провадження №6/760/69/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2018 року м. Київ

Суддя Солом'янського районного суду м. Києва Букіна О.М., розглянувши заяву ОСОБА_1 про визнання та виконання на території Азербайджанської Республіки рішення Солом'янського районного суду м.Києва від 03.12.2014,-

в с т а н о в и в:

У квітні 2017 позивач звернувся в суд з зазначеною заявою та просить дозволити та виконати на території Азербайджанської Республіки рішення Солом'янського районного суду м.Києва від 03.12.2014 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальної шкоди у розмірі 29396, 94 грн., моральної шкоди-3000,00 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 323, 96 грн.

Свої вимоги мотивує тим, що рішенням Солом'янського районного суду м.Києва від 03.12.2014 в рамках цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди внаслідок ДТП, було стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальної шкоди у розмірі 29396, 94 грн., моральної шкоди-3000,00 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 323, 96 грн.

18.04.2016 ОСОБА_1 звернувся до Печерського ВДВС у м.Києві з заявою про примусове виконання вказаного вище рішення суду.

18.04.2016 було відкрито виконавче провадження щодо виконання вказаного вище рішення суду.

Разом з тим, позивач зазначає, що постановою державного виконавця ВДВС Печерського РУЮ в м.Києві виконавчі листи були повернуті стягувачу без виконання, оскільки виходом державного виконавця за адресою боржника (АДРЕСА_1) та майна на яке можливе стягнення, не розшукано.

Зазначає, що вжиті заходи державним виконавцем та позивачем щодо розшуку майна боржника, як і самого боржника не дали позитивних результатів.

Позивач зазначає, що він направив запити до Державної прикордонної служби України з метою встановлення факту виїзду боржника за кордон та перебування його за межами України, проте позивач відповіді не отримав.

Посилаючись на те, що позивач вичерпав дозволені чинним законодавством можливості щодо примусового виконання рішення суду на території України, останній вважає, що вказане вище рішення має виконуватися на території Азербайджанської республіки, громадянином якої є відповідач ОСОБА_2 та відповідно просить надати дозвіл на виконання та визнання даного рішення на території Азербайджанської республіки.

Ухвалою суду від 24.04.2017 вищезазначену заяву було залишено без руху на підставі ст.ст. 119, 121 ЦПК України та заявнику був наданий строк терміном не більше п'яти днів з дня отримання копії ухвали для виправлення недоліків, зазначених в ухвалі суду.

22.03.2018 ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою, в якій просить постановити ухвалу про роз'яснення ухвали Солом'янського районного суду м. Києва від 24.04.2017.

Разом з цим, 21.03.2018 ОСОБА_1 подано матеріали на виконання ухвали суду від 24.04.2017.

15 грудня 2017 року набрав чинності Цивільний процесуальний кодекс України в редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року.

Відповідно до п. 11 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України заяви і скарги, подані до набрання чинності цією редакцією Кодексу, провадження за якими не відкрито на момент набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цієї редакції Кодексу.

Ухвалою суду від 23.03.2018 заяву про роз»яснення судового рішення було залишено без руху, в зв'язку з тим, що остання не відповідача вимогам ст. 177 ЦПК України, а саме заявником не було сплачено судовий збір.

15.06.2018 на адресу суду від ОСОБА_1 надійшла заява на виконання вимог ухвали суду від 23.03.2018.

Ухвалою суду від 25.06.2018 позивачу було відмовлено у роз'ясненні ухвали суду від 24.04.2017.

Ознайомившись з поданими матеріалами, приходжу до наступних висновків.

Вимоги щодо подання документів внаслідок виконання рішення національного суду регулюються Мінською конвенцією та інструкцією про порядок виконання міжнародних договорів з питань надання правової допомоги в цивільних справах щодо вручення документів, отримання доказів та визнання і виконання судових рішень.

Відповідно до Конвенція про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах ( далі-Конвенція).

Статтею 51 Конвенції (визнання і виконання рішень) зазначено, що кожна з Договірних Сторін на умовах, передбачених цією Конвенцією, визнає і виконує наступні рішення, винесені на території інших Договірних Сторін:

а) рішення установ юстиції по цивільних і сімейних справах,

включаючи затверджені судом мирові угоди по таких справах і нотаріальні акти у відношенні грошових зобов'язань (далі -рішень);

б) рішення судів по кримінальних справах про відшкодування збитку.

Згідно ст. 53 Конвенції ( клопотання про дозвіл примусового виконання рішення) клопотання про дозвіл примусового виконання рішення подається в компетентний суд Договірної Сторони, де рішення підлягає виконанню. Воно може бути подано й у суд, що виніс рішення в справі в першій інстанції. Цей суд направляє клопотання судові, компетентному винести рішення по клопотанню.

Частиною 2 ст. 53 Конвенції до клопотання додаються:

а) рішення або його засвідчена копія, а також офіційний документ про те, що рішення набуло законної сили і підлягає виконанню або про те, що воно підлягає виконанню до набуття законної сили, якщо це не випливає із самого рішення;

б) документ, з якого випливає, що сторона, проти якої було винесене рішення, що не прийняла участі в процесі, була в належному порядку і вчасно викликана в суд, а у випадку її процесуальної недієздатності була належним чином представлена;

в) документ, що підтверджує часткове виконання рішення на момент його пересилання;

г) документ, що підтверджує угоду сторін, по справах договірної підсудності.

Відповідно до ч.3 ст.53 Конвенції клопотання про дозвіл примусового виконання рішення і прикладені до нього документи забезпечуються завіреним перекладом на мову запитуваної Договірної Сторони або на російську мову.

Відповідно до ст. 54 Конвенції (порядок визнання і примусового виконання рішень) визначено, що клопотання про визнання і дозвіл примусового виконання рішень, передбачених у статті 51, розглядаються судами Договірної Сторони, на території якої повинне бути здійснене примусове виконання. Суд, що розглядає клопотання про визнання і дозвіл примусового виконання рішення, обмежується встановленням того, що умови, передбачені цією Конвенцією, дотримані. У випадку, якщо умови дотримані, суд виносить рішення про примусове виконання. Порядок примусового виконання визначається за законодавством Договірної Сторони, на території якої повинне бути здійснене примусове виконання.

У своїй заяві позивач взагалі не вказував місце знаходження боржника, як такого, що проживає на території Азербайджанської республіки та відповідно такого, що в силу закону перебуває за межами України та є підданим Азербайджанської республіки.

На виконання ухвали суду від 24.04.2017 позивачем подано копію рішення суду і копію виконавчого листа в перекладі на російську мову, копію листа Печерського ВДВС від 20.04.2016 №1183/1, копію постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження від 20.04.2016 ВП №50889590, копії листів Печерського РУЮ в м.Києві від 10.06.2016 за №1182/16 та від 12.06.2016 №1184/16, копію постанови ВДВС про повернення виконавчого листа стягувачу від 10.06.2016 ВП 50889416 та від 01.06.2016 ВП 50889512, копію листа Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби від 06.04.2017 № 0.64-11786/0/15-17.

При цьому, позивачем не виконано вимог ухвали суду від 24.04.2017 щодо зазначення місця знаходження (проживання) відповідача ОСОБА_2 на території Азербайджанської республіки.

Таким чином, заявником не виконано вимог ухвали суду від 24.04.2017 в цій частині, а з наявних у справі матеріалів не вбачається можливим встановити та визначити місце знаходження відповідача ОСОБА_2 на території Азербайджанської республіки, та як наслідок здійснити дії щодо направлення пакету документів до відповідного компетентного суду.

Також заявником не надано документ, з якого випливає, що сторона, проти якої було винесене рішення, що не прийняла участі в процесі, була в належному порядку і вчасно викликана в суд.

Вказані обставини у їх сукупності, унеможливлює вирішення питання про направлення документів до компетентного суду для його виконання.

З огляду на викладене вище та приймаючи до уваги те, що позивачем усунуто частково вимоги ухвали суду від 24.04.2017 щодо поданої заяви про направлення до компетентного органу на виконання рішення національного суду, вважаю за необхідне повернути матеріали заяви ОСОБА_1 та вважати їх неподаними, відповідно до ч.3 ст. 185 ЦПК України.

Повернення заяви в цій частині не перешкоджає заявнику на повторне звернення до суду після усунення обставин, що стали підставою для її повернення.

Разом з цим, питання зазначене ОСОБА_1 у його заяві про надання національним судом, тобто Солом'янським районним судом м.Києва дозволу на примусове виконання на території Азербайджанської Республіки рішення Солом'янського районного суду м.Києва від 03.12.2014 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальної шкоди у розмірі 29396, 94 грн., моральної шкоди-3000,00 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 323, 96 грн. не підлягає розгляду в порядку ЦПК України, оскільки зазначене питання має вирішуватися відповідним компетентним судом Азербайджанської республіки після надходження відповідного клопотання.

Відповідно до ст. 186 ЦПК України, суд відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

З огляду на викладене вище, приймаючи до уваги вимоги ст. 8 ЦК України та ст.186 ЦПК України, вважаю за необхідне відмовити у відкритті провадження у справі в частині заяви ОСОБА_1 про надання дозволу на примусове виконання рішення Солом'янського районного суду м.Києва від 03.12.2014 на території Азербайджанської Республіки .

Керуючись ст.8 ЦК України, статтями 185, 186, 431, 462-466 ЦПК України, суддя, -

у х в а л и в:

Заяву ОСОБА_1 в частині про визнання та виконання на території Азербайджанської Республіки рішення Солом'янського районного суду м.Києва від 03.12.2014 вважати неподаною та повернути позивачу.

Роз'яснити позивачу, що повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

У відкритті провадження в частині заяви ОСОБА_1 про надання дозволу на примусове виконання рішення Солом'янського районного суду м.Києва від 03.12.2014 на території Азербайджанської Республіки , відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається до Апеляційного суду м. Києва протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення через суд першої інстанції.

Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя: