АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 211/1841/17 22-ц/774/656/К/18
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 червня 2018 року м. Кривий Ріг

справа № 211/1841/17

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

секретар судового засідання: Кислиця І.В.,

сторони

позивач: ОСОБА_1,

відповідач: Криворізька міська рада,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, без участі учасників справи, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу ОСОБА_2, який діє в інтересах позивача ОСОБА_1 на рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 06 листопада 2017 року, яке постановлено суддею Ніколенко Д.М. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області, -

В С Т А Н О В И В:

В грудні 2016 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до Криворізької міської ради про визнання права власності на самочинно збудований житловий будинок.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовувала тим, що їй належитьдомоволодіння № 55 по вул. Серафимовича в м. Кривому Розі Дніпропетровської області. В даному будинку вона проживала зі своїм чоловіком ОСОБА_3, який помер в 1974 р., та продовжує проживати у вказаному домоволодінні. Вважає, що право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва, вона добросовісно та безперервно володіє та відкрито користується даним нерухомим майном та земельною ділянкою, доглядає за будинок та утримує його з 1960 року.

Позивач, на підставі ст. ст. 344, 376, 1222, 1268 ЦК України, просила суд визнати за нею право приватної власності на домоволодіння № 55 по вул. Серафимовича м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, до складу якого входить житловий будинок «А-1» загальною площею 147,4 кв.м., гараж «Д» площею 25,5 кв.м., літній душ «Е» площею 1,9 кв.м., водоколонка І, замощення ІІ, хвіртку № 2, огорожу № 1,3.

Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 06 листопада 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та постановлення нового рішення по справі про задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що відповідно до вимог ст. ст. 344, 376, 1222, 1268 ЦК України позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, оскільки їй належить домоволодіння № 55 по вул. Серафимовича в м. Кривому Розі Дніпропетровської області. В даному будинку вона проживала зі своїм чоловіком ОСОБА_3, який помер в 1974 р., та продовжує проживати у вказаному домоволодінні. Вважає, що право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва, вона добросовісно та безперервно володіє та відкрито користується даним нерухомим майном та земельною ділянкою, доглядає за будинок та утримує його з 1960 року.

Відзив на апеляційну скаргу не подавався.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 лютого 2018 року відкрито апеляційне провадження по апеляційній скарзі відповідача ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю "Портофлот-Транс" на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 грудня 2017 року, та визначено, що, відповідно до Указу Президента України «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» №452 від 29 грудня 2017 року, пункту 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, пункту 8 Розділу ХІІІ Цивільного процесуального кодексу України, справа підлягає розгляду Апеляційним судом Дніпропетровської області, з місцезнаходженням у містах Дніпрі та ОСОБА_5.

Учасники справи, належним чином повідомлені про розгляд справи, в судове засідання не з'явились, що у відповідності до ч.2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає розглядові справи.

Клопотання представника позивача ОСОБА_2 про перенесення розгляду справи колегією суддів не приймається до уваги, оскільки на підтвердження неможливості позивача та його представника приймати участь у розгляді справи, доказів надано не було.

Заслухавши суддю-доповідача,перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що домоволодіння № 55 по вул. Серафимова в м. Кривому Розі складається з житлового будинку «А-1» загальною площею 147,4 кв.м., гаражу «Д» площею 25,5 кв.м., літнього душу «Е» площею 1,9 кв.м., водоколонки І, замощення ІІ, хвіртки № 2, огорожі № 1,3. Технічний паспорт на домоволодіння виготовлений Товарством з обмеженою відповідальністю «Деймос ЛТД» станом на 07 грудня 2016 р. (а.с.5-12).

Звертаючись з позовом до суду позивач просила визнати за нею право власності на вказане домоволодіння на підставі ст.ст. 1222 та 1261 ЦК України, в порядку спадкування після смерті чоловіка, на підставі ст. 331 ч.2 ЦК України та ст. 344 ЦК України.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог позивача, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем по справі не надано будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження своїх вимог.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Згідно пунктів 1, 8 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, він набирає чинності з 1 січня 2004 року. Правила статті 344 Цивільного кодексу України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом.

Виходячи зі змісту статті 344 ЦК України, обставинами, які мають значення для справи, повинен довести саме позивач є: законність об'єкту володіння; добросовісність володіння; відкритість володіння; давність володіння та його безперервність (тобто строк володіння).

Також, пунктом 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» судам роз'яснено, що при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

За змістом положень ст. 331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

У п. 15 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» судам роз'яснено, що до завершення будівництва (створення) майна, а якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, тобто до моменту прийняття його до експлуатації, або якщо право власності на таке нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, то до моменту державної реєстрації право власності на новостворене майно та об'єкт незавершеного будівництва не виникає (ст. 331 ЦК України).

У зв'язку із цим до виникнення права власності на таке майно, право власності існує лише на матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення) майна. Отже, законом не передбачено можливість визнання права власності на новостворене майно та об'єкт незавершеного будівництва в судовому порядку, якщо право власності на таке майно не було зареєстроване раніше в установленому законодавством порядку.

Разом з тим, відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у постанові від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» (п. 7, 8), якщо спадкодавцем було здійснене самочинне будівництво (частина перша статті 376 ЦК), до спадкоємців переходить право власності на будівельні матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва. Якщо будівництво здійснювалося згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов'язки як забудовника входять до складу спадщини.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що позивачем не надано будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження своїх вимог, а наданий суду технічний висновок стосується лише проведення технічного огляду домоволодіння щодо відповідності будівельним нормам та не може бути підставою для визнання права власності на домоволодіння № 55 по вул. Серафимова в м. Кривому Розі як в порядку набувальної давності на підставі ст. 344 ЦК України, так і в порядку визнання права власності на новостворене майно на підставі ст. 331 ЦК України та в порядку спадкування за законом на підставі ст.ст.1222,1261 ЦК України.

Не можуть бути підставою для скасування рішення суду та задоволення позовних вимог позивача доводи апеляційної скарги про те, що відповідно до вимог ст. ст. 344, 376, 1222, 1268 ЦК України позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, оскільки їй належить домоволодіння № 55 по вул. Серафимовича в м. Кривому Розі Дніпропетровської області. В даному будинку вона проживала зі своїм чоловіком ОСОБА_3, який помер в 1974 р., та продовжує проживати у вказаному домоволодінні. Вважає, що право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва, вона добросовісно та безперервно володіє та відкрито користується даним нерухомим майном та земельною ділянкою, доглядає за будинок та утримує його з 1960 року, оскільки норми матеріального права, на підставі яких позивач просить задовольнити свої позовні вимоги є взаємовиключними.

Так, ст.ст. 1222 та 1261 ЦК України передбачають визнання права власності в порядку спадкування, ст. 331 ЦК України передбачає визнання права власності на новостворене майно та ст. 344 ЦК України передбачає визнання права власності за набувальною давністю.

На думку колегії суддів, позивачем по справаі не було доведено сукупності вказаних обставин та не надано суду належних і допустимих доказів, які б підтверджували заявлені нею вимоги.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані, підтверджуються письмовими доказами та не спростовуються доводами, викладеними в апеляційній скарзі.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягають залишенню без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, який діє в інтересах позивача ОСОБА_1, залишити без задоволення.

Рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 06 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 13 червня 2018 року.

Головуючий:

Судді: