Провадження №2/521/1033/18
12 червня 2018 року місто Одеса
Малиновський районний суд міста Одеси в складі:
головуючого судді Плавича І.В.,
за участю секретаря судового засідання Коваль Т.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору довічного утримання та визнання права власності,
В провадженні суду знаходиться на розгляді цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору довічного утримання та визнання права власності.
В обґрунтування власної позиції та пояснюючи звернення до суду позивач посилалась на ті обставини, 22 грудня 2007 року між ОСОБА_1 з одної сторони, та ОСОБА_2 з іншої сторони, був укладений та нотаріально посвідчений договір довічного утримання, відповідно до умов якого відчужувач ОСОБА_1 передала у власність набувача ОСОБА_2 ? частину нерухомого майна, а ОСОБА_2 в свою чергу, взяв на себе зобовязання довічно утримувати ОСОБА_1
Проте, одразу після укладення відповідного договору відповідач в односторонньому порядку припинив виконувати відповідні зобовязання в належному обсязі. Викладені обставини були розцінені ОСОБА_1 як грубе порушення умов укладеного договору, у звязку з чим сторона звернулась до суду з даним позовом, в якому просила суд розірвати договір довічного утримання від 22 грудня 2007 року та повернути спірне майно у власність ОСОБА_1 шляхом визнання права власності.
Позивач ОСОБА_1П у відкрите судове засідання не зявилась, повідомлялась судом про розгляд даної цивільної справи, причини неявки суду не відомі, але від представника особи надійшла заява про підтримання заявлених вимог з клопотанням про розгляд справи за відсутності сторони в порядку ст. 211 ч.3 ЦПК України.
Відповідач ОСОБА_2 у відкрите судове засідання не зявився, повідомлявся судом про розгляд даної цивільної справи, причини неявки суду не відомі.
Згідно ст. 280 ч.1 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
З огляду на неявку відповідача по даній цивільній справі, врахувавши позицію сторони позивача, суд вважає можливим розглядати справу в заочному порядку.
Вивчивши наявні матеріали справи у їх сукупності, прийнявши до уваги пояснення позивача за суттю спору і підставами звернення в суд, надавши належну юридичну оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами по справі, допитавши свідків, суд доходить висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного.
Під час судового розгляду справи і на підставі присутніх в ній доказів було встановлено, що 22 грудня 2007 року між ОСОБА_1 з одної сторони, та ОСОБА_2 з іншої сторони, був укладений договір довічного утримання, відповідно до умов якого відчужувач ОСОБА_1 передала у власність набувача ОСОБА_2 ? частину нерухомого майна, а ОСОБА_2 в свою чергу, взяв на себе зобовязання довічно утримувати ОСОБА_1
Вищевказаний договір посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_3, зареєстрований в реєстрі за №54 від 23 січня 2008 року.
Відповідно до положень договору, ОСОБА_1 передала у власність ОСОБА_2 ? частину квартири АДРЕСА_1, загальною площею 55,1 кв.м., житловою площею 29,9 кв.м., а ОСОБА_2 зобовязався довічно повністю утримувати ОСОБА_1, здійснювати догляд та необхідну допомогу, забезпечення житлом шляхом збереження права безоплатного по життєвого проживання у відчужуваній квартирі, забезпечувати її калорійним харчуванням, одягом, взуттям, надання необхідних побутових послуг, забезпечення радіо та телевізійним звязком, забезпечення згідно з рецептами лікарів належними лікувальними засобами незалежно від їх вартості, здійснення сплати за комунальні послуги за вищевказану квартиру. Сторонами визначено грошову вартість матеріального забезпечення в розмірі 760,00 гривень на місяць.
Проте сторона позивача свідчить, що відповідач ОСОБА_2 ніколи не виконував взяті на себе зобовязання.
Відповідно до ст. 509 ч.ч.1,2 ЦК України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. При цьому, зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Згідно ст. 11 ч.1, ч.2 п.1 ЦК України, цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.
Як встановлює ст. 626 ч.1 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Щодо ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами.
Як регламентує ст. 744 ЦК України, за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобовязується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Відповідно до ст. 745 ЦК України, договір довічного утримання (догляду) укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. При цьому, договір довічного утримання (догляду), за яким передається набувачеві у власність нерухоме майно, підлягає державній реєстрації.
При цьому згідно ст. 749 ЦК України, у договорі довічного утримання (догляду) можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача. Якщо обовязки набувача не були конкретно визначені або у разі виникнення потреби забезпечити відчужувача іншими видами матеріального забезпечення та догляду спір має вирішуватися відповідно до засад справедливості та розумності.
Згідно укладеного договору, ОСОБА_2 прийняв на себе зобовязання забезпечувати ОСОБА_1, виходячи з погодженої сторонами вартості такого забезпечення. При цьому в поняття «матеріальне забезпечення» сторонами вкладено придбання їжі, одягу, ліків, надання допомоги та оплату комунальних послуг тощо.
Матеріали справи свідчать, що особовий рахунок на нового власника відповідної квартири не переоформлювався. Сторона позивача зазначає, що житлово-комунальні послуги оплачуються сусідами та родичами за її власні кошти.
Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Як вказує ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Як зазначає ст. 611 ч.1 п.1 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема розірвання договору.
Як наводить ст. 651 ч.ч.1,2,3 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.
Пояснення і посилання сторони позивача щодо невиконання договору з боку ОСОБА_2 в цілому були підтверджені показаннями свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, які були попереджені судом про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве показання і відмову від давання показань та приведені до присяги у встановленому законом порядку.
Відповідно до ст. 755 ч.1 п.1 ЦК України, договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду, зокрема, на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обовязків, незалежно від його вини. Як розяснює ст. 756 ч.1 ЦК України, у разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у звязку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обовязків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення.
Таким чином суд приходить до висновку про розірвання договору довічного утримання на вимогу відчужувача та відновлення майнових прав особи на спірну квартиру шляхом визнання права власності.
Відповідно до ст. 141 ч.1 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Таким чином, суд вважає обґрунтованим стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати, а саме: суму оплаченого судового збору у розмірі 8000,00 гривень.
Керуючись ст.ст. 10, 11, 12, 13, 19, 76, 81, 133, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 281, 282, п.п. 8, 15.5 розділу ХІІІ ЦПК України, суд,
Позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1, зареєстрована за адресаою: АДРЕСА_2) до ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, к. 5, кв. 4) про розірвання договору довічного утримання та визнання права власності задовольнити.
Договір довічного утримання від 22 грудня 2007 року, укладений між ОСОБА_1 з одної сторони, та ОСОБА_2 з іншої сторони, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_3, зареєстрований в реєстрі за №54 від 23 січня 2008 року, розірвати.
Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1, зареєстрована за адресаою: АДРЕСА_2) право власності на 1/2 квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 55,1 кв.м., житловою площею 29,9 кв.м.
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, к. 5, кв. 4) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1, зареєстрована за адресаою: АДРЕСА_2) суму оплаченого судового збору в загальному розмірі 8000,00 гривень.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ст. 354 ЦПК України.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ст. 354 ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.