Номер провадження: 22-ц/785/2589/18
Головуючий у першій інстанції Луняченко В. О.
Доповідач Гірняк Л. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.06.2018 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

Головуючого- Гірняк Л.А.

Суддів- Сегеди С.М.,

Кононенко Н.А.

За участю секретаря- Лопотан В.І.

Осіб, що беруть участь у справі

Представник позивача- Костик В.В.

Представник відповідача- Зайдель Є.Д.

розглянула у відкритому судовому засіданні м. Одеса апеляційну скаргу ОСОБА_5, ОСОБА_6, який діє в інтересах ОСОБА_7 та в інтересах ОСОБА_8 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 04 липня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_7, ОСОБА_8, виконавчого комітету Одеської міської ради, Управління земельних ресурсів Одеської міської ради, Одеської міської ради

- про визнання недійсним рішення Одеської міської ради, визначення порядку користування земельною ділянкою між співвласниками домоволодіння та зобов'язання співвласників зробити певні дії,-

ВСТАНОВИЛА

ПРОЦЕДУРА:

В вересні 2001 року ОСОБА_9 звернулась до суду з вищезазначеними позовними вимогами в котрих просила суд визнати недійсним рішення виконавчої міської ради № 963 від 13 жовтня 1998 року та рішення сесії Одеської міської ради в частині передачі у сумісну власність ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_10 земельної ділянки площею 485 кв.м., розташовану по АДРЕСА_2. Визнати недійсним державний акт на право приватної власності на землю за № НОМЕР_1, виданих ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_10 та встановити порядок користування земельною ділянкою відповідно до часток у домоволодінні .

Вимоги обґрунтовувала тим, що домоволодіння по АДРЕСА_1 являється частковою власністю сторін. Їй належить 1/5 частини, а відповідачам-4/5 її частин. Позивачка зазначає, що земельна ділянка приватизована відповідачами порушує її право власності так як приватизація в розмірі 485 кв.м. входить і земельна ділянка загального користування, що порушує її право на землекористування.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 12 червня 2003 року апеляційна скарга ОСОБА_9 задоволена, рішення Київського районного суду м. Одеси від 17 січня 2003 року скасовано та ухвалено нове рішення.

Позовна заява ОСОБА_9 до ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_10, Управління земельних ресурсів Одеської міської ради, Одеському міськвиконкому про визнання недійсним рішення про передачу земельної ділянки в приватні власність та державного акта на право приватної власності на землю задоволено.

Визнано недійсним рішення Одеської міськвиконкому № 963 від 13 листопада 1998 року про передачу ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_10 в сумісну часткову власність земельної ділянки пл..485 кв.м. по АДРЕСА_1 і Державний акт на право приватної власності на землю, виданий Одеським міськвиконкомом 17 липня 1999 року ОСОБА_11 про передачу ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_10 у сумісну часткову власність земельної ділянки пл. 485 кв. м. по АДРЕСА_1

Справу за позовом ОСОБА_12 до ОСОБА_7, ОСОБА_8 про встановлення порядку користування земельною ділянкою направлено на новий розгляд до того ж суду.

В зустрічних вимогах ОСОБА_13 до ОСОБА_9 про визнання договору дарування 1/5 частини домоволодіння АДРЕСА_1 частково недійсним -відмовлено( а.с.137-142 т.2).

Ухвалою Верховного Суду України від 15 грудня 2004 року виконавчому комітету Одеської міської ради ,ОСОБА_14,ОСОБА_7 відмовлено( а.с.184 т.2).

Відповідно до уточнених позовних вимог в ОСОБА_5 просила суд:

-визнати недійсним рішення Одеської міської ради № 77-ХХ111 від 08.12.1998 року «Про передачу громадянам та юридичним особам земельної ділянки та надання в користування» щодо розгляду питання про передачу у сумісну приватні власність гр. ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_10 земельної ділянки площею 485 кв.м.

-визначити порядок користування земельною ділянкою між співвласниками домоволодіння АДРЕСА_1 пропорційно розміру часток у спільній власності на домоволодіння. З можливістю проходу та проїзду до споруд

-зобовязати відповідачів перенести паркан, встановлений на земельній ділянці, яка знаходиться у спільному користуванні на визначеній судом межі. ( т.3 а.с.2-6)

В запереченнях представник відповідачів просив суд закрити провадження по справі посилаючись на те що позивачеві необхідно звернутись з відповідним питанням до органів місцевого самоврядування в порядку ст.ст.116,118 ЗК України з питанням приватизації частини земельної ділянки.( а.с.23-28).

