УХВАЛА

16 травня 2018 року

м. Київ

справа №205/8476/14-ц

провадження № 61?4184св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Кузнєцова В. О., Олійник А. С. (суддя?доповідач), Погрібного С. О., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач ? Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач ? ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 31 березня 2016 року у складі колегії суддів: Калиновського А. Б., Гайдук В. І., Єлізаренко І. А.,

ВСТАНОВИВ:

08 жовтня 2014 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов обґрунтовано тим, що 29 вересня 2006 року між Закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» (далі - ЗАТ КБ «ПриватБанк»), правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № DT/020, за умовами якого остання отримала кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з лімітом кредитування у розмірі 23215,50 доларів США у вигляді встановленого кредитного ліміту із сплатою процентів за користування кредитом 17 % річних на суму залишку заборгованості за кредитним договором, із кінцевим терміном повернення до 29 вересня 2009 року. На забезпечення виконання зобов'язань за вказаним договором 29 вересня 2006 року між банком та ОСОБА_4 укладено договір поруки.

У зв'язку з невиконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором № DT/020 станом на 12 грудня 2014 року утворилась заборгованість у розмірі 103 196,54 доларів США, а саме: 17 950,65 доларів США - заборгованості за кредитом; 41 509,43 доларів США - заборгованості за процентам, 43 736,46 доларів США - заборгованості за пенею за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором. Згідно з рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 травня 2011 року у справі № 2-10662/2010 з позивача було стягнуто заборгованість у розмірі 24 413,83 доларів США. З урахуванням уточнених позовних вимог позивач просив стягнути солідарно з ОСОБА_5, ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 69 205,12 доларів США, що за курсом Національного банку України станом на 12 грудня 2014 року складає 1 087 212,44 грн, а саме: 550 764,95 грн - заборгованості за процентами та 536 447,49 грн пені за несвоєчасне виконання зобов'язання за договором, а також вирішити питання судових витрат.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 жовтня 2015 року у позові ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції виходив із того, що банк звертався з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 до суду у 2010 році, а тому скористався своїм правом повернення частини позики, яка підлягала поверненню до 29 вересня 2009 року разом з нарахованими відсотками, пенею та заборгованістю за комісією.

Суд першої інстанції у рішенні зазначив, що з ухваленням судового рішення у справі № 2-10662/2010, яким частково задоволено вимоги кредитора, припиняються правовідносини сторін за кредитним договором. Зокрема, зобов'язань щодо повернення кредитних коштів у повному обсязі та сплати нарахованих процентів, невиконання яких тягне відповідальність, встановлену статтею 625 ЦК України. Водночас вимог про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України банк не заявляв.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 31 березня 2016 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Скасовано рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 жовтня 2015 року. Позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 29 вересня 2006 року № DT/020 у розмірі 820 709, 25 грн, яка складається з: 553 639,25 грн - заборгованість за процентами за користування кредитом, 267 070, 00 грн пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. В іншій частині позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що згідно з пунктом 4.7 кредитного договору сторони дійшли згоди, що строк позовної давності за усіма вимогами становить п'ять років, а отже, звернувшись до суду з позовом у 2014 році, банк не пропустив строк позовної давності щодо вимог про стягнення процентів та пені.

Суд апеляційної інстанції відхилив доводи відповідача про припинення правовідносин за кредитним договором у зв'язку з ухваленням судового рішення у іншій справі, оскільки пунктами 4.1, 4.2, 4.3, 4.4 кредитного договору відповідальність передбачена за кожний випадок порушення зобов'язань, які мали місце як під час, так і після закінчення дії кредитного договору.

У квітні 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду з касаційною скаргою на рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 31 березня 2016 року.

22 квітня 2016 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження у справі за поданою касаційною скаргою ОСОБА_3

08 березня 2016 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ справу за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором призначено до судового розгляду.

29 січня 2018 року вказану справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Касаційну скаргу мотивовано тим, що на підставі рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 травня 2011 року у справі № 2-10662/2010 з відповідачів стягнуто заборгованість за кредитним договором у розмірі 17 989, 21 доларів США за тілом кредиту та 6 426,62 доларів США заборгованості за процентами. Договірні відносини між банком та ОСОБА_6 виникли 29 вересня 2006 року та мали припинитися 29 вересня 2009 року у зв'язку з погашенням кредиту. Отже, у квітні 2010 року позивач скористався своїм правом на пред'явлення вимоги до позичальника та поручителя про дострокове виконання зобов'язань за кредитним договором. Як на підставу для задоволення позову у справі № 2-10662/2010, суд першої інстанції послався на претензію позивача про дострокове виконання зобов'язання за цим договором, що свідчить про те, що строк виконання зобов'язання за цим договором банком було змінено і цей термін необхідно визнати таким, що настав з моменту звернення банку до суду з таким позовом. Отже, з часу прийняття рішення апеляційним судом у справі № 2-10662/2010 банк втратив право на отримання процентів за кредитним договором. Такий правовий висновок викладено в ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 жовтня 2014 року у справі №6-28531св14, від 13 травня 2015 року у справі № 6-4841св15. Пунктом 4.2. кредитного договору передбачено відповідальність шляхом нарахування неустойки (пеня, штраф) за кожен випадок порушення зобов'язань, передбачених пунктом 4.1. договору, що здійснюється протягом трьох років з дня, коли відповідне зобов'язання повинно бути виконано позичальником. Проте, за наявності судового рішення про стягнення заборгованості правовідносини між сторонами за кредитним договором припиняються, тому вимоги банку про стягнення процентів за користування кредитом, а також пені є безпідставними, так як позовних вимог про стягнення коштів з підстав, передбачених статтею 625 ЦК України, банк не заявляв.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про зупинення касаційного провадження у вказаній справі з огляду на таке.

Частиною другою статті 415 ЦПК України передбачено, що процедурні питання, пов'язані з рухом справи, клопотання та заяви учасників справи, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення провадження у справі, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом касаційної інстанції шляхом постановлення ухвал в порядку, визначеному цим Кодексом для постановлення ухвал суду першої інстанції.

Ухвалою Верховного Суду від 04 квітня 2018 року передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду цивільну справу № 310/11534/13-ц, оскільки Верховний Суд вважав за необхідне відступити від висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у раніше ухвалених рішеннях Верховного Суду України (постанова Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1206цс15, постанова Верховного Суду України від 21 вересня 2016 року у справі № 6-2631цс15), щодо тлумачення та застосування положень статті 1048 ЦК України при вирішенні спорів про стягнення відсотків, нарахованих за умовами кредитного договору після реалізації кредитором свого права на дострокове повернення кредиту по день фактичного повернення всієї суми кредиту, стягнутого на підставі судового рішення. Така справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовної практики.

Вбачається, що оскаржувані судові рішення у вказаній справі та оскаржуване рішення, яке передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду, постановлені у подібних правовідносинах.

За змістом пункту десятого частини першої статті 252 ЦПК України суд може з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об'єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

Виходячи з викладеного, суд вважає за необхідне зупинити касаційне провадження у вказаній справі до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду цивільної справи № 310/11534/13-ц.

Керуючись статтями 252, 415 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ :

Зупинити касаційне провадження у справі № 205/8476/14-ц за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 31 березня 2016 року до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду цивільної справи № 310/11534/13-ц.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді: В. О. Кузнєцов

А.С. Олійник

С.О. Погрібний

Г. І. Усик