Провадження №2/760/4432/18
Справа №760/7780/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2018 року Солом'янський районний суд м. Києва

у складі головуючого судді Оксюти Т.Г.

при секретарі Горупа В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Києві, в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Відділ з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації про виселення, вселення та зняття з реєстраційного обліку, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась з позовом до відповідача та просила виселити ОСОБА_2 з належної їй на праві власності квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 та вселити її у зазначену квартиру.

Зобов'язати Відділ з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації зняти з реєстрації місця проживання ОСОБА_2, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та покласти на відповідача судові витрати.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі з 21.06.2003 р. по 03.07.2015 р.

За період шлюбу у сторін народились діти - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3

Шлюб був розірваний згідно рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 03.07.2015 р., яке набрало законної сили 17.07.2015 р.

В літку 2015 р. позивач та діти мешкали у батьків в Черкасах, через неможливість знаходитись з відповідачем в одній квартирі. Сторони проживали окремо. Відповідач обіцяв, що після того, як суд ухвалить рішення про розлучення він залишить належну позивачу квартиру за адресою: АДРЕСА_1.

У вересні 2015 р. позивач повернулась до Києва з дітьми, однак відповідач так і не виїхав з належної їй квартири.

З 17.07.2015 р., відповідач продовжує проживати в належній позивачу квартирі, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, та була придбана нею до шлюбу згідно договору купівлі-продажу від 29.08.2002 р., який було зареєстровано в реєстрі за № 4-1829.

Зазначила, що відповідач знущається над нею, погрожує фізичною розправою у присутності дітей, зловживає спиртними напоями, поводить себе взагалі неадекватно - ходить по квартирі з пістолетом, знімає відео на планшет під час прийняття позивачем або донькою ванни. Діти бояться залишитись поруч з ним.

Відповідач взагалі дуже часто ходить з ножом та сльозоточивим балончиком, як по будинку так і по вулиці. Під час шлюбу і після розлучення відповідач неодноразово бив позивача. Відповідач не поважає права позивача та дітей, викинув багато речей на смітник, відніс декілька золотих речей позивача у ломбард.

Після останнього побиття, яке трапилось 19.02.2018 р., Солом'янське управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві порушило кримінальне провадження № 0001905 за заявою позивача від 20.02.2018 р.

Також, позивач звернулась в Київський міський центр роботи з жінками. В цьому центрі зі позивачем та сином працюють психологи та педагоги. Це допомагає, стає легше як позивачу так і сину.

Неодноразові звернення до відповідача, щоб він виселився з квартири позивача, залишаються ним без уваги та реагування.

В даний час позивач разом з дітьми покинули належну їй на праві власності квартиру. Три тижні позивач проживала в офісі в якому працює. А з 20.03.2018 р. вимушена орендувати іншу квартиру, де і проживає з дітьми.

Таким чином, позивач має право на виселення відповідача з належної їй квартири, яка належить їй на праві власності та на своє вселення, а також на зняття з реєстраційного обліку відповідача.

Ухвалою судді Солом'янського районного суду м. Києва від 28.03.2018 року позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою судді Солом'янського районного суду м. Києва від 11.04.2018 року у справі відкрито спрощене позовне провадження.

У встановлений ухвалою від 11.04.2018 року строк відповідачем відзив до суду не надіслано.

Від представника третьої особи надійшли до суду письмові пояснення в яких вона просила ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного позовного провадження сторони в судове засідання не викликались.

Суд, дослідивши та вивчивши матеріали справи, приходить до наступного.

Встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 29.08.2002 року, посвідченого державним нотаріусом Двадцять першої київської державної нотаріальної контори.

Позивач та відповідач з 21.06.2003 року по 03.07.2015 року перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується заочним рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 03.07.2015 року.

Від даного шлюбу у сторін є діти ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2, виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві та свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3, виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві.

За час перебування сторін у шлюбі відповідач ОСОБА_2 був вселений у квартиру позивача за адресою: АДРЕСА_1, як член сім'ї власника.

З матеріалів справи вбачається, що після розірвання шлюбу відповідач в добровільному порядку не виселився з квартири, що належить позивачу на праві власності та не знявся з реєстраційного обліку.

Крім того, між сторонами виникла конфліктна ситуація, внаслідок якої є неможливим сумісне проживання сторін в одній квартирі, що підтверджується наступним.

Згідно витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань Солом'янським управлінням поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві 20.02.2018 року на підставі заяви позивача ОСОБА_1 було зареєстровано кримінальне провадження №0001905.

Згідно фабули зазначеного витягу, 19.02.2018 року приблизно о 21:30 год. ОСОБА_2 перебуваючи у квартирі АДРЕСА_1, навмисно наніс тілесні ушкодження своїй колишній дружині ОСОБА_1 (легкі тілесні ушкодження).

З висновку перевірки по фактам, викладених у ЄО 14401 від 20.03.2018 року вбачається, що 01.03.2018 року до поліції Солом'янського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві надійшло звернення ОСОБА_1, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 з приводу неправомірних дій її колишнього чоловіка ОСОБА_2

У своєму зверненні ОСОБА_1 повідомила, що ОСОБА_2 вчиняє психологічне насильство в сім'ї, погрожує фізичною розправою.