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 04.07.2014 року позовні вимоги задоволено частково.

Визнано недійсним рішення Одеської міської ради № 77-ХХ111 від 08.12.1998 року «Про передачу громадянам та юридичним особам земельної ділянки та надання в користування» щодо розгляду питання про передачу у сумісну приватні власність гр. ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_10 земельної ділянки площею 485 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 для обслуговування житлового будинку та господарських споруд,зазначеного у додатку до вказаного рішення за № 78 .

Відмовлено ОСОБА_5 у задоволенні вимог про визначення порядку користування земельною ділянкою між співвласниками домоволодіння АДРЕСА_1 пропорційно розміру часток у спільній власності на домоволодіння;визначення земельної ділянки загального (спільного )користування;зобов'язання перенесення забору,згідно визначеного порядку користування земельною ділянкою.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 ставить питання про скасування рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог, з ухваленням нового, про задоволення позову та визначення порядку користування земельною ділянкою, а в решті позовні вимоги залишити без змін, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.( т.4 а.с.16).

В апеляційній скарзі ОСОБА_7, ОСОБА_8 просить суд скасувати рішення суду з ухваленням нового, про відмову в задоволенні позову посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В судове засідання представники виконавчого комітету Одеської міської ради, Управління земельних ресурсів Одеської міської ради, Одеської міської ради не з'явились,про час та місце судового розгляду сповіщені належним чином.

В силу ст.372 ЦПК України судова колегія вважає можливим розглянути справу за їх відсутністю.

АРГУМЕНТИ(ДОВОДИ)СТОРІН

ОСОБА_5 в апеляційній скарзі посилається на безпідставність відмови районного суду у призначенні судової будівельно-техенічної експертизи, та відмові у визначенні порядку користування земельної ділянки відповідно до визначених часток співвласників у домоволодінні.

Представник відповідачів в апеляційній скарзі посилається на те,що позивач не наділена правоздатністю, реєстрація шлюбу здійснена з ОСОБА_20, а не ОСОБА_9. Виділений їм розмір земельної ділянки пл..485 кв. м. відповідає розміру частини у спільному володінні та посилається на наявність на це згоди колишнього власника-ОСОБА_16

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ

Судом встановлено, що на спірній земельній ділянці розташовані два домобудівництва з господарській будівлями: літ. "А", що складається з приміщень: 1-1 коридору пл. 2. 4 кв.м., 1=2 туалету пл. 1.9 кв.м 1-3 коридору пл. 1.2 кв.м.. 1-4 житлового пл. 11,4 кв.м.. 1-5 кухні пл. 11 кв.м., 1-6 коридору 4.8 кв м.. 1-7 житлового пл. 21. З кв.м.. 1-8 коридору пл. 4.1 кв.м.,1-9житлового пл. 13,1 кв.м., 1-10 коридору пл. 5,3 кв.м., 1-11 житлового пл. 15,0 кв.м.. 12 кухні пл. 5.2 кв.м.. 1-13 ванній пл. 2.5. а також 2-1 мансарди, а всього загальною п 123,6 кв.м.; літ. "Б", що складається з приміщень: 1-1 коридору пл. 5,7 кв.м., 1-2 кух пл. 5,3 кв.м. і 1-3 житлового пл. 14,3 кв.м., а всього загальною пл. 25,3 кв.м.

До 1993 року зазначені житлові будови № АДРЕСА_1 належали Київський районній Раді народних депутатів м. Одеси. Домоволодінням літ. "А" господарськими будівлями літ. "В" - сарай, літ. Т" гараж, літ. "Е" - баня, літ. "Ж" сарай, літ. "І" - сарай, літ. "К" - душ. користувалися ОСОБА_11 його дружина ОСОБА_13 і син ОСОБА_15, житловим будівництвом літ. "Б" з господарськими будівляїу літ. "Д" - сарай, літ. "3"-вбиральня користувався ОСОБА_16.

27 липня 1993 ОСОБА_16. приватизував домобудівництво літ. "Б", що становить 1/5 частина домоволодіння № АДРЕСА_1, та УЖКГ Одеського міськвиконкому видало на його ім'я свідоцтво про право власності на житло, яке буї зареєстровано в ОМБТІ 31 січня 1994 ( т. 1 а.с. 49. 49 об. 50. 51-55).

