Постанова

Іменем України

16 травня 2018 року

м. Київ

справа № 472/1423/15-ц

провадження № 61-3738св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Хопти С. Ф., Черняк Ю. В. (суддя-доповідач);

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - Веселинівська центральна районна лікарня Веселинівського району Миколаївської області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Веселинівської центральної районної лікарні Веселинівського району Миколаївської області на рішення Веселинівського районного суду Миколаївської області від 21 березня 2016 року у складі судді Чаричанського П. О. та ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 21 квітня 2016 року у складі колегії суддів: Царюк Л. М., Довжук Т. С., Мурлигіної О. Я.,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Веселинівської центральної районної лікарні Веселинівського району Миколаївської області (далі - Веселинівська ЦРЛ) про стягнення індексації заробітної плати, компенсації у зв'язку з порушенням строків виплати заробітної плати та доплати за час відпустки.

Позовну заяву мотивовано тим,що він з 03 січня 2013 року по 31 березня 2015 року працював на посаді інженера з охорони праці та на умовах сумісництва на посаді завідувача господарствомВеселинівської ЦРЛ. На цю посаду він прийнятий за переведенням з Управління праці та соціального захисту населення Веселинівської райдержадміністрації. При переведенні до Веселинівської ЦРЛ йому була надана довідка про розмір заробітної плати, відпустку, базовий місяць, розмір фіксованої суми індексації, встановленої на попередньому місці роботи. Зокрема, в довідці було зазначено, що базовий місяць для нарахування індексації - лютий 2008 року, фіксована сума - 549 грн.

Під час його роботи у лікарні не проводилася індексація у визначеному розмірі - 549 грн, що призвело до недонарахування та невиплати індексації заробітної плати в розмірі 10 691 грн 58 коп.

Уточнивши свої вимоги, ОСОБА_1 просив стягнути з Веселинівської ЦРЛ індексацію за період роботи 2013-2015 роки у розмірі 10 691 грн 58 коп., компенсацію, яка нараховується у зв'язку із втратою частини доходів внаслідок порушення строків їх виплати відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» у розмірі 6 024 грн 71 коп., та доплату за час відпустки в 2013, 2014 роках у сумі 2 574 грн 63 коп. із вирахуванням податків і обов'язкових платежів.

Рішенням Веселинівського районного суду Миколаївської області від 21 березня 2016 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з Веселинівської ЦРЛ на користь ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 19 209 грн 92 коп., яка складається із: недонарахованої до заробітної плати індексації заробітної плати за 2013-2015 роки в сумі 10 691 грн 58 коп., компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати в сумі 6 024 грн 71 коп., доплати до заробітної плати за час відпустки в 2013, 2014 роках в сумі 2 574 грн 63 коп. із вирахуванням податків і обов'язкових платежів. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано доведеністю факту порушення відповідачем законодавства України в частині невиплати та недоплати позивачу індексації заробітної плати в сумі 10 691 грн 58 коп. з січня 2013 року до вересня 2013 року та з січня 2014 року до березня 2015 року, що стало підставою для стягнення з відповідача на користь позивача компенсації у зв'язку з порушенням строків її виплати.

Ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 21 квітня 2016 року рішення Веселинівського районного суду Миколаївської області від 21 березня 2016 року залишено без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що рішення суду першої інстанції ухвалено на підставі повного об'єктивного дослідження наданих сторонами доказів, воно в повній мірі відповідає вимогам закону.

У травні 2016 року Веселинівська ЦРЛ подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати оскаржувані судові рішення, та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не надали належної оцінки тому, що премія, яка виплачувалася ОСОБА_1 за попереднім місцем його роботи, не є систематичною. Оскільки підстави для нарахування позивачу суми індексації за період його роботи у Веселинівській ЦРЛ відсутні, то відсутні й підстави для виплати позивачеві компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту першого розділу XIII Перехідних положень

ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

25 січня 2018 року справу передано до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційних скарг, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає.

За змістом частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами попередніх інстанцій установлено, що відповідно до наказу головного лікаря Веселинівської ЦРЛ від 02 січня 2013 року № 15-к ОСОБА_1 прийнятий за переведенням з управління праці та соціального захисту населення Веселинівської райдержадміністрації до Веселинівської ЦРЛ на посаду інженера з охорони праці з посадовим окладом 1 551 грн та на умовах сумісництва на посаду завідувача господарства на 0,5 ставки - 656 грн (а. с. 6-7).

Відповідно до довідки від 02 січня 2013 року № 2/01-18/06, що була надана Управлінням соціального захисту населення Веселинівської райдержадміністрації головному лікарю Веселинівської ЦРЛ, базовий місяць для нарахування індексації - лютий 2008 року, фіксована сума - 549 грн (а. с. 8).

Згідно з довідкою від 01 березня 2016 року № 648/03-10, виданою Управлінням праці та соціального захисту населення Веселинівської райдержадміністрації на запит судді Веселинівського районного суду Миколаївської області, премії, виплачені ОСОБА_1, мають постійний характер, крім премії за жовтень (яка мала одноразовий характер та була виплачена в розмірі 500 грн до Дня працівника соціальної сфери), але виплачувалась за наявності коштів (а. с. 130).

За місцем роботи у Веселинівській ЦРЛ за лютий 2013 року основна заробітна плата позивача склала 1 538 грн, за сумісництво - 650 грн 50 коп., що разом складає 2 188 грн 50 коп. (а. с. 12).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Статтею 33 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що в період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством.

Згідно зі статтею 1 Закону України від 03 липня 1999 року «Про індексацію грошових доходів населення» індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та нормативно-правовими актами України механізм підвищення доходів, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Частиною першою статті 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» визначено, що об'єктом індексації грошових доходів населення є оплата праці (грошове забезпечення) як грошовий дохід громадян, одержаний ними в гривнях на території України і який не має разового характеру.

Згідно з пунктом 2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078 (далі - Порядок проведення індексації), індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці найманих працівників підприємств, установ, організацій у грошовому виразі, яка включає оплату праці за виконану роботу згідно з тарифними ставками (окладами) і відрядними розцінками, доплати, надбавки, премії, гарантійні та компенсаційні виплати, передбачені законодавством, а також інші компенсаційні виплати, що мають постійних характер.

Пунктом 10-2 Порядку проведення компенсації передбачено, що для працівників, яких переведено на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі або організації, а також переведено на роботу на інше підприємство, в установу або організацію або в іншу місцевість, та у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці у разі продовженнями такими працівниками роботи сума індексації зберігається, якщо сума збільшення заробітної плати менша, ніж сума індексації, яка повинна нараховуватися за відповідний місяць. У разі, коли сума збільшення заробітної плати більша, ніж сума індексації, яка повинна нараховуватися за відповідний місяць, такий місяць вважається базовим під час обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації.

Статтею 34 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Статтею 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» визначено, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом (01 січня 2001 року).

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, серед яких, крім іншого, заробітна плата (грошове забезпечення).

Відповідно до статті 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Доводи касаційної скарги про те, що премія ОСОБА_1 за попереднім місцем його роботи (Управлінні праці та соціального захисту населення Веселинівської райдержадміністрації) виплачувалася не систематично, є безпідставними, оскільки факт виплати премії, що мала постійний характер, підтверджено довідкою від 01 березня 2016 року № 648/03-10, виданою управлінням праці та соціального захисту населення Веселинівської райдержадміністрації на запит судді Веселинівського районного суду Миколаївської області.

Інші доводи касаційної скарги були предметом дослідження, судами попередніх інстанцій їм надана оцінка на підставі належних і допустимих доказів, а суд касаційної інстанції відповідно до статті 400 ЦПК України не здійснює переоцінку цих доказів.

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Веселинівської центральної районної лікарні Веселинівського району Миколаївської області залишити без задоволення.

Рішення Веселинівського районного суду Миколаївської області від 21 березня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 21 квітня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Б. І. Гулько

С. Ф. Хопта

Ю. В. Черняк