Номер провадження: 22-ц/785/5099/18
Номер справи місцевого суду: 495/1185/18
Головуючий у першій інстанції Прийомова О. Ю.
Доповідач Кравець Ю. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.06.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого судді Кравця Ю.І.,
суддів: Журавльова О.Г., Комлевої О.С.,
розглянувши у порядку письмового провадження в залі суду в м.Одеса цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 04.04.2018 року, ухваленого суддею Прийомовою О.Ю.,

встановив:
14.02.2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з зазначеним позовом та з посиланням на ст.ст. 140, 180, 185 СК України просила стягнути з ОСОБА_2 на свою користь додаткові витрати на малолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 13782,51 грн., мотивуючи свої вимоги тим, що рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області стягнуто з ОСОБА_2 на її користь на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 аліменти в розмірі 1/4 частини заробітної плати (доходу) щомісячно, починаючи з дня подання заяви та до повноліття дитини та стягнуто з ОСОБА_2 на її користь кошти на її утримання у розмірі 1/4 частки заробітної плати (доходу) щомісячно, починаючи з дня подання заяви і до досягнення ОСОБА_3 трьох років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

ОСОБА_1 зазначала, що відповідач ОСОБА_2 злісно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не цікавиться життям своєї дитини та її матеріальним забезпеченням, має заборгованість по сплаті присуджених аліментів. Дитина відвідує Одеський дошкільний навчальний заклад «Ясла-Садок» № 162 Одеської міської ради і тільки вона відвідує батьківські збори та дитячі свята, приводить та забирає дитину з дошкільного закладу. Крам того дитина знаходиться на обліку в КУ «ДМП №4» з 18.10.2016 року та стоїть на диспансерному обліку у лікаря невролога, діагноз: пірамідна недостатність.

Згідно наданих до позовної заяви чеків та квитанцій, ОСОБА_1 було витрачено додаткових витрат на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 на загальну суму 13782, 15 грн., а тому вона вважає за необхідне звернутись до суду з вимогою про стягнення вищезазначених коштів з відповідача у якості додаткових витрат на дитину.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 04.04.2018 року у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено у повному обсязі.
Не погоджуючись із рішенням суду, позивач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій з посиланням на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм процесуального та неправильне застосування матеріального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити заявлені нею позовні вимоги у повному обсязі.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що нею надані докази, які підтверджують понесені додаткові витрати на дитину. Крім того зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо відсутності у відповідача заборгованості по аліментам та не врахував встановлений законодавством обов`язок батьків приймати участь у додаткових витратах на дитину незалежно від сплати аліментів.

Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Вважаючи апеляційну скаргу безпідставною, відповідач ОСОБА_3 звернулася до суду апеляційної інстанції з відзивом на неї, у якому зазначив, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги - такими, що не можуть прийматись до уваги.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, відзиву на неї та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.

Згідно ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Відмовляючи у задоволені позову суд першої інстанції встановив наступні обставини та дійшов таких висновків.

Судом встановлено, що рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 10.05.2016 року стягнуто з ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01.04.2016 року до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 та аліменти на утримання ОСОБА_1 у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня подання позову та до досягнення дитиною трьох років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.7).
Крім того, рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 15.02.2018 року, збільшено розмір аліментів, стягнутих за рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 10.05.2016 року та вирішено стягувати з відповідача аліменти на користь позивача на утримання малолітньої дитини: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки заробітної плати (доходу) щомісячно, але не менше 50 % відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до повноліття дитини, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Суд не погодився з ствердженнями позивача, що відповідач злісно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, при цьому абсолютно не цікавиться життям своєї дитини та її матеріальним забезпеченням, що нею на утримання дитини понесені витрати, які слід віднести до додаткових витрат на дитину та стягнути з відповідача, оскільки вказані ствердження позивача не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду справи та доказів вказаного нею не надано, чим порушені вимоги ч. 3 ст. 12 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно довідки №01-41/2 від 10.01.2018 року, виданої Одеським дошкільним начальним закладом «Ясла-садок» №162, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відвідує Одеський дошкільний навчальний заклад «Ясла-садок» №162 Одеської міської ради Одеської області та ОСОБА_1 відвідує батьківські збори та дитячі свята, приводить та забирає дитину з дошкільного закладу (а.с.9).
У відповідності до листа № 01-14/41 від 19.01.2018 року з Комунальної установи «Дитяча міська поліклініка №4» повідомлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , знаходиться на обліку в КУ «ДМП №4» з 18.10.2016 року, стоїть на диспансерному обліку у лікаря невролога, діагноз: пірамідна недостатність. Дитина щеплена за графіком, оглянута спеціалістами, обстежена лабораторно, відвідує дитячий садочок (а.с.10).
Районний суд зазначав, що обґрунтовуючи свої позовні вимоги стосовно понесення нею додаткових витрат на утримання дитини, позивач надала до матеріалів справи чеки та квитанції про сплату нею витрат на іграшки, ліки, одяг, книги тощо (а.с.13-21).
Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
У відповідності до ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.
Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесений разово, періодично або постійно.
Аліменти мають своєю метою забезпечити нормальні матеріальні умови життя дитини. У тих випадках, коли в силу особливих, виняткових обставин вимагаються поверх звичайних додаткові витрати, цих коштів може виявитися недостатньо.
Стаття 185 СК України передбачає притягнення батьків до участі у додаткових витратах на дитину, а не до додаткового стягнення коштів на утримання, ставить обох батьків в однакове становище.
Участь у додаткових витратах батьків, які сплачують аліменти або до яких не заявлялися вимоги про сплату аліментів, може бути лише у випадках, що викликані особливими обставинами (розвитком здібності дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).
Особливими обставинами можуть бути: несподіване тяжке захворювання, для лікування якого необхідна велика сума грошей, наприклад, на оплату операції, на проїзд до місця лікування, проживання, харчування, після операційне видужування в санаторії; нещасний випадок дитина потрапила в ДТП і була тяжко травмована тощо.
Законодавець до особливих обставин відносить і позитивні чинники.
Так, особливими позитивними обставинами називають розвиток здібностей дитини і, як приклад, наводять схильність дитини до музики, що викликало додаткові витрати з боку того батька, з ким проживає дитина, в необхідності придбати музичний інструмент, схильність може бути виявлена в спорті витрати на оплату тренерів, спортивного інвентарю, оренди залу, басейна тощо.