10 вересня 1993 Одеське МБТІ справило розрахунок часток по домоволодінню № АДРЕСА_1 по фактичному користуванню і вказало, що доля ОСОБА_16 у спільній власності на домоволодіння: житловий літ. "Б", сарай літ. "Д вбиральня літ. "З", становить 1 / 5 часток, частка ОСОБА_17. ОСОБА_13 і ОСОБА_15 - 4 / 5 частини (т.1 а.с. 42,43).

28 жовтня 1993 ОСОБА_17, ОСОБА_13 і ОСОБА_15 приватизували житлове будівництво літ. "А" з господарськими будівлями: літ. "В" - сарай, літ. "Г" - гараж, літ. «Е» баня, літ. "Ж" - сарай, літ. "І" - сарай, літ. "К" - душ. складові 4 / 5 частин домоволодіння № АДРЕСА_1, та УЖКГ Одеського міськвиконкому видало на їх ім'я

свідоцтво про право власності на житло, яке було зареєстровано в ОМБТІ 16 березня 1994 (т.1 а.с. 22, 23).

22 липня 1997 ОСОБА_17, ОСОБА_13 і ОСОБА_15 звернулися в Одеський виконком із заявою про видачу державного акта на право приватної власності на земельну ділянку пл. 600 кв.м., розташований по АДРЕСА_3 (т.1 а/с. 78). За технічним звітом, виконаному КП "Центр інженерних вишукувань", в загальне користування співвласників домоволодіння виділена ділянка площею 37.8 кв. м., без визначення меж цієї ділянки.

Плоша ділянки ОСОБА_16, з технічного звіту становить 84.1 кв. м.. а ОСОБА_17

кв. м. при загальній площі земельної 607.2 кв. м.

кв.м. відповідає частці відповідачів ОСОБА_17 у спільній власності на домоволодіння, а ділянка ОСОБА_16, і ділянка загального користування становлять у сумі 1/5 частина тобто вся ділянка загального користування виділена за рахунок частки ОСОБА_16. ( т.1 а.с. 24-27). У висновку управління земельних ресурсів Одеської міськвиконкому № 58 від 21 січня 1998 зазначено, що площа земельної ділянки, яким користуються ОСОБА_17, ОСОБА_13 і ОСОБА_15 становить 485 кв.м. ( т.1 а.с. 78).

Рішенням Одеського міськвиконкому № 963 від 13 листопада 1998 ОСОБА_17, ОСОБА_13 і ОСОБА_15 на спільну приватну власність було передано земельну ділянку пл. 485 кв.м. для обслуговування житлового будинку і господарських будівель (т.1 а.с. 76). 17 липня 1999 ОСОБА_17. ОСОБА_13 і ОСОБА_15 був виданий державний акт на право спільної приватної власності на земельну ділянку пл.485 в.м. т. 1 а.с. 13).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_17 помер. Спадщину після його смерті прийняла дружина - відповідачка ОСОБА_13 ( т.1 а.с. 18-19).

1 грудня 2000 ОСОБА_16. подарував позивачці ОСОБА_9 1 / 5 частина домоволодіння № АДРЕСА_1, що складається з кам'яного житлового будинку літ "Б" і надвірних будівель: літери "Д" - сарай. "З" - вбиральня, № № 2,3 - огородження, 1-щення (т.1 а.с. 12, 14-16).

Рішенням Одеської міської ради № 77-ХХ111 від 08.12.1998 року «Про передачу громадянам та юридичним особам земельної ділянки та надання в користування» щодо розгляду питання про передачу у сумісну приватні власність гр. ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_10 земельної ділянки площею 485 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 для обслуговування житлового будинку та господарських споруд,зазначеного у додатку до вказаного рішення за № 78 .

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 12 червня 2003 року визнано недійсним рішення Одеської міськвиконкому № 963 від 13 листопада 1998 року про передачу ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_10 в сумісну часткову власність земельної ділянки пл..485 кв.м. по АДРЕСА_1 і Державний акт на право приватної власності на землю, виданий Одеським міськвиконкомом 17 липня 1999 року ОСОБА_11 про передачу ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_10 у сумісну часткову власність земельної ділянки пл. 485 кв. м. по АДРЕСА_1

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 22 квітня 2015 року ( судді Кварталова А.М.,Троїцька Л.Л.,Фальчук В.П.) по справі призначено судову будівельно- технічну експертизу.( т.4 а.с.215-221).

