АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 червня 2018 року

м. Рівне

Справа № 569/10300/17

Провадження № 22-ц/787/785/2018

Головуючий суддя в суді 1 інстанції: ОСОБА_1

Рішення ухвалене в м. Рівне Рівненської області

Дата ухвалення повного тексту не зазначена

Апеляційний суд Рівненської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

головуючий суддя: Боймиструк С.В.

судді: Ковальчук Н.М., Шимків С.С.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 14 лютого 2018 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про захист честі, гідності та відшкодування завданої моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

В липні 2017 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3 про захист честі, гідності та відшкодування завданої моральної шкоди та просить суд спростувати недостовірну інформацію, поширену відповідачем ОСОБА_3 щодо виконання встановлених законом обовязків по догляду за дитиною такою, що не відповідає дійсності, порушує її права та свободи, ганьбить її честь, гідність та ділову репутацію; стягнути з відповідача ОСОБА_3 на її користь суму відшкодування шкоди в розмірі 100 000 грн.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 14 лютого 2018 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про захист честі, гідності та відшкодування завданої моральної шкоди.

У поданій на вказане рішення апеляційній скарзі ОСОБА_2 вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню.

Зазначає, що судом першої інстанції безпідставно не було задоволено її клопотання про залучення у справу співвідповідача ОСОБА_4, а також відповідач не надав доказів про те, що така інформація відповідає дійсності, як передбачено ст.ст. 10, 60 ЦПК України.

Просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

На апеляційну скаргу ОСОБА_3 подав відзив в якому зазначає, що вказана апеляційна скарга є безпідставною, мотиви викладені в ній не відповідають фактичним обставинам справи. Він завжди з повагою та теплотою відноситься до свого сина, як батько, виконував свої обов'язки по його утриманні та вихованні.

Також вказує, що із змісту позовної заяви та апеляційної скарги не зрозуміло, коли і якими діями він принизив честь та гідність колишньої дружини - позивачки по справі.

Крім того зазначає, що Рівненський міський суд, дослідивши всі матеріали цивільної справи, виніс законне, мотивоване рішення.

Просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно ч.13 ст.7, ч.1 ст.274, ч.1 ст. 368, ч.1 ст.369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду у порядку письмового та спрощеного позовного провадження, як малозначна справа.

За результатами апеляційного розгляду колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем, у своїй позовній заяві не наведено відомості про те, в який спосіб відповідачем була поширена інформація, що порушує її особисті немайнові права, яка саме інформація поширена відповідачем, із зазначенням часу, способу й осіб, яким така інформація повідомлена, інші обставини, які мають юридичне значення, посилання на докази, що підтверджують кожну з таких обставин, а також зазначення способу захисту, в який позивач бажає захистити своє порушене право, не наведено обставин, які б слугували визначенню розміру моральної шкоди, яку позивач просить суд стягнути з відповідача, а відповідачем вимоги позивача спростовані належними та допустимими доказами

Такий висновок місцевого суду відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Як вбачається з матеріалів справи, сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі з жовтня 1982 року.

З свідоцтва про розірвання шлюбу серії І-КЕ № 414110 виданого 15 березня 1989 року Миргородським міським відділом ЗАГС Полтавської області вбачається, що шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 розірваний, про що в книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу 15 березня 1989 року зроблено запис за № 39.

Від спільного шлюбу сторони мають сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, який згідно рішення суду залишений на проживанні з матір'ю в м. Миргород Полтавської області.

В липні 2017 року ОСОБА_2 звернулась до суду з вимогами про відшкодування моральної шкоди, а позов обґрунтовувала тим, що ОСОБА_3 не виконував своїх обовязків, щодо сина ОСОБА_5 (на час звернення позивачки до суду мав 30 років) не спілкувався з ним, не турбувався про стан здоровя, не оплачував рахунки з медзакладів, не сплачував кошти на утримання сина.

Протиправна поведінка відповідача спричинила їй моральні та фізичні страждання, а тому просила спростувати недостовірну інформацію поширену відповідачем, щодо виконання ним встановлених обовязків по догляду за дитиною, що не відповідає дійсності та стягнути з нього 100000 грн. моральної шкоди (а.с.1-4).

З пояснень відповідача вбачається, що після розірвання шлюбу з позивачкою, у 1989 році він переїхав на постійне місце проживання у Рівненську область, лишивши все спільно нажите майно колишній дружині та сину. Крім того, він справно сплачував аліменти на утримання сина до досягнення ним повноліття. При зустрічах з сином він надавав йому додаткові кошти, купував одяг, інші подарунки, завжди підтримував його морально та духовно. Ніяких претензій до нього, як до батька син ніколи не висловлював та не мав. За таких обставин, вважає доводи позивачки про те, що він не виконував своїх батьківських обовязків відносно сина безпідставні і такі, що не вплинули на моральний та психологічний стан сина та його матері. Подання зазначеного позову в даній справі вважає зловживання процесуальним правами позивачкою (а.с.30-32).

Відповідно до ч.1-3 ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно ч. ч. 1, 3 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного.

Відповідно до п.4, 15, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов'язків.

При розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Проте судам необхідно враховувати, що повідомлення оспорюваної інформації лише особі, якої вона стосується, не може визнаватись її поширенням, якщо особа, яка повідомила таку інформацію, вжила достатніх заходів конфіденційності для того, щоб

ця інформація не стала доступною третім особам.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Згідно з положеннями статті 277 ЦК і статті 10 ЦПК (1618-15 ) обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Колегія суддів вважає, що позивачка не довела своїх позовних вимог.

Якщо інформація про те, що відповідач займався утриманням свого сина до досягнення ним повноліття, надавав йому додаткові кошти, купував одяг, інші подарунки, завжди підтримував його морально та духовно є недостовірною, то позивачка не довела, в який спосіб відповідачем була поширена ця інформація, із зазначенням часу, способу й осіб, яким така інформація повідомлена, яким чином вона порушує її особисті немайнові права, ганьбить, принижує честь, гідність, ділову репутацію, в чому її недостовірність, інші обставини, які мають юридичне значення, які докази, підтверджують кожну з таких обставин, а також обґрунтування визначенню розміру моральної шкоди, яку позивачка просить суд стягнути з відповідача.

Щодо посилань апелянта на незалучення до участі в справі співвідповідачем ОСОБА_4, то місцевий суд протокольно відмовив в задоволенні такого клопотання.

Крім того, слід зазначити, що позовні вимоги в формі позовної заяви позивачкою до ОСОБА_4 не заявлялись та судовим збором не оплачувались.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно з'ясувавши всі дійсні обставини спору сторін та виконавши інші вимоги цивільного судочинства, вирішив дану справу згідно із законом.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав вважати, що судом допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення спору.

Підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст.ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 14 лютого 2018 року залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_2 - без задоволення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови складено 15 червня 2018 року.

Головуючий: С.В. Боймиструк

Судді: Н.М. Ковальчук

ОСОБА_6