РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2018 року Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя в складі:

головуючого судді Геєць Ю.В.,

за участю секретаря судового засідання Ровенської В.В.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжя цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики, в обґрунтування позову зазначив, що 31.08.2014 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено договір позики, відповідно до якого відповідач отримав грошові кошти у розмірі 5000 доларів США, на підтвердження чого останній надав розписку про отримання вказаної суми грошових коштів, строк повернення вказаної суми до 31.12.2014 року.

Посилаючись на те, що відповідач добровільно грошові кошти не повертає, на вимоги не реагує, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за договором позики у розмірі 129 530 грн., 3% річних у розмірі 11 721,58 грн., індекс інфляції у розмірі 83 676,38 грн.

Відповідно до письмових заперечень відповідача викладених у його відзиві на позовну заяву, відповідач просить відмовити ОСОБА_3 у задоволенні її позову, посилаючись на те, що позика була отримана у доларах США і вимога позивача про стягнення заборгованості за договором позики з урахуванням індексу інфляції є необґрунтованим та суперечить вимогам чинного законодавства, крім того посилався на невірний розрахунок позивачем 3 % річних, яка розрахована невірно.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просить їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, також просив суд розстрочити виконання рішення суду.

Всебічно зясувавши обставини справи, вивчивши її матеріали, дослідивши надані у справі докази у сукупності, суд дійшов до висновку, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин.

Судом встановлено, що 31.08.2014 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено договір позики, відповідно до якого відповідач отримав грошові кошти у розмірі 5000 доларів США, на підтвердження чого останній надав розписку про отримання вказаної суми грошових коштів, строк повернення вказаної суми до 31.12.2014 року, оригінал якої досліджено судом.

Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 18.09.2013 у справі № 6-63цс13, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ч. 1 ст. 1046 ЦК України).

Згідно ч. 2 ст. 1046 ЦК України, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Виходячи із встановлених обставин, наданих доказів і вимог матеріального закону, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_3 щодо стягнення боргу за договором позики від 31.08.2014 року є обґрунтованими та доведеними, тому із ОСОБА_4на користь ОСОБА_3підлягає стягненню сума боргу за договором позики від 31 серпня 2014 року в розмірі 129 530 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Положеннями ч. 1 ст. 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ч. 1 ст. 610 ЦК України).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі викладеного з відповідача підлягає стягненню три відсотки річних за період з 01.01.2015 року до 05.09.2017 року у розмірі 10 411 грн. 85 коп., тому в цій частині вимоги позивача про стягнення трьох відсотків річних у визначеному розмірі підлягають частковому задоволенню.

Розглянувши позовні вимоги в частині стягнення інфляційних нарахувань на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України суд зазначає таке.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

За змістом ст. 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.

Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає.

Норми ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобовязання, визначеного у гривнях.

Оскільки між сторонами виникли правовідносини на підставі позики, за змістом якої відповідач позичив у позивача грошові кошти в іноземній валюті, позовна вимога в частині нарахування індексу інфляції, не підлягає до задоволення. Таким чином інфляційне збільшення суми боргу в розмірі 83 676,38 грн. стягненню не підлягає.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 27.01.2016 по справі №6-771цс15.

На підставі викладеного позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи питання про розстрочення виконання рішення суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує:

1) ступінь вини відповідача у виникненні спору;

2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сімї, її матеріальний стан;

3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Відстрочка та розстрочка виконання застосовується на захист інтересів боржника. Зміна способу та порядку виконання може бути також і в інтересах стягувача, якщо йдеться про випадки, коли реалізація рішення перебуває під загрозою або виявляється неможливою.

Відповідачем не надано суду переконливих доказів, що підтверджують наявність обставин, що утруднюють виконання рішення суду, доцільність і необхідність відстрочки.

За таких обставин суд приходить до висновку, що у справі не встановлено наявності обставин, що утруднюють виконання рішення суду, які є підставою для його відстрочення, тому в задоволенні клопотання слід відмовити.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно задоволеним вимогам в сумі 1399,41 грн.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76-82, 89, 141, 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, зареєстрований за адресою: Запоріжжя, АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_2, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3) суму боргу за договором позики від 31 серпня 2014 року в розмірі 129 530 грн., три відсотки річних за період з 01.01.2015 року до 05.09.2017 року у розмірі 10 411 грн. 85 коп., а всього стягнути суму у розмірі 139 941 грн. 85 коп.

Стягнути з ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, зареєстрований за адресою: Запоріжжя, АДРЕСА_1) в дохід держави судовий збір у розмірі 1399 (тисяча триста девяносто девять) грн. 41 коп.

В задоволенні позовних вимог про стягнення індексу інфляції та трьох відсотків річних у визначеному позивачем розмірі відмовити.

В задоволенні заяви представника відповідача про розстрочення виконання рішення відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області шляхом подачі у 30-денний строк з дня складення повного судового рішення, апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телемунікаційної системи подається до Апеляційного суду Запорізької області через Орджонікідзевський районний суд міста Запоріжжя.

Повне судове рішення складено 02 липня 2018 року.

Суддя: Ю.В.Геєць