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 01.06.2017 року відновлено апеляційне провадження( судді Гврняк л.а.,Сєвєрова Є.С.,Цюра Т.В.)( а.с.53 т.4).

Відповідно до висновку судової земельно-технічної експертизи від 19.05.2017 року встановлено фактичне користування земельною ділянкою та надано два варіанти порядку користування земельною ділянкою. При цьому встановлено, що фактична площа земельної ділянки становить 635 кв.м. т.4 а.с.5-12)

ОЦІНКА СУДУ

Визнаючи недійсним рішенням Одеської міської ради № 77-ХХ111 від 08.12.1998 року «Про передачу громадянам та юридичним особам земельної ділянки та надання в користування» щодо розгляду питання про передачу у сумісну приватні власність гр. ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_10 земельної ділянки площею 485 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 для обслуговування житлового будинку та господарських споруд,зазначеного у додатку до вказаного рішення за № 78 районний суд виходив з того, що рішення Одеського міськвиконкому № 963 від 13 листопада 1998 року визнано недійсним, а тому порушує права ОСОБА_9

Відмовляючи в задоволенні заявлених вимог щодо встановленні порядку користування земельною ділянкою районний суд виходив з відсутності доказів на підтвердження порядку користування земельною ділянкою та відсутності висновку будівельно-технічної експертизи.

Проте з таким судженням районного суду погодитись не можна з таких міркувань.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 140 Конституції України встановлено, що місцеве самоврядування є правом територіальної громади самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи.

Згідно зі ст. 59 Закону України "Про місцеве самоврядування" рішення виконавчого комітету ради з питань, віднесених до власної компетенції виконавчих органів ради, можуть бути скасовані відповідною радою. Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку (ч. 9, 10 ст. 59 Закону).

Рішенням Конституційного Суду України від 16.04.2009р. № 7-рп/2009, справа № 1-9/2009 (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) визначено наступне:

- органи місцевого самоврядування мають право приймати рішення, вносити до них зміни та скасовувати їх на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією і законами України, керуючись у своїй діяльності ними та актами Президента України, Кабінету Міністрів України;

- за змістом частини другої статті 144 Конституції України, частини десятої статті 59 Закону рішення органів місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції чи законам України зупиняються прокурором у встановленому Законом України "Про прокуратуру" порядку з одночасним зверненням до суду;

- зі змісту частини другої статті 144 Конституції України та частини десятої статті 59 Закону вбачається, що рішення органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з мотивів невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними з ініціативи заінтересованих осіб судом загальної юрисдикції, тобто в судовому порядку. Однак, як вважає Конституційний Суд України, це не позбавляє орган місцевого самоврядування права за власною ініціативою або ініціативою інших заінтересованих осіб змінити чи скасувати прийнятий ним правовий акт (у тому числі і з мотивів невідповідності Конституції чи законам України);

- Конституційний Суд України зазначає, що в Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність (стаття 3). Органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами (стаття 74 Закону ). Таким чином, органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення.

Ненормативні правові акти органу місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, тому вони не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання.

Таким чином, стосовно скасування актів органів місцевого самоврядування Конституційним судом України закріплено кілька правових позицій, застосування яких, як випливає зі змісту рішення КСУ, пов'язується з юридичними ознаками акта органу місцевого самоврядування та підставами його скасування.

Так, за загальним правилом, органи місцевого самоврядування мають право приймати рішення, вносити до них зміни та скасовувати їх на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією і законами України, керуючись у своїй діяльності ними та актами Президента України, Кабінету Міністрів України. Орган місцевого самоврядування вправі за власною ініціативою або ініціативою інших заінтересованих осіб змінити чи скасувати прийнятий ним правовий акт (у тому числі і з мотивів невідповідності Конституції чи законам України).

Разом з тим, у разі, якщо ненормативні правові акти органу місцевого самоврядування є актами одноразового застосування і вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, то вони не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання.

Як вбачається зі змісту рішення Одеської міської ради № 77-ХХ111 від 08.12.1998 року «Про передачу громадянам та юридичним особам земельної ділянки та надання в користування» щодо розгляду питання про передачу у сумісну приватні власність гр. ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_10 земельної ділянки площею 485 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 для обслуговування житлового будинку та господарських спорудвоно не містить приписів, які б свідчили про його дію впродовж певного часу, тобто зазначене рішення є актом одноразового застосування і вичерпало свою дію фактом його виконання а саме отриманням відповідачів Державного акту на спірну земельну ділянку.

За таких обставин, з урахуванням правової позиції Конституційного суду України, закріпленої у п. 5 рішення Конституційного Суду України від 16.04.2009 р. № 7-рп/2009 (справа № 1-9/2009), рішенням апеляційного суду Одеської області від 12 червня 2003 року,яким визнано недійсним рішення Одеської міськвиконкому № 963 від 13 листопада 1998 року про передачу ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_10 в сумісну часткову власність земельної ділянки пл..485 кв.м. по АДРЕСА_1 і Державний акт на право приватної власності на землю, виданий Одеським міськвиконкомом 17 липня 1999 року ОСОБА_11 про передачу ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_10 у сумісну часткову власність земельної ділянки пл. 485 кв. м. по АДРЕСА_1 судова колегія приходить до висновку, що зазначене рішення вичерпало свою дію фактом його виконання, а тому підстави щодо визнання його недійсним відсутні.

З врахуванням зазначеного судова колегія приходить до висновку, що районний суд помилково визнав недійсним рішення Одеської міської ради № 77-ХХ111 від 08.12.1998 року «Про передачу громадянам та юридичним особам земельної ділянки та надання в користування» щодо розгляду питання про передачу у сумісну приватні власність гр. ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_10 земельної ділянки площею 485 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 для обслуговування житлового будинку та господарських споруд так як воно вичерпало свою дію фактом його виконання, а тому в силу ст..376 ч.1 №; ЦПК України рішення суду в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового,про відмову в заявлених вимогах в цій частині.

Відповідно до частин першої, другої статті 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

У сторін право користування земельною ділянкою виникло на підставі рішення Одеської міської ради № 77-ХХ111 від 08.12.1998 року «Про передачу громадянам та юридичним особам земельної ділянки та надання в користування» за адресою АДРЕСА_1 для ослуговування житлового будинку та господарських споруд.

Відповідно до положень статті 30 Земельного кодексу України від 18 грудня 1990 року при переході права власності на частину будинку земельна ділянка переходить у спільне користування власників цих об'єктів.

Частиною першою статті 356 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що власність двох чи більше осіб з визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до статей 364, 367 ЦК України кожен із співвласників має право на виділ його частки майна, що є у спільній частковій власності в натурі або його поділ з дотриманням вимог статті 183 цього Кодексу.

Аналогічне положення закріплено в частині третій статті 88 ЗК України.

Частиною першою цієї статті передбачено, що володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюється за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку.

Оскільки володіння та порядок користування земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, в тому числі тією, на якій розташовані належні співвласникам жилий будинок, господарські будівлі та споруди, визначається насамперед їхньою угодою залежно від розміру їхніх часток у спільній власності на будинок, то при застосуванні статті 88 ЗК України при вирішенні спорів як між ними самими, так і за участю осіб, котрі пізніше придбали відповідну частку в спільній власності на землю або жилий будинок, слід брати до уваги цю угоду. Це правило стосується тих випадків, коли житловий будинок поділено в натурі.

За правилом частини другої статті 120 ЗК України якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Аналогічну норму містила і стаття 30 ЗК України 1990 року.

При відсутності цивільно-правової угоди щодо земельної ділянки при переході права власності на об'єкт нерухомості, як і у справі, яка переглядається, враховується.

Частина четверта статті 120 ЗК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачала, що при переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі та споруди.

Аналіз змісту норм статті 120 ЗК України дає підстави для висновку про однакову спрямованість її положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю та споруди, на якій вони розміщені.

Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об'єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об'єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку в разі набуття права власності на нерухомість.

Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у частині четвертій статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на частину будівлі чи споруди стає власником відповідної частини земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено в договорі відчуження нерухомості.

При цьому при застосуванні положень статті 120 ЗК України в поєднанні з нормою статті 125 цього Кодексу слід виходити з того, що в разі переходу права власності на об'єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку в набувача нерухомості виникає одночасно з виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об'єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об'єкта права власності.

Разом з тим відповідно до частини першої статті 318 ЦК України кожен власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Однак право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Зазначені положення щодо користування власністю цілком повинні застосовуватись до майнових прав на майно (зокрема до права користування земельною ділянкою).

