Постанова

Іменем України

25 червня 2018 року

м. Київ

справа № 210/5398/16-ц

провадження № 61-34208св18

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Кузнєцова В. О. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - Публічне акціонерне товариство «АрселорМіттал Кривий Ріг»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 лютого 2017 року у складі головуючого-судді Літвіненко Н. А. та рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 31 травня 2017 року у складі суддів: Барильської А. П., Бондар Я. М., Зубакової В. П.,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» (далі - ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг») про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров'я при виконанні трудових обов'язків.

Позовна заява мотивована тим, що працюючи протягом тривалого часу слюсарем-ремонтником на КДГМК «Криворіжсталь», правонаступником якого є ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» за шкідливих умов праці, він отримав професійні захворювання, у зв'язку з чим висновком МСЕК йому було встановлено 65 % втрати працездатності та третю групу інвалідності.

ОСОБА_4 вважає, що у зв'язку з отриманням ушкодження здоров'я на виробництві йому заподіяно моральну шкоду, а тому просив суд стягнути на його користь з ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» у рахунок відшкодування такої шкоди 320000,00 грн.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 лютого 2017 року позов задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь ОСОБА_4 30000,00 грн на відшкодування моральної шкоди без утримання податку з доходу фізичних осіб та інших обов'язкових платежів. Вирішено питання щодо судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що з урахуванням вимог статті 153, частини першої статті 237-1 КЗпП України, у відповідача виник обов'язок відшкодувати позивачу моральну шкоду у зв'язку з ушкодженням здоров'я при виконанні трудових обов'язків.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 31 травня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» задоволено частково. Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 лютого 2017 року змінено в частині стягнення на користь позивача моральної шкоди, зменшено її розмір до 15000,00 грн.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що розмір моральної шкоди визначено судом першої інстанції без урахування роз'яснень пункту 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до якого розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, ураховується характер і тривалість страждань, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, конкретних обставин у справі і наслідків, що наступили.

Апеляційний суд взявши до уваги конкретні обставини у справі, характер і ступінь моральних страждань позивача від отриманого ним професійного захворювання внаслідок втрати професійної працездатності та встановлення третьої групи інвалідності, безпосередній час роботи позивача у шкідливих умовах праці на підприємстві відповідача, а саме 12 років 2 місяці 24 дні, інтенсивність і довготривалість фізичних і психічних страждань позивача, істотність вимушених змін у життєвих стосунках, і наслідків, що наступили, зменшив розмір морального відшкодування до 15000,00 грн, що відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості.

05 липня 2017 року ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить ухвалені у справі судові рішення скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами не взято до уваги, що позивач був обізнаний про шкідливі фактори на виробництві, про що його було письмово повідомлено при прийомі на роботу. Також не взято до уваги відсутність вини відповідача в заподіянні шкоди позивачу. Стягнутий розмір моральної шкоди не відповідає вимогам розумності, виваженості та справедливості.

Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 липня 2017 року відкрито касаційне провадження у даній справі.

Статтею 388 ЦПК України, в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Матеріали справи 01 червня 2018 року передано до Верховного Суду.

Станом на час розгляду справи у Верховному Суді відзиву (заперечень) на касаційну скаргу не надходило.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку про залишення касаційної скарги ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» без задоволення, рішення суду першої інстанції у незміненій апеляційним судом частині, та рішення суду апеляційної інстанції - без змін.

Судами встановлено, що ОСОБА_4 у період з 21 травня 1997 року до 18 березня 1999 року та з 16 травня 2001 року до 31 березня 2008 року працював слюсарем-ремонтником на КДГМК «Криворіжсталь», правонаступником якого є ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», звільнився 31 березня 2008 року у зв'язку з виходом на пенсію. За час роботи в умовах шкідливих факторів позивач отримав професійні захворювання з відповідними діагнозами.

Актом розслідування професійного захворювання від 14 жовтня 2008 року № 34 встановлено, що професійне захворювання виникло унаслідок тривалої роботи протягом 24 років 4 місяців в умовах запиленості повітря робочої зони, з перевищеним вмістом двоокису кремнію через недосконалості технологічних процесів та конструктивних недоліків обладнання.

Висновком МСЕК від 29 жовтня 2008 року ОСОБА_4 встановлено 55 % втрати працездатності, а повторним висновком МСЕК від 27 жовтня 2016 року - безстроково 65 % втрати працездатності та третю групу інвалідності.

Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Статтею 173 КЗпП України передбачено, що шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Згідно з частинами першою та третьою статті 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Частиною першою статті 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав, що призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Згідно з пунктом 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року N 1-рп/2004 моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Встановивши, що професійне захворювання позивача, яке завдає йому фізичного болю та душевних страждань, виникло з вини відповідача, яким було допущено перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу, а право позивача на відшкодування моральної шкоди виникло з дня встановлення висновком МСЕК втрати працездатності, суди попередніх інстанцій правильно застосували до спірних правовідносин положення статті 237-1 КЗпП України та дійшли обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок професійного захворювання, з роботодавця.

При визначенні розміру моральної шкоди, що підлягає стягненню на користь позивача, суд апеляційної інстанції, з урахуванням глибини та ступеня моральних і фізичних страждань позивача, яких він зазнав та зазнає внаслідок професійного захворювання, встановлення йому втрати професійної працездатності у розмірі 65 %, характеру ушкодження здоров'я, що є незворотнім, а також з урахуванням принципів розумності і справедливості, належним чином обґрунтував свої висновки щодо стягнення з відповідача на користь позивача на відшкодування моральної шкоди 15000,00 грн і цей розмір вважав таким, що відповідає глибині і ступеню моральних і фізичних страждань потерпілого.

Відповідно до статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вдається до встановлення або до оцінки обставин, що не були встановлені в оскаржуваних рішеннях, не вдається до вирішення питання про достовірність або недостовірність доказів чи про перевагу одних доказів над іншими.

Доводи касаційної скарги ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» про те, що визначений судами розмір відшкодування моральної шкоди є завищеним, безпідставні та необґрунтовані, не відповідають вимогам розумності та справедливості, спростовуються встановленими судами обставинами.

Доводи касаційної скарги відповідача про добровільне виконання робіт у шкідливих умовах праці позивачем безпідставні та необґрунтовані, не спростовують наявність у відповідача обов'язку виконати вимоги частини другої статті 153 КЗпП України та статті 13 Закону України «Про охорону праці», якими передбачено обов'язок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до вимог нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання приписів законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці й нести відповідальність у вставленому законом порядку за їх невиконання.

Таким чином, висновки судів першої та апеляційної інстанцій відповідають обставинам справи, які встановлено згідно з вимогами процесуального закону, та узгоджуються із нормами матеріального права, які судами правильно застосовано.

Європейський суд з прав людини вказав, що пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції у його незміненій частині та рішення апеляційної інстанції без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 лютого 2017 року, у його незміненій частині та рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 31 травня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. О. Кузнєцов
А. С. Олійник
Г. І. Усик