Постанова

Іменем України

06 червня 2018 року

м. Київ

справа № 711/4500/16-ц

провадження № 61-2991св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), ВисоцькоїВ. С., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідачі: ОСОБА_5, ОСОБА_6,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Апеляційного суду Черкаської області від 12 грудня 2017 року у складі колегії суддів: Карпенко О. В., Бабенка В. М., Василенко Л. І.,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення солідарно боргу в порядку зворотної вимоги за договором поруки.

Позовна заява мотивована тим, що 27 травня 2013 року між нею та публічним акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ПАТ «РайффайзенБанк Аваль») було укладено договір поруки № 010/02-2/1232-07 п-3, за умовами якого вона зобов'язалась солідарно, в межах відповідальності поручителя - 1 500 000,00 грн, відповідати перед банком разом із боржником ОСОБА_5 за виконання останнім кредитних зобов'язань, які випливають із умов мирової угоди, укладеної між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_5, яка була визнана ухвалою Соснівського районного суду м. Черкас від 30 листопада 2010 року у справі № 2-6534/10.

Позивач зазначала, що за умовами мирової угоди ОСОБА_5 зобов'язався повернути ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» кредитні кошти в загальному розмірі 635 290,91 дол. США.

Крім того, відповідно до пунктів 1.2, 2.2 договору поруки вона як поручитель відповідає за виконання кредитних зобов'язань лише у обсязі 1 500 000,00 грн, про що зазначено в договорі поруки та поручитель зобов'язується здійснити на виконання кредитних зобов'язань погашення грошових сум в наступному порядку: до 28 травня 2013 року - 500 000,00 грн; до 28 червня 2013 року - 500 000,00 грн; до 28 липня 2013 року - 500 000,00 грн.

28 травня 2013 року ОСОБА_4 отримала від ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» лист-вимогу № 010/02-2/1232-07 про сплату нею як поручителем коштів у зв'язку із невиконанням боржником ОСОБА_5 кредитних зобов'язань в рамках визнаної судом мирової угоди.

У встановлені строки та на виконання взятих на себе в добровільному порядку зобов'язань за договором поруки, позивач сплатила банку обумовлену умовами договору поруки суму - 1 500 000,00 грн, а саме: 28 травня 2013 року - 500 000,00 грн, 26 червня 2013 року - 500 000,00 грн, 26 липня 2013 року - 500 000,00 грн.

У зв'язку зі сплатою боргу ОСОБА_4 отримала право зворотної вимоги до ОСОБА_5 на вказану суму.

Також 27 травня 2013 року позивач уклала з ОСОБА_6договір поруки, за умовами якого ОСОБА_6 зобов'язався відповідати солідарно з ОСОБА_5 перед позивачем за повернення поручителю заборгованості у розмірі 1 500 000,00 грн.

Оскільки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 сплачені позивачем банку на виконання умов договору поруки кошти в добровільному порядку не повернули, позивач просила стягнути в солідарному порядку із ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на її користь сплачені нею кошти в розмірі 1 500 000,00 грн та понесені нею у справі судові витрати.

Заочним рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 24 червня 2016 року у складі судді Дунаєва С. О. позовні вимоги задоволено.

Стягнуто в солідарному порядку із ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 грошові кошти в розмірі 1 500 000,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 судові витрати в розмірі по 3 833,81 грн із кожного.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що ОСОБА_8 повністю виконала свої обов'язки за умовами договору поруки і фактично погасила за боржника ОСОБА_5 заборгованість перед ПАТ «Райффайзен Банк Аваль». З урахуванням договору поруки від 27 травня 2013 року, укладеним між позивачем та ОСОБА_6, відповідачі є солідарними боржниками.

Рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 12 грудня 2017 року рішення суду першої інстанції скасовано. Ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову.

Стягнуто із ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 грошові кошти в розмірі 1 500 000,00 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто із ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 судові витрати в розмірі 7 667,61 грн.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що є підстави для стягнення із ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 сплачені нею за боржника кошти в межах зобов'язань поручителя, визначених умовами договору поруки від 27 травня 2013 року № 010/02-2/1232-07 п-3, а саме - 1 500 000,00 грн, проте підстав для солідарного стягнення на користь позивача разом із ОСОБА_5 грошових коштів із ОСОБА_6 немає.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, скасувати рішення суду апеляційної інстанції в частині стягнення з нього грошових коштів та ухвалити нове рішення про відмову у позові повністю.

В іншій частині рішення суду апеляційної інстанції не оскаржується та судом касаційної інстанції не переглядається.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції необґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі до розгляду справи про визнання договору поруки недійсним; розглянув справу щодо спору про стягнення заборгованості за кредитним договором, який вже був предметом розгляду та щодо якого постановлена ухвала про затвердження мирової угоди; позивач не надала доказів повного виконання поручителем свого зобов'язання; термін виконання зобов'язання відповідача перед позивачем не настав, оскільки вона не направила вимогу за належною адресою проживання ОСОБА_5

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Зобов'язання виникають з підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема з договорів.

Відносини, пов'язані із порукою, врегульовані главою 49 ЦК України.

Порукою є договір, за яким поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Договір поруки повинен укладатись у письмовій формі через те, що правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений без недодержання письмової форми, є нікчемним (частина друга статті 547, частини перша та друга статті 553 ЦК України).

Оскільки порука є видом забезпечення виконання зобов'язань і при цьому водночас сама має договірний характер, на правовідносини поруки поширюються загальні положення про зобов'язання та про договори (розділи І та II книги 5 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Враховуючи характер поруки (похідний, залежний від основного зобов'язання), до істотних умов договору поруки слід віднести наступні: визначення зобов'язання, яке забезпечується порукою, його зміст та розмір, зокрема реквізити основного договору, його предмет, строк виконання тощо; обсяг відповідальності поручителя, оскільки згідно із частиною другою статті 553 ЦК України порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі, а частиною другою статті 554 ЦК України встановлено, що поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки; відомості про сторони: кредитора і поручителя; відомості про боржника (хоча він і не є стороною договору поруки, але згідно із частиною першою статті 555 ЦК України у разі одержання вимоги кредитора поручитель зобов'язаний повідомити про це боржника, а в разі пред'явлення до нього позову - подати клопотання про залучення боржника до участі у справі.

До поручителя, який виконав зобов'язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов'язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання (частина друга статті 556 ЦК України).

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Якщо в зобов'язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Суд встановив, що ухвалою Соснівського районного суду м. Черкас від 30 листопада 2010 року затверджена мирова угода, за умовами якої ОСОБА_5 визнав перед ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість, що утворилася за кредитним договором від 05 вересня 2007 року № 010/02-2/1232-07 в загальному розмірі 382 052,86 дол. США, що еквівалентно 3 032 735,60 грн, та заборгованість за кредитним договором від 19 липня 2007 року № 010/02-2/835-07 в загальному розмірі 253 238,68 дол. США, що еквівалентно 2 010 203,63 грн.

Мировою угодою передбачено, що ОСОБА_5 зобов'язується погасити заборгованість перед банком наступним чином: сплатити заборгованість за кредитним договорам на загальну суму 105 290,91 дол. США, що еквівалентно 835 799,23 грн, у строк до 10 січня 2011 року, в подальшому в період з 01 січня 2011 року до 31 грудня 2015 року щомісячно сплачувати заборгованість по 8 833,33 дол. США, що еквівалентно 70 118,97 грн, а в грудні 2015 року погасити повністю заборгованість за договорами.