Відтак право користування земельною ділянкою визначається відповідно до часток кожного з власників нерухомого майна, яке знаходиться на цій земельній ділянці, якщо інше не було встановлено домовленістю між ними. Однак у будь якому випадку наявне в однієї особи право не може порушувати права іншої особи (частина п'ята статті 319 ЦК України).

Отже, при вирішенні спору, визначаючи варіанти користування земельною ділянкою, апеляційний суд виходить з розміру часток кожного зі співвласників на нерухоме майно.

Оскільки погодженого або встановленого порядку користування земельною ділянкою немає, то апеляційний суд установлює порядок користування земельною ділянкою з дотриманням часток кожного співвласника у нерухомому майні та забезпеченням вільного користування кожним зі співвласників належним йому майном,відхиляючи перший та другий варіант користування земельною ділянкою запропонованого висновком № 2224 від 19.05.2017 року оскільки вони не забезпечують вільного доступу до домоволодіння з врахуванням ширини проходу в розмірі 1 метр 33 см. ( без встановлення паркану).

При цьому апеляційний суд враховує розмір земельної ділянки,що становить 635 кв.м. та виходячи з часток у домоволодінні виділяє позивачці з часткою 1/5 частини земельної ділянки-127 кв.м.,а відповідачам з часткою 4/5 -508 кв.м.

Районний суд вважає за необхідне виділити сторонам у спільне користування прохід до своїх будівель з врахуванням ширини проходу 2 метра та 67 см.,загальну площу 52 кв. м. Позивачеві виділяється в користування земельну ділянку пл. 114 кв. м. а відповідачам-469 кв.м.з врахуванням того, що цей варіант є більш наближеним до розміру земельних ділянок відповідно до частки у домоволодінні та виходячи з розміру 52 кв.м., що передано їм у спільне користування,конфігурації земельної ділянки та розташування домоволодіння позивачки вільного її доступу до нього урахувавши можливість його відтворення та обслуговування.

З врахуванням зазначеного визначає порядок користування земельною ділянкою АДРЕСА_1 між співвласниками ОСОБА_8, ОСОБА_7 і ОСОБА_5 відповідно до додатку № 1 до висновку № 2224 від 19.05.2017 року :

-співвласнику ОСОБА_5 виділити в користування земельну ділянку пл.114 кв.м. з приляганням до фасадної, правої в задньої зовнішніх меж земельної ділянки, що включає в тому числі,площу зайняту житловим будинком літ »Б» з , сараєм літ, « Д» виходячи від довжини земельної ділянки, що знаходиться в загальному користування довжиною з лівої сторони 18,47 кв.м. та вліво 2,20 кв.м. та в сторону будівлі піл літ.» Б» довжиною 9,33 кв.м. поворот наліво довжиною 9,90 та по стіні будівлі літ «У» 4.64 та спільної стіни з літ «Д» 2,95 поворотом на право 3.24 та 8,81 та направо в сторону АДРЕСА_4.

-співвласникам ОСОБА_7 та ОСОБА_8 виділити в користування земельну ділянку пл.469 кв.м. з приляганням до фасадної, лівої і задньої зовнішніх меж ділянки, що включає в тому числі,площу зайняту житловим будинком літ «А»,банею літ «У», гаражами літ «Г», «О».

-земельну ділянку пл.52 кв.м. залишити в загальному користуванні з входом з фасадній межі ділянки з сторони АДРЕСА_1 шириною 2.67 кв.м. з приляганням до стіни гаража під Літ «Г» довжиною 4,06 кв.м. далі з відхиленням 0,82 кв.м. та вліво 0.28 кв. м. та в довжину по стіні літ «А» 11,38 кв.м. та вправо на 0.77 кв.м. і довжиною 2,19 кв.м. З лівої сторони довжина спільної земельної ділянки становить-18,47 кв.м.

Посилання представника відповідача,що такий варіант поділу не повністю відповідає частці в домоволодінні оцінюється критично з врахуванням розташування домоволодіння позивача та забудови самим позивачем всієї фасадної частини земельної ділянки,що унеможливлює вільний доступ до домоволодіння позивача та його обслуговування.

Посилання на те ,що позивач не наділена правоздатністю а реєстрація шлюбу здійснена з ОСОБА_20, а не ОСОБА_9 належними та допустимими доказами не підтверджено.

