Провадження № 22-ц/773/554/18 Категорія: 59 Доповідач: Матвійчук Л. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 червня 2018 року місто Луцьк

Апеляційний суд Волинської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Матвійчук Л.В.,

суддів Русинчука М.М., Осіпука В.В.,

з участю секретаря Лимаря Р.С.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення 3% річних та інфляційних втрат,

за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 березня 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

05 липня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення 3% річних та інфляційних втрат.

У своїх позовних вимогах позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь 3% річних за користування чужими грошовими коштами в розмірі 17 688,72 грн та інфляційні втрати за несвоєчасне виконання грошового зобовязання в розмірі 176 430,94 грн.

16 лютого 2018 року позивач подав заяву про забезпечення позову, обґрунтовуючи її тим, що відчуження відповідачем належної їй на праві приватної власності земельної ділянки площею 0,1179 га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських споруд створить реальну загрозу невиконання або утруднення виконання відповідачем рішення суду в даній справі.

Ураховуючи наведене, позивач ОСОБА_1 просив суд накласти арешт на земельну ділянку площею 0,1179 га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських споруд, яка належить відповідачу ОСОБА_3 на праві приватної власності на підставі державного акту на право приватної власності на землю, виданого 19 вересня 2002 року Заборольською сільською радою, зареєстрованого в книзі записів державних актів на право власності на землю № 804.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 березня 2018 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 просив скасувати оскаржувану ухвалу суду та постановити нову ухвалу, якою його заяву про забезпечення позову задовольнити, з підстав неповного зясування судом обставин, що мають значення для справи, а також через порушення норм процесуального права.

Апеляційна скарга підлягає до задоволення, а ухвала суду першої інстанції - скасуванню, виходячи з таких мотивів.

Відмовляючи у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що останнім не надано доказів на підтвердження того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду в даній справі.

Однак з таким висновком місцевого суду погодитись не можна.

У відповідності до ч. ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з ч. 1 ст. 151 ЦПК України, заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити:

1) найменування суду, до якого подається заява;

2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, ім'я та по батькові - для фізичних осіб) заявника, його місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштові індекси, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв'язку та адресу електронної пошти, за наявності;

3) предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову;

4) захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності;

5) ціну позову, про забезпечення якого просить заявник;

6) пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення;

7) інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України визначено, що позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами по справі існує спір предметом якого є стягнення 3% річних за користування чужими грошовими коштами та інфляційних втрат за прострочення виконання грошового зобовязання на загальну суму 194 119,66 грн.

Згідно розяснень, даних у постанові Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

На час вирішення судом першої інстанції заяви про забезпечення позову у суду були всі передбачені законом підстави для накладення арешту на земельну ділянку, яка належить на праві приватної власності відповідачу ОСОБА_3 з метою забезпечення позивачу реального та ефективного виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача.

Позивачем були надані докази про ринкову вартість земельної ділянки, на яку він просив накласти арешт, яка є набагато нижчою від заявленої позивачем ціни позову, а тому заходи забезпечення позову, які просив застосувати позивач, були співмірними із заявленими позовними вимогами.

Та обставина, що відповідач мала намір відчужити належну їй земельну ділянку свідчить її заява про скасування забезпечення позову та зняття арешту в іншій справі між тими сторонами про стягнення з відповідача в користь позивача грошових коштів, як компенсації частки в спільній сумісній власності, оскільки накладення арешту на земельну ділянку не позбавляє власника права володіння та користування цією земельною ділянкою.

19 лютого 2018 року були скасовані заходи забезпечення позову та знято арешт з спірної земельної ділянки, належної відповідачу.

Під час апеляційного розгляду даної справи встановлено, що накладений на земельну ділянку площею 0,1179 га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських споруд, яка належить відповідачу ОСОБА_3 на праві приватної власності на підставі державного акту на право приватної власності на землю, виданого 19 вересня 2002 року Заборольською сільською радою, зареєстрованого в книзі записів державних актів на право власності на землю №804, був знятий і зазначена земельна ділянка відповідачем була відчужена її дочці ОСОБА_4 Дана обставина підтверджується наданою позивачем інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна, витяг від 19 квітня 2018 року.

Отже, відмовивши позивачу у задоволенні його заяви про забезпечення позову суд першої інстанції таким чином надав можливість відповідачу відчужити належне їй нерухоме майно до вирішення даної справи по суті.

З огляду на те, що майно на яке позивач просив накласти арешт, не належить на праві приватної власності ОСОБА_3 на час розгляду справи апеляційним судом, а тому хоча і судом першої інстанції безпідставно було відмовлено у застосуванні заходів забезпечення позову в даній справі, проте передбачені законом підстави для задоволення заяви про забезпечення позову в даному випадку відсутні.

Вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача за рахунок майна, яке йому не належить, суперечитиме наведеним нормам процесуального права.

На підставі наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм процесуального права, у звязку з чим вона підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову з інших підстав, а саме, що нерухоме майно на даний час не належить відповідачу.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374, 376, 381-382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 березня 2018 року в даній справі скасувати і ухвалити нове судове рішення.

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий:

Судді: