Номер провадження: 22-ц/785/3356/18
Номер справи місцевого суду: 500/4617/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Гірняк Л. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.06.2018 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

ОСОБА_2

ОСОБА_3, ОСОБА_4,

За участю секретаря Лопотан В.І.

Осіб,що беруть участь:

ОСОБА_5

Представник відповідача- Рижало В.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні м. Одеса апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 29.12.2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

ПРОЦЕДУРА:

В серпні 2017 року ОСОБА_6 звернувся до суду із вищезазначеними позовними вимогами в котрих зазначає, що в провадженні Ізмаїльського міськрайоного суду Одеської області (суддя Баннікова Н.В.) знаходилася цивільна справа № 2-5241/11 за позовом ОСОБА_6 від 19.12.2011 року до адвоката ОСОБА_8, треті особи, які не заявляють самостійні вимоги на предмет спору - Ізмаїльська міжрайонна прокуратура Одеської області, кваліфікаційно- дисциплінарна комісія адвокатури Одеської області про визнання документу недійсним. Під час розгляду справи адвокат ОСОБА_8 надав суду копію довідки № 805-25102011/51039 про судимість ОСОБА_6, не пояснивши суду шлях отримання вищевказаної довідки, що викликало сумнів в законності отримання адвокатом ОСОБА_8 вищевказаної довідки. Тільки лише 27.10.2014 року, коли позивач в суді ознайомився з листом начальника управління інформаційно-аналітичного забезпечення Головного управління МВС України ОСОБА_9 від 21.10.2014 року № 13/3175, він дізнався, що ОСОБА_7 25.10.2011 року, за допомогою електронної підсистеми АРМ (автоматизоване робоче місце) «Рубін» перевищивши свої службові повноваження здійснила запит відносно позивача. При цьому надумано підставою перевірки вказала «притягнення до кримінальної відповідальності, арешт».

На вищевказаний запит відповідача була надана довідка за № 805-25102011/51039 про судимість ОСОБА_6. Але, відповідач направив вищевказаний запит незаконно, за допомогою неправдивої інформації, чим навмисно грубо порушив права позивача та спричинив моральну шкоду яку оцінює в 30 000 грн.

В своїх запереченнях ОСОБА_7 просив у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі посилаючись на відсутність правових підстав відшкодування моральної шкоди. Зокрема посилається на відсутність її винних дій з посиланням на п.юп.8.1., та 8.2 «Інструкції про порядок формування,ведення та використання оперативно-довідкового в дактилоскопічного обліку в органах внутрішніх справ органах( установах)кримінально-виконавчої системи України»,затвердженої Наказом МВС України та ДДУПВП від 23 серпня 2002 року № 823/188.Зокрема посилається на те, що вона була уповноважена відповідно до посадових обовязків лише на формування запиту за допомогою електронної підсистеми АРМ «Рубін» на підставі інформації зазначеної у вимозі,яка надається до СІТ та не є прямим ініціатором перевірки.

Рішенням Ізмаїльського міськрайсуду Одеської області від 29 грудня 2017 року та додатковим рішенням від 12 січня 2018 року в задоволенні позову ОСОБА_6 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1) про стягнення з ОСОБА_7 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2, НОМЕР_1 від 28.12.1999 року) моральної шкоди в сумі 30000 (тридцять тисяч) гривень відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_6 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1) на користь ОСОБА_7 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2, НОМЕР_1 від 28.12.1999 року) витрати на професійну правничу допомогу в сумі 756 (сімсот п'ятдесят шість) гривень та 213 грн.( а.с.93-95;123-126)

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення Ізмаїльського міськрайсуду Одеської області від 29.12.2017 року та додаткового рішення від 12.01.2018 року в повному обсязі .

