Справа № 372/28/17 Головуючий у І інстанції Зінченко О. М.
Провадження № 22-ц/780/2015/18 Доповідач у 2 інстанції Мережко М. В.
Категорія 26 18.06.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

18 червня 2018 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі :

Головуючого судді - Мережко М.В.

Суддів - Волохова Л.А., Суханової Є.М.,

Секретар - Шуляк Д.О.

Розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Обухівського районного суду Київської області від 19 лютого 2018 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», ОСОБА_3 , третя особа відділ примусового виконання рішення Управління ДВС Головного територіального управління юстиції в м. Києві про визнання недійсним додаткового договору поруки , визнання виконавчого листа таким , що не підлягає виконанню .

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів,

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2017 року позивач ОСОБА_2 звернувся в суд із позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк», ОСОБА_3, третя особа відділ примусового виконання рішення Управління ДВС Головного територіального управління юстиції в м. Києві про визнання недійсним додаткового договору №1 від 30 жовтня 2008 року до договору поруки №K3BLGK15005786/1 від 27 квітня 2007 року та визнання виконавчого листа №372/3224/15-ц від 22 квітня 2016 року, виданого Обухівським районним судом Київської області таким, що не підлягає виконанню.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 27 квітня 2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та позивачем було укладено договір поруки № K3BLGK15005786/1. Договір поруки було укладено на забезпечення виконання кредитного договору № K3BLGK15005786 від 27 квітня 2007 року, укладеного між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3. Між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3 30 жовтня 2008 року було укладено додатковий договір №1 до кредитного договору № K3BLGK15005786 від 27 квітня 2007 року, яким було збільшено відсотки за користування кредитом до 0,85 на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом. Позивач зазначав, що між ним та ПАТ КБ «Приватбанк» ніяких додаткових договорів до договору поруки №K3BLGK15005786/1 від 27 квітня 2007 року підписано не було.

В липні 2015 року ПАТ КБ «Приватбанк» подало позов про солідарне стягнення заборгованості за кредитом до ОСОБА_3, як до позичальника, та до позивача як до поручителя за кредитним договором.

У зв'язку із цим, позивачем, в рамках зазначеного провадження було пред'явлено зустрічний позов до ПАТ КБ «Приватбанк» про визнання Договору поруки № K3BLGK15005786/1 від 27 квітня 2007 року припиненим, у зв'язку із тим, що між позичальником ОСОБА_3 і банком - ПАТ КБ «Приватбанк» було укладено Додатковий договір №1 від 30 жовтня 2008 року до Кредитного договору №КЗВЬОК15005786 від 27 квітня 2007 року.

Під час розгляду справи було виявлено копію документу - Додаткового договору №1 від 30 жовтня 2008 року до Договору поруки № K3BLGK15005786 від 27 квітня 2007 року. За умовами додаткової угоди збільшено обсяг відповідальності поручителя, як у відповідному додатковому Договорі до кредитного договору.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 02 грудня 2016 року частково задоволено позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_2 Стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № K3BLGK15005786/1 від 27 квітня 2007 року в розмірі 304 181,17 доларів США , заборгованість по процентам в розмірі 14 752,53 доларів США , заборгованість по комісії в розмірі 5 991,35 доларів США , пеню в розмірі 66 080,49 грн . В задоволенні іншої частини вимог відмовлено . В задоволенні позову ОСОБА_2 про визнання припиненим договору поруки відмовлено. В задоволенні позову ОСОБА_3 про визнання недійсними кредитного договору та додаткових договорів, договору іпотеки, додаткового договору до нього, договору поруки відмовлено.

Позивач зазначав, що в додатковому договорі №1 від 30 жовтня 2008 року до договору поруки №K3BLGK15005786/1 від 27 квітня 2007 року наявний підпис йому не належить, виконаний не ним. Жодних додаткових угод з ПАТ КБ «Приватбанк» до договору поруки №K3BLGK15005786/1 від 27 квітня 2007 року позивач не укладав.

На підставі викладеного просив визнати додатковий договір №1 від 30 жовтня 2008 року до договору поруки №K3BLGK15005786/1 від 27 квітня 2007 року - недійсним , а договір поруки №K3BLGK15005786/1 від 27 квітня 2007 року - припиненим.

