні з 02 до 13 серпня 2016 року, не є поважними в розумінні статті 1272 ЦК України, оскільки не свідчать про наявність об'єктивних, непереборних, істотних труднощів для спадкоємця на вчинення цих дій.

При цьому, вирішуючи спір, апеляційний суд правильно врахував той факт, що після смерті тітки, позивач протягом трьох років не звертався до суду із позовом про встановлення факту родинних відносин між матір'ю та тіткою.

Факт перебування позивача на стаціонарному лікуванні з 02 до 13 серпня 2016 року не має правового значення, оскільки судом досліджувалися поважні причини пропуску шестимісячного строку для прийняття спадщини, який почався відповідно до вимог частини першої статті 1220 ЦК України з дня смерті ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 та закінчився 09 серпня 2013 року.

Інші доводи касаційної скарги були предметом розгляду судів та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами були дотримані норми матеріального та процесуального права. Доводи, наведені в касаційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками судів з їх оцінкою.

Судові рішення першої та апеляційної інстанцій ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, з повним з'ясуванням судами обставин, що мають значення для справи, відповідністю висновків судів обставинам справи, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 400, 410, 415-419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Буринського районного суду Сумської області від 16 вересня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Сумської області від 27 жовтня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Б.І. Гулько

Є. В.Синельников

Ю. В. Черняк