Ухвала

Іменем України

18 травня 2018 року

м. Київ

справа № 679/522/16-ц

провадження № 61-26487ск18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Черняк Ю. В. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Луспеника Д. Д.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Нетішинського міського суду Хмельницької області від 23 січня 2018 року та постанову Апеляційного суду Хмельницької області від 03 квітня 2018 року у справі за скаргою ОСОБА_4 на дії та рішення головного державного виконавця Нетішинського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області Мельника Анатолія Анатолійовича,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2017 року ОСОБА_4 звернулася до суду зі скаргою на дії та рішення головного державного виконавця Нетішинського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області Мельника Анатолія Анатолійовича.

Ухвалою Нетішинського міського суду Хмельницької області від 23 січня 2018 року, залишеною без змін постановою Апеляційного суду Хмельницької області від 03 квітня 2018 року, у задоволенні скарги ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Нетішинського міського суду Хмельницької області від 23 січня 2018 року та постанову Апеляційного суду Хмельницької області від 03 квітня 2018 року і ухвалити нове рішення.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно із положеннями частини першої статті 400 ЦПК України, під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Дослідивши матеріали касаційної скарги ОСОБА_4, колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, з урахуванням наступного.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного провадження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України передбачено, що суд у порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Згідно із пунктом 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України, у справі з ціною позову, що не перевищує п'ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), а також у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо: правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Абзацом 4 частини четвертої статті 394 ЦПК України передбачено, що суд відмовляє у відкритті касаційного провадження з перегляду ухвали про повернення заяви позивачеві (заявникові), про розгляд скарг на дії (бездіяльність) органів державної виконавчої служби, приватного виконавця, якщо рішення касаційного суду за наслідками розгляду такої скарги не має значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що рішенням Нетішинського міського суду Хмельницької області від 24 жовтня 2016 року стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 109 грн 36 коп. майнової шкоди, 5 000 грн моральної шкоди, 51 грн 11 коп. судового збору, а всього - 5 160 грн 47 коп.

На підставі цього рішення 06 листопада 2017 року суд видав виконавчий лист № 2/679/295/2016, який 22 листопада 2017 року ОСОБА_6 пред'явив до Нетішинського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області для примусового виконання.

Постановою державного виконавця від 23 листопада 2017 року відкрито виконавче провадження № 55231015 і стягнуто з боржника ОСОБА_4 516 грн 04 коп. виконавчого збору. Копію вказаної постанови ОСОБА_4 отримала 25 листопада 2017 року.

24 листопада 2017 року ОСОБА_4 переказала на банківський рахунок стягувача всю суму боргу за виконавчим документом.

06 грудня 2017 року державний виконавець прийняв постанову про стягнення з боржника ОСОБА_4 106 грн 25 коп. витрат виконавчого провадження.

ОСОБА_4 оскаржує постанову державного виконавця від 23 листопада 2017 року в частині стягнення виконавчого збору у розмірі 516 грн 04 коп. та постанову державного виконавця від 06 грудня 2017 року про стягнення витрат виконавчого провадження у розмірі 106 грн 25 коп з тих підстав, що примусові заходи з виконання рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 24 жовтня 2016 року не здійснювалися, тому у державного виконавця не було підстав для прийняття зазначених постанов.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VIII) до виконавчих документів, які підлягають примусовому виконання, відносяться, зокрема, виконавчі листи та накази, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Згідно із пунктом 1 частини першої, частини п'ятої статті 26 Закону № 1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, в тому числі за заявою стягувача про примусове виконання рішення. Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов'язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Частиною першою статті 42 Закону № 1404-VIII передбачено, що кошти виконавчого провадження складаються з: виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; авансового внеску стягувача; стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом (частини перша, друга статті 27 Закону № 1404-VIII).

Відповідно до частини дев'ятої статті 27 Закону № 1404-VIII виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Судами попередніх інстанцій правильно визначено, що на час відкриття виконавчого провадження рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 24 жовтня 2016 року ОСОБА_4 не було виконано. Виконання рішення відбулося після прийняття державним виконавцем постанови від 23 листопада 2017 року про відкриття виконавчого провадження, тобто в порядку примусового виконання рішення, що є підставою для стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, який визначено статтею 27 Закону України «Про виконавче провадження».

Таким чином, державний виконавець правомірно прийняв постанови про стягнення з ОСОБА_4 виконавчого збору та витрат за виконавче провадження.

Оскільки правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, рішення касаційного суду за наслідками розгляду скарги ОСОБА_4 на діїта рішення головного державного виконавця Нетішинського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області Мельника А. А. не має значення для формування єдиної правозастосовної практики, то колегія суддів вважає, що касаційна скарга є необґрунтованою та у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують, на законність судових рішень не впливають.

Керуючись частиною другою статті 389, пунктом 5 частини другої, частинами четвертою і п'ятою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Нетішинського міського суду Хмельницької області від 23 січня 2018 року та постанову Апеляційного суду Хмельницької області від 03 квітня 2018 року у справі за скаргою ОСОБА_4 на дії та рішення головного державного виконавця Нетішинського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області Мельника АнатоліяАнатолійовичавідмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подавала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: Ю. В. Черняк

Б. І. Гулько

Д. Д. Луспеник