Визнати виконавчий лист №372/3224/15-ц від 22 квітня 2016 року виданий Обухівським районним судом Київської області таким, що не підлягає виконанню в частині солідарного стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором K3BLGK15005786 від 27 квітня 2007 року, у розмірі за тілом кредиту 304 181,17 доларів США, що відповідно до курсу НБУ станом на 20 травня 2015 року становить 6 463 849 , 86 грн , заборгованості по процентам 14 752,53 доларів США, що відповідно до курсу НБУ станом на 20 травня 2015 року становить 313 491,26 грн, заборгованості по комісії 5 991,35 доларів США, що відповідно до курсу НБУ станом на 20 травня 2015 року становить 127 316, 18 грн, пені в розмірі 66 080,49 грн.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 19 лютого 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, позивач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення, яким задовольнити вимоги.

В апеляційній скарзі посилається на те, що судом неповно з'ясовані обставини, що мають значення для вирішення справи. А саме - суд під час розгляду справи не взяв до уваги висновок експертного дослідження від 09 грудня 2015 року, а прийняв до уваги лише висновок експерта від 05 вересня 2017 року, при цьому відхилив клопотання позивача про призначення повторної почеркознавчої експертизи, що є порушенням норм процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз'яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов'язків.

Судом встановлено, що 27 квітня 2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та позивачем було укладено договір поруки № K3BLGK15005786/1. Договір поруки було укладено на забезпечення виконання кредитного договору № K3BLGK15005786 від 27 квітня 2007 року, укладеного між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3 (т.1, а.с. 7).

Між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 30 жовтня 2008 року було укладено додатковий договір №1 до кредитного договору № K3BLGK15005786 від 27 квітня 2007 року, яким було збільшено відсотки за користування кредитом до 0,85 на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом.(т.1, а.с. 8).

В липні 2015 року ПАТ КБ «Приватбанк» подало позов про солідарне стягнення заборгованості за кредитом до ОСОБА_3, як до позичальника, та до ОСОБА_2 як до поручителя за кредитним договором. У зв'язку із цим, позивачем, в рамках вказаного провадження було пред'явлено зустрічний позов до ПАТ КБ «Приватбанк» про визнання Договору поруки № K3BLGK15005786/1 від 27 квітня 2007 року, припиненим, у зв'язку із тим, що між Позичальником - ОСОБА_3, і банком - ПАТ КБ «Приватбанк» було укладено Додатковий договір №1 від 30 жовтня 2008 року, до Кредитного договору №КЗВЬОК15005786 від 27 квітня 2007 року.

Під час розгляду справи представником позивача - ОСОБА_4, при ознайомленні з матеріалами справи, було виявлено копію документу - Додаткового договору №1 від 30 жовтня 2008 року, до Договору поруки № K3BLGK15005786 від 27 квітня 2007 року, у якому збільшено обсяг відповідальності поручителя, як у відповідному додатковому Договорі до кредитного договору.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 02 грудня 2015 року було частково задоволено позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_3, та до ОСОБА_2 про солідарне стягнення на користь Публічного акціонерного товариства комерційний Банк «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором № K3BLGK15005786/1 від 27 квітня 2007 року, з ОСОБА_3, та позивача (т.1, а.с. 20-22).

Згідно ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. свобод чи інтересів.

Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін на інших осіб, що беруть участь у справі. Кожна сторона повинна довести ті обставин, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, що врегульовано ст. 12 ЦПК України.

Наявна у матеріалах справи копія додаткового договору №1 до договору поруки № K3BLGK15005786 від 27 квітня 2007 року містить реквізити та підпис ОСОБА_2 (т. 1, а.с. 8).

Під час розгляду справи в суді першої інстанції позивач заявив клопотання про призначення по справі почеркознавчої експертизи для встановлення належності підпису на оскаржуваному договорі (т.1, а.с. 59-61).

Ухвалою Обухівського районного суду Київської області призначено по справі судову почеркознавчу експертизу відносно належності підпису ОСОБА_2 в додатковому договорі № 1 до договору поруки від 30 жовтня 2008 року. На вирішення експертизи поставлені наступні запитання: Чи виконано підпис в додатковому договорі № 1 до договору поруки від 30 жовтня 2008 року , виконано від імені ОСОБА_2, особисто ОСОБА_2 чи іншою особою? (т.1, а.с. 86-87).

Відповідно до Висновку експертів за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи, Т.В. Чумальчука та В.М. Чепак, який міститься в матеріалах спавши, підпис від імені ОСОБА_2, який міститься в графі «ПОРУЧИТЕЛЬ» у рядку між друкованими записами «Підпис» «ОСОБА_2.» у додатковому договорі №1 від 30.10.2008 до договору поруки № K3BLGK15005786 від 27 квітня 2007 року, що укладений від імені ОСОБА_2 та ЗАТ КБ «ПриватБанк», - виконано рукописним способом без попередньої технічної підготовки та застосований технічних засобів. Із вказаного висновку експертів також вбачається, що договір укладений від імені ОСОБА_2 та ЗАТ КБ «ПриватБанк» виконаний самим ОСОБА_2 (т.1, а.с. 105-108).

Позивач не надав суду доказів щодо наявності підстав вважати вказаний висновок почеркознавчої експертизи неповним, необ'єктивним чи недостовірним, а тому у суду відсутні підстави для неврахування такого експертного висновку під час вирішення даної справи.

02 грудня 2015 року Обухівським районним судом Київської області по справі №372/3224/15-ц постановлено рішення, яким стягнуто на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» солідарно з з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №К3ВLGK15005786 від 27 квітня 2007 року у розмірі заборгованості за тілом кредиту 304181,17 доларів США, що відповідно до курсу НБУ станом на 20 травня 2015 року становить 6463849 грн. 86 коп., заборгованості по процентам 14752,53 долари США, що відповідно до курсу НБУ станом на 20 травня 2015 року становить 313491 гр. 26 коп., заборгованість по комісії 5991,35 долари США, що відповідно до курсу НБУ станом на 20 травня 2015 року становить 127316 грн. 18 коп. та пеню в розмірі 66080 грн. 49 коп.

Вказане рішення набрало законної сили та було залишене без змін судами апеляційної та касаційної інстанцій.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 203 Цивільного кодексу України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

З описової частини рішення Обухівського районного суду Київської області від 02 грудня 2015 року вбачається, що рішення про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний Банк «ПриватБанк» судом було прийнято в тому числі на підставі договору поруки, укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2

Відповідно до ст.82 ЦПК України, обставини, які встановленні рішенням суду не потребує додаткового доказування.

Згідно зі ст. ст. 76, 89 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів;показаннями свідків. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому досліджені наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групі доказів).

На підставі викладеного, розглянувши справу в межах визначених позивачем предмету спору та підстав для задоволення позову, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, оскільки суд ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позовна вимога ОСОБА_2 щодо визнання недійсним договору не підлягає задоволенню.

Оскільки вимога про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню є похідною від вимоги щодо визнання недійсним договору, то відсутні підстави для задоволення і цієї вимоги.

Обґрунтовуючи свою апеляційну скаргу, ОСОБА_2 заявив клопотання про призначення повторної судової почеркознавчої експертизи у зв'язку із сумнівами в об'єктивності проведення судової почеркознавчої експертизи під час розгляду справи в суді першої інстанції.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 11 червня 2018 року у задоволенні вказаного клопотання було відмовлено.

Постановляючи ухвалу про відмов у задоволенні клопотання про призначення повторної експертизи, колегія суддів дійшла висновку про відсутність достатньо обґрунтованих сумнівів у об'єктивності проведеної у справі експертизи, а відтак, підстави для призначення повторної експертизи відсутні.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують рішення першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування цього рішення.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду в частині задоволення позову, в порядку ст. 367 ЦПК України в межах доводів апеляційних скарг, вимог заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що рішення суду є законним та обґрунтованим, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 365, 367, 369, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА ;

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення .

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 19 лютого 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення , а в разі проголошення вступної та резолютивної частини судового рішення з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції .

Повний текст судового рішення буде виготовлений не пізніше 28 червня 2018 року.

Головуючий

Судді