АРГУМЕНТИ(ДОВОДИ)СТОРІН

Заявник в апеляційній скарзі зазначає,що районний суд неповно зясував обставини,що мають значення для справи;недоведеністю обставин,що мають значення для справи,які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків,викладених у рішенні суду першої інстанції,обставинам справи та порушенням судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема посилається на те, що не взяв до уваги, що відповідач перевищила свої повноваження та незаконно в результаті неправдивої інформації( на момент направлення запиту від 25.10.2011 року) здійснила запит так як він 25.10.2011 не знаходився ні під арештом та стосовно нього не було відкрито кримінальне провадження. Одночасно посилається на відсутність підтвердження факту адвокатом ОСОБА_10 щодо отримання ним гонорару в зазначеній судом сумі.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_7 просить відмовити в апеляційній скарзі. При цьому посилається на вимоги ст.141 ч.2 ЦПК України, що судові витрати повязані з розглядом справи покладаються на відповідача та на те, що нею лише формувався запит, а правдивість інформації зазначеній у вимозі, яка надається до СІТ та вона не є прямим ініціатором перевірки.

Клопотаннь в суді апеляційної інстанції на підтвердження своїх доводів та заперечень сторони не заявляли.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ

ОСОБА_7 знаходилась в трудових стосунках з ГУМВС України в Одеській області на виконувала обовязки інспектора сектору інформаційних технологій Ізмаїльського МВ ГУМВС України в Одеській області( а.с.59).

Відповідно до «Інструкції про порядок формування,ведення та використання оперативно-довідкового в дактилоскопічного обліку в органах внутрішніх справ органах( установах)кримінально-виконавчої системи України»,затвердженої Наказом МВС України та ДДУПВП від 23 серпня 2002 року № 823/188визначається коло основних взаємовідносин працівника під час виконання покладених на неї завдань та обовязків . Визначено повноваження, делеговані працівникові, за допомогою яких забезпечується виконання покладених на них завдань та обовязків. Зокрема п. 8.1.,8.2 зазначений перелік осіб які мають право безпесореднього звернення до оперативно- довідкових картотек та порядок заповнення ініціатором запиту.

Відповідно до вимоги в ІБ ДУМВД України в Одеській області відповідно до п.п. 8.3,8.4 Інструкції здійснений запит на імя ОСОБА_6,ІНФОРМАЦІЯ_3 в котрій зазначено мета перевірки - арешт та номер кримінальної справи 1 ( а.с.8) .

Відповіднго до даного запиту сформована довідка № 805-25102011/51039 від 25.10.2011 року.( а.с.9)

18.09.2017 року між ОСОБА_7 та адвокатом ОСОБА_10 укладено угоду № 01 та № 01/01 від 18.09.2017 року про надання правової допомоги за зазначеним позовом та надала розрахунок суми гонорару.

ОЦІНКА СУДУ

Відмовляючи в заявлених вимогах,районний суд виходив з відсутності належних та допустимих доказів щодо незаконного направлення на позивача запиту відповідачем за допомогою неправдивої інформації.

Стягуючи з відповідача судові витрати понесені ОСОБА_7 під час розгляду справи районний суд виходив з того, що між ОСОБА_7 та ОСОБА_10 була укладена угода про надання правової допомоги та відповідно до розрахунку з врахуванням граничного розміру компенсації витрат на правову допомогу гонорар склав 756 грн.

Стягуючи з ОСОБА_6 додатковим рішенням суду витрати за надання правової допомоги в розмірі 213 грн. районний суд виходив з вимог ст.141 ч.8 ЦПК України посилаючись на те, що до закінчення судових дебатів представник позивав повідомив суд про наявність витрат на професійну правничу допомогу за участю представника в судовому засіданні від 29.11.2017 року та протягом пяти днів надав квитанцію.

Проте з таким судженням районного суду повністю погодитись не можна з таких міркувань.

Відповідно до вимог ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку,встановленого цим Кодексом,звернутися до суду за захистом порушених,3невизнаних або оспорюваних прав,свобод чи законних інтересів.

Згідно до ст.1167 ч.1 ЦК України моральна шкода,завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями,діями чи бездіяльністю,відшкодовується особою,яка її завдала,0за винятком її вини,крім випадків встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідальність за шкоду ,завдану фізичній чи юридичній особі рішеннями,діями або бездіяльністю працівника під час виконання ним своїх трудових( службових) обовязків згідно зі ст.1172 ЦК України покладається на юридичну особу, з якою цей працівник перебуває в трудових стосунках.