Посилання на згоду колишнього власника домоволодіння ОСОБА_16 не має правового значення, так як рішенням апеляційного суду Одеської області від 12 червня 2003 року вступило в законну силу та Державний акт на спірну земельну ділянку скасовано.

За таких обставин та у відповідності до вимог ст.376 ч.1 п.3,4 ЦПК України судова колегія приходить до висновку що відмовляючи в встановлені порядку користування спірною земельною ділянкою допустився помилки у відмові від задоволення позовних вимог в зв'язку з відсутністю експертизи так як саме суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, а тому з урахуванням вищезазначеного рішення районного суду в цій частині скасовує з ухваленням нового,про часткове задоволення позовних вимог та встановленню порядку користування земельною ділянкою між її співвласниками.

Судова колегія погоджується з відмовою в заявлених вимогах щодо -зобовязання відповідачів перенести паркан, встановлений на земельній ділянці, яка знаходиться у спільному користуванні на визначеній судом межі виходячи з його передчасності з врахуванням визначенням апеляційним судом меж та відсутності доказів встановлення такого паркану відповідачами.

В силу ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судом встановлено, що за час розгляду справи позивачем понесені витрати:

-судовий збір при подачі позову-8 грн.50 коп.

-апеляційна скарга 9 грн.(а.с.108 т.1)

-плата вартості судової експертизи-4147 грн.20 ко .( а.с.15 т.4), а в цілому 4 164 грн.70 коп.

Враховуючи розмір частки в домоволодінні повернення витрат повязаних з розглядом справи та виходячи з різниці 1/5 частики позивачки становить (4164,70-833грн):2=1665 грн.85 коп., котра стягується з кожного з відповідачів в рівній частці.

Керуючись ст. 367,368,374, 376 ,381,382,384,390 ЦПК ЦПК України, судова колегія, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_7 та ОСОБА_8 задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 04 липня 2014 року скасувати, та в цій частині ухвалити нове рішення.

Позовну заяву ОСОБА_5 до ОСОБА_7, ОСОБА_8, виконавчого комітету Одеської міської ради, Управління земельних ресурсів Одеської міської ради, Одеської міської ради про визначення порядку користування земельною ділянкою між співвласниками домоволодіння та зобов'язання співвласників зробити певні дії задовольнити частково.

Визначити порядок користування земельною ділянкою АДРЕСА_1 між співвласниками ОСОБА_8, ОСОБА_7 і ОСОБА_5 відповідно до додатку № 1 до висновку № 2224 від 19.05.2017 року :

-співвласнику ОСОБА_5 виділити в користування земельну ділянку пл.114 кв.м. з приляганням до фасадної, правої в задньої зовнішніх меж земельної ділянки, що включає в тому числі,площу зайняту житловим будинком літ »Б» з , сараєм літ, « Д» виходячи від довжини земельної ділянки, що знаходиться в загальному користування довжиною з лівої сторони 18,47 кв.м. та вліво 2,20 кв.м. та в сторону будівлі піл літ.» Б» довжиною 9,33 кв.м. поворот наліво довжиною 9,90 та по стіні будівлі літ «У» 4.64 та спільної стіни з літ «Д» 2,95 поворотом на право 3.24 та 8,81 та направо в сторону АДРЕСА_4.

-співвласникам ОСОБА_7 та ОСОБА_8 виділити в користування земельну ділянку пл.469 кв.м. з приляганням до фасадної, лівої і задньої зовнішніх меж ділянки, що включає в тому числі,площу зайняту житловим будинком літ «А»,банею літ «У», гаражами літ «Г», «О».

-земельну ділянку пл.52 кв.м. залишити в загальному користуванні з входом з фасадній межі ділянки з сторони АДРЕСА_1 шириною 2.67 кв.м. з приляганням до стіни гаража під Літ «Г» довжиною 4,06 кв.м. далі з відхиленням 0,82 кв.м. та вліво 0.28 кв. м. та в довжину по стіні літ «А» 11,38 кв.м. та вправо на 0.77 кв.м. і довжиною 2,19 кв.м. З лівої сторони довжина спільної земельної ділянки становить-18,47 кв.м.

В решті позовних вимогах-відмовити.

Стягнути з ОСОБА_7, ОСОБА_8 на користь ОСОБА_5 понесені судові витрати з кожного по 2 138 грн.75 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та підлягає оскарженню безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст складено 20.06.2018 року

Голодуючий суддя - Л.А.Гірняк

Судді - С.М.Сегеда

Н.А.Кононенко