Отже, у витратах, понесених при звичайному способі життя, хоча вони і будуть додатковими, але не викликаними особливими обставинами, участь другого з батьків не є обов`язковою.
Розмір суми, що стягується з одного із батьків дитини, зобов`язаного брати участь у додаткових витратах на дитину, зумовлених особливими обставинами, повинен визначатися залежно від понесених або передбачуваних витрат.
Крім того, вирішуючи даний спір, суд враховував, що дотримуючись рівноваги між інтересами дитини та інтересами батьків, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (Рішення Європейського суду з прав людини від 07.12.2006 року по справі «Хант проти України»).
Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини.
В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.
Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.
У пунктах 18, 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року № 3 зазначено, що до передбаченої ст. 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини можуть залучатися батьки, а додаткові витрати це такі, які викликані особливими обставинами: розвитком здібностей дітей, хворобою, каліцтвом тощо.
Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування, виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо).
Згідно довідки про доходи ОСОБА_2 від 15.03.2018 року № 858, з його грошового забезпечення у в/ч НОМЕР_1 за січень-березень 2018 року утримано аліментів у розмірі 5219,48 грн.; згідно довідки з ТОВ «Винокурня Аккермана» від 16.03.2018 року № 02.1/21 з заробітної плати ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 утримано аліменти за січень-лютий 2018 року у розмірі 2934,77 грн. (а.с.56-57)
Згідно довідки від 16.03.2018 року № 02.1/22 з заробітної плати ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 утримано аліменти за період з 01.01.2017року по 31.12.2017 рік у розмірі 9755,90 грн. (а.с.55).
Суд першої інстанції вважав, що позовні вимоги ОСОБА_1 , які зводяться до того, що дитина потребує додаткових витрат, які позивач сплатила у розмірі 13782,51 грн., та які на її думку мають бути стягнути з відповідача безпідставними, оскільки придбання дитині іграшок, одягу, навчання дитини у дитячому садку у сенсі розуміння ст. 185 СК України, не є додатковими витратами, так як не зумовлені особливими обставинами. Усі ці витрати, що понесла позивач є основними витратами по утриманню дитини, які повинні покриватися за рахунок доходу позивача та аліментів на утримання неповнолітньої дитини.
На підставі вищевикладеного, з урахуванням того, що позивачем не надано до суду жодного належного доказу про понесення нею додаткових витрат на дитину, тому районний суд вважав за необхідне в задоволені позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.
Колегія суду погоджується з такими висновками районного суду. Оскільки, суд першої інстанції, з`ясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, дійшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову. Вказані висновки суду відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин що виникли і закон, який їх регулює.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги стосовно того, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо відсутності у відповідача заборгованості по аліментам, оскільки наявність або відсутність заборгованості по аліментам не може бути підставою для вирішення питання щодо стягнення додаткових витрат на дитину.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до дублювання доводів та аргументів позову, яким судом першої інстанції надана належна правова оцінка, яка обґрунтовано викладена в оскаржуваному судовому рішенні, а тому додатково правового аналізу вони не потребують.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальної частині оскаржуваного рішення.

Таким чином колегія суддів вважає, що суд першої інстанції розглянув справу відповідно до ст. 13 ЦПК України: за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Колегія суддів роз`яснює, що згідно зі ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, то відсутні підстави для перерозподілу судових витрат.

У зв`язку з ухваленням рішення за відсутності учасників справи, відповідно до ч.5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 04.04.2018 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, визначених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.
Повне судове рішення складено 13.06.2018 року.

Головуючий Ю.І.Кравець

Судді: О.Г.Журавльов

О.С.Комлева