Постанова

Іменем України

20 червня 2018 року

м. Київ

справа № 758/10976/16-ц

провадження № 61-17377св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Журавель В. І., Крата В. І., Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - Публічне акціонерне товариство «Експериментальний механічний завод»,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Подільського районного суду м. Києва від 18 січня 2017 року у складі судді Супрун Г. Б. та на ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 04 жовтня 2017 року у складі суддів: Вербової І. М., Поливач Л. Д., Головачова Я. В.,

ВСТАНОВИВ :

У вересні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Експериментальний механічний завод» (далі - ПАТ «Експериментальний механічний завод») про стягнення заборгованості.

Посилаючись на невиконання відповідачем грошових зобов'язань, передбачених статтями 526, 530, 533, 556 ЦК України, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість, що виникла у зв'язку з невиконанням відповідачем договірних зобов'язань, підтверджених актом зарахування зустрічних позовних вимог від 27 липня 2016 року.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 18 січня 2017 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивач не довів факт наявності заборгованості відповідача перед ним внаслідок невиконання договірних зобов'язань, як не довів і підстави визначення розміру заборгованості.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 04 жовтня 2017 року рішення Подільського районного суду м. Києва від 18 січня 2017 року залишено без змін.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, щовисновки суду першої інстанції є обґрунтованими, і судом першої інстанції не допущено неправильного застосування норм матеріального права та порушень норм процесуального права.

24 жовтня 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшла касаційна скарга ОСОБА_4 на рішення Подільського районного суду м. Києва від 18 січня 2017 року та на ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 04 жовтня 2017 року, в якій він просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги.

Касаційна скарга ОСОБА_4 мотивована тим, що суди не встановили дійсні обставини справи та безпідставно, не оцінивши надані ним докази, вважали встановленими недоведені обставини.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 жовтня 2017 року відкрито касаційне провадження у даній справі та витребувано із Подільського районного суду м. Києва зазначену справу.

24 листопада 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшли заперечення публічного акціонерного товариства «Експериментальний механічний завод» на касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Подільського районного суду м. Києва від 18 січня 2017 року та на ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 04 жовтня 2017 року, які мотивовані тим, що судові рішення першої та апеляційної інстанцій є законними, обґрунтованими та ухваленими з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги є безпідставними.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 грудня 2017 року зазначену справу призначено до розгляду.

Статтею 388 ЦПК України, в редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набрав чинності 15 грудня 2017 року, визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Підпунктом 4 пункту першого Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

20 квітня 2018 року вказану справу передано до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Відповідно до положень частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Суди встановили, що 10 жовтня 2003 року між Українською державною інноваційною фінансово-кредитною установою та Відкритим акціонерним товариством «Експериментальний механічний завод» укладено кредитний договір про надання кредиту в сумі 5 000 000 грн на строк до 20 жовтня 2008 року зі сплатою 9% річних.

Внаслідок неналежного виконання Відкритим акціонерним товариством «Експериментальний механічний завод» передбачених кредитним договором зобов'язань виникла заборгованість відповідача, у зв'язку з чим Державна інноваційна фінансово-кредитна установа (далі - кредитна установа) неодноразово зверталася до господарського суду з позовами про стягнення заборгованості за кредитним договором з відповідача, і рішеннями Господарського суду міста Києва від 14 лютого та 11 липня 2008 року на її користь з ВАТ «Експериментальний механічний завод» стягнуто відповідно 1 007 378,62 грн та 613 116,16 грн заборгованості з урахуванням інфляційних втрат та трьох відсотків річних за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання.

22 січня 2008 року Державна інноваційна фінансово-кредитна установа (кредитор), ОСОБА_4 (поручитель) та ВАТ «Експериментальний механічний завод» (боржник) уклали договір поруки, відповідно до умов якого поручитель зобов'язався перед кредитором відповідати в повному обсязі за своєчасне і повне виконання боржником зобов'язань за договором про надання кредиту від 10 жовтня 2003 року.

На підставі платіжних доручень від 23 вересня, 08, 09, 15 та 17 жовтня 2008 року ОСОБА_4 як поручитель сплатив кредитору 2 411 867 грн кредитної заборгованості за кредитним договором від 10 жовтня 2003 року, на підтвердження чого надав суду фінансові документи (платіжні доручення) та виписку з банківського рахунку про рух коштів.

Відповідно до частини другої статті 556 ЦК України до поручителя, який виконав зобов'язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов'язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання.

17 жовтня 2008 року ОСОБА_4 і ВАТ «Експериментальний механічний завод» підписали Угоду про погашення боргу (далі - угода), якою відповідач як боржник визнав і підтвердив свій борг на користь позивача як кредитора в сумі 2 411 867 грн, що в еквіваленті за курсом НБУ на день укладення угоди складає 485 893,07 доларів США.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки рішеннями Господарського суду міста Києва від 14 лютого та 11 липня 2008 року з відповідача стягнуто заборгованість за кредитним договором на користь кредитної установи, яка не вбачала за необхідне пред'являти одночасно вимоги до поручителя, у позивача не було підстав сплачувати кредитну заборгованість за договором від 10 жовтня 2003 року у сумі 2 411 867 грн кредитній установі. При цьому суд з огляду на невідповідність указаного в угоді розміру кредитної заборгованості фактично наявній заборгованості поставив під сумнів дії голови правління відповідача, який підписав угоду.

Встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції не визначився з характером спірних правовідносин і нормами матеріального права, що їх регулюють, не з'ясував підстави позову ОСОБА_4, який, посилаючись на виконання своїх зобов'язань поручителя відповідача у кредитних зобов'язаннях, підтверджених відповідними доказами, просив стягнути з відповідача сплачену ним суму на підставі Угоди про погашення боргу, не встановив інші обставини, на які позивач посилався в обґрунтування своїх вимог, і не дав оцінку доказам, наданим на їх підтвердження, зокрема щодо підписання сторонами Акту зарахування зустрічних однорідних вимог від 27 липня 2016 року, ухвалив рішення на підставі припущень і сумнівів.

Апеляційний суд допущені судом першої інстанції порушення не усунув, характер спірних правовідносин не встановив і не визначився з нормами матеріального права, що їх регулюють, не надав відповідну оцінку наявним у матеріалах справи суперечливим доказам, зокрема, відповідям кредитної установи про відсутність даних про особу, що погашала заборгованість за кредитним договором, та наданим позивачем фінансовим (платіжним) документам і випискам з рахунків про рух коштів тощо.

Відповідно до положень статті 400 ЦПК України Верховний Суд не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

За таких обставин оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 18 січня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 04 жовтня 2017 року скасувати, направити справу на новий розгляд до Подільського районного суду м. Києва.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді Н. О. Антоненко

В. М. Журавель

В. І. Крат

В.П. Курило