Отже відповідальність юридичної або фізичної особи настає лише у випадках, коли особа, з вини якої заподіяна шкода, знаходиться з цією юридичною або фізичною особою в трудових відносинах, і шкоду така особа заподіяла у звязку з виконанням трудових (службових) обовязків.

При цьому під виконанням працівником своїх трудових (службових) обовязків розуміється виконання ним роботи, передбаченої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою або спричинена необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами. Це можуть бути дії виробничого, господарського, технічного та іншого характеру, вчинення яких безпосередньо входить до службових обовязків працівника.

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.

У справі, яка переглядається, позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_7 щодо відшкодування моральної шкоди, завданої прийняттям незаконних рішень і протиправною поведінкою пославшись на положення статті 23 ЦК України,котра регулює загальні положення відшкодування моральної шкоди.

За положеннями частини першої статті 1174 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.У зазначеній нормі встановлюються загальні правила відшкодування юридичною або фізичною особою потерпілій стороні шкоди, завданої їхнім працівником або іншою особою.

Це один з випадків, коли субєктом деліктної відповідальності виступає юридична або фізична особа, яка шкоди потерпілій стороні безпосередньо не завдавала. Тобто особливістю цих зобовязань є те, що закон відмежовує особу, яка безпосередньо завдала потерпілій стороні шкоди, від особи, яка повинна цю шкоду відшкодувати.

У цивільному праві під діями юридичної особи визнаються: дії органу, її представників, а також її членів або інших учасників (працівників і службовців). Діями фізичної особи (фізичної особи підприємця) визнаються дії працівників (службовців), якщо їх вчинено на виконання трудових (службових) обовязків.

Покладення на юридичну або фізичну особу відповідальності за вказаною нормою пояснюється тим, що безпосередній заподіювач шкоди (працівник) юридично втілює волю осіб, з якими він повязаний трудовим договором (контрактом), а тому його вина визнається виною роботодавця.

Правовий зв'язок між юридичною або фізичною особою та працівником виникає з трудових відносин незалежно від їх характеру постійні, тимчасові, сезонні відносини або відносини, що склалися між зазначеними особами при виконанні працівником іншої роботи за трудовим договором (контрактом).

Під виконанням працівником своїх трудових (службових) обовязків розуміється виконання ним роботи, зумовленої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоч і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою, або спричинена невідкладною виробничою необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами, протягом усього робочого дня.

Деліктні зобовязання, передбачені вказаною нормою, включають: потерпілу особу, що зазнала шкоди; відповідача юридичну або фізичну особу, яка безпосередньо шкоди потерпілій стороні не завдавала; фактичного заподіювача шкоди працівника, який пов'язаний з відповідачем виконанням своїх трудових (службових) обовязків.

Для покладення на юридичну або фізичну особу відповідальності за статтею 1172 ЦК України необхідна наявність як загальних умов деліктної відповідальності (протиправна поведінка працівника, шкода, завдана потерпілій стороні, причинний зв'язок між протиправною поведінкою працівника і завданою шкодою, вина працівника), так і спеціальних умов, які обовязково слід ураховувати. Це обставини, за наявності яких шкода була спричинена, хоча сама шкода в цих зобовязаннях і не набуває якихось особливостей. До таких обставин частина перша вказаної норми відносить виконання трудових (службових) обовязків працівником. У разі завдання шкоди працівником діями, що за своїм змістом не випливають з виконання ним трудових (службових) обовязків, не виникає відповідальності юридичної або фізичної особи за шкоду, спричинену вказаним працівником. Він повинен сам відшкодувати цю шкоду на загальних підставах деліктної відповідальності (стаття 1166 ЦК України).

Юридична або фізична особа, яка відшкодувала шкоду, завдану працівником, має право зворотної вимоги (регресу) до цього працівника в розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлено законом (частина перша статті 1191 ЦК України), тобто розмір відшкодування визначається законодавством, яке регулює відносини працівника, зокрема трудовим законодавством.