27 травня 2013 року між ОСОБА_4 як поручителем та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» як кредитором на забезпечення виконання умов мирової угоди від 30 листопада 2010 року укладено договір поруки № 010/02-2/1332-07 п-3, за умовами якого ОСОБА_4 поручилася перед банком за виконання боржником ОСОБА_5 своїх кредитних зобов'язань в рамках мирової угоди, затвердженої ухвалою Соснівського районного суду м. Черкас від 30 листопада 2010 року.

Згідно з пунктом 1.1. договору поруки ОСОБА_4 зобов'язалася відповідати перед кредитором - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» разом із боржником ОСОБА_5 за належне виконання останнім кредитних зобов'язань, що витікають із умов мирової угоди.

Пунктом 1.2 договору поруки передбачено, що відповідальність поручителя обмежується сумою 1 500 000,00 грн.

Згідно з пунктом 2.2 договору поруки ОСОБА_4 як поручитель зобов'язується забезпечити виконання кредитних зобов'язань боржника ОСОБА_5, здійснивши на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» періодичні платежі по 500 000,00 грн кожний, а саме: 28 травня, 28 червня, 28 липня 2013 року.

У зв'язку із тим, що боржник ОСОБА_5 не виконав взяті на себе зобов'язання з повернення на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» кредитних коштів в рамках і в строки, передбачені умовами мирової угоди, вимоги банку були направлені на адресу поручителя ОСОБА_4 в межах суми зобов'язання для поручителя - 1 500 000,00 грн, передбаченої умовами договору поруки від 27 травня 2013 року.

У листі-вимозі від 28 травня 2013 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» запропонувало позивачу як поручителю виконати умови договору поруки від 27 травня 2013 року з урахуванням суми, якою обмежувалася відповідальність поручителя, а саме 1 500 000,00 грн і сплатити обумовлену суму періодичними платежами на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» по 500 000,00 грн кожний.

На виконання зобов'язань поручителя ОСОБА_4 сплатила на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» обумовлені договором поруки суми, а саме: 28 травня 2013 року - 500 000,00 грн; 26 червня 2013 року - 500 000,00 грн; 26 липня 2013 року - 500 000,00 грн.

Про повне виконання поручителем ОСОБА_4 взятих на себе зобов'язань за умовами договору поруки від 27 травня 2013 року свідчить також відповідь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на запит Апеляційного суду Черкаської області.

Наведеним вище спростовуються доводи касаційної скарги про те, що позивач не надала доказів повного виконання поручителем свого зобов'язання.

Встановивши факт повного виконання поручителем ОСОБА_4 своїх обов'язків за умовами договору поруки і фактичне погашення за боржника ОСОБА_5 заборгованості перед ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», правильно застосувавши норми матеріального права, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення із ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 сплачені нею за боржника кошти в межах зобов'язань поручителя, визначених умовами договору поруки від 27 травня 2013 року, а саме: 1 500 000,00 грн.

Доводи касаційної скарги про те, що суд апеляційної інстанції необґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі до розгляду справи про визнання договору поруки недійсним не знайшли свого підтвердження, оскільки суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про те, що пунктом 4 частини першої статті 201 ЦПК України 2004 року передбачений обов'язок суду зупинити провадження у справі у разі неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного, цивільного, господарського, кримінального чи адміністративного судочинства. Проте розгляд справи про визнання договору поруки недійсним не унеможливлює розгляд цієї справи.

Необґрунтованими є доводи касаційної скарги про те, що суд розглянув справу щодо спору про стягнення заборгованості за кредитним договором, який вже був предметом розгляду та щодо якого постановлена ухвала про затвердження мирової угоди, оскільки у цих справах містяться різні сторони, підстави та предмет позову.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

При вирішенні справи суд правильно визначив характер правовідносин між сторонами, вірно застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідив матеріали справи та надав належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції в частині вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_5 стягнення боргу в порядку зворотної вимоги за договором поруки - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Черкаської області від 12 грудня 2017 року в частині вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення боргу в порядку зворотної вимоги за договором поруки залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: С. Ю. Мартєв В. С. Висоцька С. П. Штелик