АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_________________________
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

справа №760/8140/14-ц Головуючий у 1-й інстанції суддя: Українець В.В.

21 червня 2018 року м. Київ

Апеляційний суд міста Києва в складі:

головуючого - Саліхова В.В.

суддів: Прокопчук Н.О., Стрижеуса А.М.

секретаря судового засідання Дячук І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 23 січня 2018 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» до ОСОБА_1 про стягнення коштів,

в с т а н о в и в :

У квітні 2014 року ПАТ «Брокбізнесбанк» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 та з урахуванням зміни підстави позову просило стягнути з відповідача заподіяну шкоду в розмірі 7 427 687,06 грн., внаслідок вчинення неправомірних дій, посилаючись на ч. 1 ст. 1166 ЦК України (т. 5, а. с. 1-2).

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 23.01.2018 відмовлено в задоволенні позову.

В апеляційній скарзі ПАТ «Брокбізнесбанк» просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про задоволенні позовних вимог. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права. В обґрунтування своїх доводів вказує, що відповідно до постанови суду від 327.12.2012 звільнено відповідачка від кримінальної відповідальності за вчинення злочинів, на підставі Закону України «Про амністію» тому вважає, що вина останнього у вчиненні вказаних злочинів доведена. Зазначив, що вимоги позивача можуть бути вирішені в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до п. 8 ч. 1 Розділу XIII Перехідних положень ЦПК України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Згідно з ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/3790/2018
Пунктом 3 Розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

У зв'язку з чим, справа підлягає розгляду Апеляційним судом м. Києва.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 підтримав апеляційну скаргу в повному обсязі з підстав наведених в ній та просив її задовольнити, скасувати рішення суду першої інстанції.

ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_1 заперечував проти апеляційної скарги та просив залишити останню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що остання не підлягає задоволенню.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги про стягнення заподіяної шкоди внаслідок вчинення неправомірних дій на підставі ч. 1 ст. 1166 ЦК України не знайшли свого підтвердження належними доказами, а тому є недоведеними.

З таким висновком суду погоджується, колегія суддів, враховуючи наступне.

Відповідно достатті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чизаконних інтересів.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України).

Частиною другоюстатті 16 ЦК України встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом, до яких належать й інші способи відшкодування шкоди.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що постановою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 27.12.2012, що набрала законної сили, ОСОБА_1 звільнено від кримінальної відповідальності згідно з п. «в», п. «є» ст. 1 Закону України «Про амністію» від 12.12.2008в кримінальній справі за звинуваченням ОСОБА_4 за ст. ст. 364-1 ч. 2, 366 ч. 2 КК України; ОСОБА_5 за ч. 5 ст. 7 - ч. 2 ст. 364-1, ч. 5 ст. 27 - ч. 2 ст. 366, ст. ст. 358 ч. 2, 358 ч. 3 КК України; ОСОБА_1 за ч. 5 ст. 27 - ч. 2 ст. 366, ч. 5 ст. 27 - ч. 2 ст. 364-1, ст. ст. 366 ч. 1, 358 ч. 2, 358 ч. 3 КК України та ОСОБА_6 за ч. 5 ст. 27 - ч. 2 ст. 366, ч. 5 ст. 27 - ч. 2 ст. 364-1, ст. ст. 366 ч. 1, 358 ч. 2, 358 ч. 3 КК України (т. 2, а. с. 1-250; т. 3, а. с. 1-250; т. 4, а. с. 1-12).

ПАТ «Брокбізнесбанк» зазначає, що відповідно до вказаної Постанови внаслідок злочинних дій ОСОБА_1, а саме оформлення на підставних осіб, тобто не укладання ряду кредитних договорів, позивачу завдано шкоди у розмірі 7 427 687,06 грн.

Враховуючи наведене позивач звернувся до суду із відповідним позовом.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 № 6 передбачено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв'язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина.

Відповідно до змісту постанови Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 27.12.2012 зазначено, що умисні дії підсудного ОСОБА_1 виражені в підписанні офіційних документів, які містять завідомо неправдиві дані, в дачі наказів на складання офіційних завідомо неправдивих і підроблених документів, в складенні і використанні підроблених документів при отриманні кредитів, які видавались як громадянам так і підприємствам (т. 4, а. с. 12). У даній постанові зазначено, що ОСОБА_4, діючи за попередньою змовою з ОСОБА_7 спричинили значну шкоду охоронюваним законом інтересам юридичної особи - АБ «Брокбізнесбанк» на суму 6 763 477 грн.

Таким чином, стосовно ОСОБА_1 постанова не містить даних щодо розміру шкоди, заподіяної відповідачем банку, а містить лише кваліфікацію його дій. Крім того в самої постанові зазначено, що вказані злочини вчинялися групою осіб (4 особи).

Враховуючи наведене та те, що при розгляді справи в суді першої інстанції встановлено, що не доведено розміру заподіяної шкоди, не притягнуто в якості співвідповідачів інших фігурантів вищезгаданої кримінальної справи з визначенням ступеня вини кожного у скоєному, колегія суддів вважає висновки суду про відмову в задоволенні позову правильними.

Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Разом з тим, ПАТ «Брокбізнесбанк» в порушення зазначених норм права не надано доказів на підтвердження розміру завданої шкоди відповідачем Банку.

ПАТ «Брокбізнесбанк» на підтвердження своїх позовних вимог посилається лише на постанову Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 27.12.2012, що набрала законної сили про звільнення ОСОБА_1 від кримінальної відповідальності згідно з п. «в», п. «є» ст. 1 Закону України «Про амністію».

Однак зазначена постанова не може бут належним доказів на підтвердження розміру завданої шкоди відповідачем, оскільки в ній зазначено про кваліфікацію його дій.

За наведеного доводи, доводи апеляційної скарги фактично повторюють доводи вищезгаданого позову, по кожному з яких суд першої інстанції зробив висновки з викладенням мотивів, з якими погоджується суд апеляційної інстанції.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Обґрунтовуючи своє рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Враховуючи наведені обставини та вимоги ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367-368, 371, 374-375, 381-384, 389-390 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» залишити без задоволення.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 23 січня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 23.06.2018.

Головуючий: В.В. Саліхов

Судді: Н.О. Прокопчук

А.М.Стрижеус