Причинно-наслідковий звязок у цьому виді деліктних зобовязань може мати складний характер, тобто треба доводити не тільки те, що шкоди завдано внаслідок протиправного діяння, а й те, що це протиправне діяння виникло внаслідок неналежного виконання чи невиконання працівником (службовцем) або іншою особою покладених на нього трудових (службових) чи інших обовязків.

У справі, яка переглядається районний суд вирішуючи спір, не врахували зазначених вище норм матеріального права, дійшовши висновку про відсутність належних та допустимих доказів щодо спричинення моральної шкоди,не застосував норми матеріального та процесуального права які необхідно застосовувати під час спірних правовідносин та залишили поза увагою норми матеріального права які регулюють різні підстави, умови, порядок відповідальності за завдану моральну шкоду та коло субєктів, на яких покладається така відповідальність.

З врахуванням вищезазначеного,судова колегія приходить до висновку, що в силу ст.376 ч.1 п.4 ЦПК України рішення районного суду підлягає скасуванню в частині мотивів відмови в позові так як до участі в справі не залучено коло субєктів, на яких покладається така відповідальність з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову в задоволені позовних вимог.

Отримання інформації особистих даних ОСОБА_6 необхідно зясовувати під час розгляду спірних правовідносин за участі кола субєктів на яких покладається така відповідальність.

Інші доводи апеляційної скарги не мають правового значення та не приймаються судовою колегією до уваги, що не позбавляє позивача права звернення до суду з відповідним позовом за участю кола субєктів на яких покладається така відповідальність.

Відповідно до вимог ст.141 ч.1,2 ЦПК Українисудовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача.

Підпункти 3, 4 частини 1 статті 1 Закону України від 02.06.2011р. № 3460-VI «Про безоплатну правову допомогу» дають наступні визначення:

правова допомога - надання правових послуг, спрямованих на забезпечення реалізації прав і свобод людини і громадянина, захисту цих прав і свобод, їх відновлення у разі порушення;

правові послуги - надання правової інформації, консультацій і роз'яснень з правових питань; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; здійснення представництва інтересів особи в судах, інших державних органах, органах місцевого самоврядування, перед іншими особами; забезпечення захисту особи від обвинувачення; надання особі допомоги в забезпеченні доступу особи до вторинної правової допомоги та медіації.

Згідно пунктів 2, 6 частини 1 статті 19 Закону № 5076 до видів адвокатської діяльності, серед іншого, відносяться: складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

При цьому, виходячи з положень статті 1 Закону України від 20.12.2011р. № 4191-VI «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», розмір компенсації витрат на правову допомогу в адміністративних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу:

у судовому засіданні;

під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням;

під час ознайомлення з матеріалами справи в суді.

Тому є всі підстави вважати перелік видів платної правової допомоги, наведений в Законі України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», не вичерпним, а лише переліком видів платної правової допомоги, відносно яких встановлено граничний розмір компенсації на сьогоднішній день.

Виходячи з системного аналізу наведених норм та наявних у справі доказів судова колегія приходить до висновку з врахуванням вимог ст.137 ЦПК України, що районний суд правильно застосував вимоги ЗУ «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» та визначив розмір правової допомоги в сумі 756 грн. так як вони документально підтверджені.

Посилання на ненадання книги обліку доходів і витрат адвоката ОСОБА_10 лежить поза межами предмету доказування, а тому не приймаються до уваги .

Судова колегія погоджується з додатковим рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеськї області яким стягнуто 213 грн. за правничу допомогу так як відповідає вимогам ст.141 ч.8 ЦПК України.

Керуючись ст. 367,368,374, 376 ,381,382,384,390 ЦПК України, судова колегія,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 29.12.2017 року скасувати в частині мотивів відмови в позові та в цій частині ухвалити нове рішення.

В позовній заяві ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про стягнення моральної шкоди-відмовити.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та підлягає оскарженню безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя - Л.А. Гірняк

Судді - Н.А.Кононенко

ОСОБА_4