З ОСОБА_2 було проведено бесіду профілактичного характеру та попереджено про відповідальність згідно чинного законодавства.

Крім того, конфліктна ситуація між сторонами підтверджується протоколом допиту малолітнього (неповнолітнього) свідка від 27.03.2018 року, згідно якого було допитано сина сторін ОСОБА_3, який підтвердив побиття своєї мами - позивача ОСОБА_1

Позивач просила виселити ОСОБА_2 з належної їй на праві власності квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 та вселити її у зазначену квартиру, на що слід зазначити наступне.

Згідно ст. 64 ЖК Української PCP члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору.

До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї.

Згідно ч. 1 ст. 116 ЖК Української PCP якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціального співжиття роблять неможливим для проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних осіб на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб проводиться без надання іншого жилого приміщення.

Згідно ст. 156 ЖК Української PCP члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно.

Члени сім'ї власника будинку (квартири) зобов'язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім'ї про розмір участі в витратах вирішуються в судовому порядку.

До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

Згідно ст. 157 ЖК Української PCP членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

Згідно ч. 4 ст. 168 ЖК Української PCP договір найму жилого приміщення, укладений як на визначений так і на невизначений строк, може бути розірвано за вимогою наймодавця, якщо наймач або особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи одному будинку, а також у разі систематичного невнесення наймачем квартирної плати і плати за комунальні послуги».

Згідно п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1985 р. №2 передбачається, що «При вирішенні справ про виселення на підставі ст. 116 ЖК осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення)».

Згідно п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1985 р. №2 передбачається, що «При вирішенні спорів, пов'язаних з користуванням наймачами жилими приміщеннями в будинках приватного житлового фонду, суди повинні мати на увазі, що: для розірвання договору найму жилого приміщення за вимогою наймодавця з мотиву систематичного порушення наймачем або членами його сім'ї правил співжиття (ч. 4 ст. 168 ЖК) неї потрібно, щоб у відношенні до відповідачів попередньо застосовувалися заходи попередження і громадського впливу, зазначені в ч. 1 ст. 116 ЖК».

Отже, колишній член сім'ї, яким є відповідач, робить неможливим проживання позивача з дітьми з ним в одній квартирі, квартира належить на праві власності позивачу, а тому відсутня норма права, яка б регулювала таку ситуацію, саме тому суд вважає, що спір має бути вирішений з урахуванням положень ч. 9 ст. 10 ЦПК України.

Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, незаконно, без відповідної правової підстави того, що заволодів ним.

Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася в 1997 році відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.316, 317, 319, 321 ЦК України).

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення, будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України,

Об'єктом права власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст. 379, 382 ЦК України).

Права власника житлового будинку квартири визначені ст.383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Судом достовірно встановлено, що позивач позбавлена можливості користуватися належною їй на праві власності квартирою за адресою: АДРЕСА_1.

З матеріалів справи вбачається, що позивач на даний час у спірній квартирі не проживає та орендує інше житлове приміщення.

Оцінюючи належність, достовірність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, що посилання позивача як на підставу своїх вимог є обґрунтованими.

Таким чином, заявлені позовні вимоги про виселення та вселення підлягають задоволенню, оскільки ґрунтуються на вимогах закону, і відповідач підлягає виселенню з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення, а позивач в свою чергу підлягає вселенню у спірну квартиру.

Що стосується вимог позивача про зняття відповідача ОСОБА_2 з реєстраційного обліку то слід зазначити, що вони задоволенню не підлягають, оскільки статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено перелік документів, на підставі яких здійснюється зняття з реєстрації місця проживання особи. В цьому переліку, крім інших документів, передбачено надання судового рішення про виселення, яке набрало законної сили.

Отже, рішення суду про виселення є підставою для зняття відповідача з реєстраційного обліку.

Відповідно до ч. 1,2 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Частиною 3 цієї ж статті встановлено, що до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов'язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно Закону України «Про судовий збір» у разі коли в позовній заяві об'єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Встановлено, що при зверненні до суду був сплачений судовий збір за три вимоги немайнового характеру в сумі 2114,40 грн.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позов задоволений частково, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1409,60 грн. (за дві вимоги немайнового характеру).

На підставі викладеного, керуючись ст. 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Законом України від 17 липня 1997 року № 475-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року», постановою Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1985 р. №2, Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», Законом України «Про судовий збір» ст.ст. 317, 319, 321, 387, 391 ЦК України, ст. 64, 116, 150, 156, 157, 168 ЖК України, ст. ст. 10, 27, 28, 30, 57-58, 60, 88, 169, 208-209, 212-215, 218, 224 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Відділ з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації про виселення, вселення та зняття з реєстраційного обліку задовольнити частково.

Виселити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, з квартири АДРЕСА_1, без надання іншого жилого приміщення.

Вселити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5. ІПН НОМЕР_1, у квартиру АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, який проживає за адресою: АДРЕСА_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5. ІПН НОМЕР_1, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1, судові витрати, які складаються з суми судового збору 1409,60 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, ІПН НОМЕР_1, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1;

Відповідач: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, який проживає за адресою: АДРЕСА_1;

Третя особа: Відділ з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації, місцезнаходження за адресою: м. Київ, пр. Повітрофлотський, 41.

Суддя