Провадження №2/263/255/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 липня 2018 року м. Маріуполь

Жовтневий районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Музики О.М.,

за участю секретаря Рудь Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Маріуполі за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про вселення до квартири, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, третя особа: ОСОБА_3,

В С Т А Н О В И В:

1.виклад позиції позивачів та заперечень відповідачів.

Позивач звернувся до Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області із позовною заявою до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про вселення до квартири. На обґрунтування вимог позивач посилається на те, що він є сиротою. Батьки позивача: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 26 грудня 2006 року позбавлені батьківських прав відносно ОСОБА_1 14 червня 2010 року помер ОСОБА_4, 14 грудня 2015 року - ОСОБА_5 Позивач був влаштований до дитячого будинку «Центр опіки», а рішенням Жовтневої районної адміністрації від 28 лютого 2007 року переданий під опіку баби ОСОБА_6 З дня народження по теперішній час позивач зареєстрований за адресою проживання його батьків: АДРЕСА_1. Рішенням Жовтневої районної адміністрації ОСОБА_7 міської ради від 28 лютого 2007 року за малолітнім ОСОБА_1 закріплено житлову площу за адресою: АДРЕСА_1. 26 квітня 2016 року позивачу виповнилось 18 років. У вселенні до вказаної квартири йому перешкоджають ОСОБА_2 та ОСОБА_3, які також зареєстровані у вказаній квартирі. У звязку з чим, керуючись положеннями ст. 71 ЖК Української РСР, ст. 248 СК України, позивач просить суд вселити його до квартири за адресою: АДРЕСА_1, зобовязавши відповідачів не чинити йому перешкоди у цьому (а. с. 2-3).

04 грудня 2017 року до суду надійшла зустрічна позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, третя особа: ОСОБА_3 На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2 посилається на те, що її онук ОСОБА_1 на підставі рішення Жовтневої районної адміністрації ОСОБА_7 міської ради від 28 лютого 2007 року до досягнення ним 18-річного віку мав закріплену за ним житлову площу у квартирі, у якій вона на теперішній час мешкає за адресою: АДРЕСА_1. На її звернення до ОСОБА_1 щодо утримання вказаної квартири та співмешкання за адресою реєстрації не реагував. На теперішній час ОСОБА_1 більше 6 місяців не проживає у спірній квартирі за власним розсудом, особистих речей у вказаній квартирі не має, не приймає участь в утриманні житлового приміщення, позивач здійснює оплату комунальних послуг з урахуванням реєстрації місця проживання відповідача у вказаній квартирі. У звязку з чим, керуючись ст. ст. 47, 55 Конституції України, ст. ст. 71, 72 ЖК Української РСР, позивач за зустрічним позовом просить суд визнати ОСОБА_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 33-34).

10 січня 2018 року від ОСОБА_1 надійшли письмові заперечення на зустрічну позовну заяву, в яких він посилається на те, що після досягнення ним повноліття 25 квітня 2016 року він намагався проживати за своїм місцем реєстрації, у чому йому перешкоджали ОСОБА_2 та ОСОБА_3 24 червня 2016 року керівництво технікуму, де навчається позивач, звернулося до ОСОБА_2 та до Центру соціальних служб для сімї, молоді та спорту. 25 липня 2016 року відбулося позачергове сумісне засідання КСН «Надія» щодо конфлікту в його родині. У серпні 2016 року позивач звернувся до ОСОБА_7 міської ради щодо питання про надання доступу до квартири: АДРЕСА_1. 16 серпня 2016 року комісією КСН «Надія» за результатом виходу на місце складений акт про відмову ОСОБА_2 та її онуки від передачі ОСОБА_1 ключів від квартири. У звязку з цим, на теперішній час ОСОБА_1 вимушений винаймати житло, за яке сплачує 1500 грн. на місяць, тому посилання ОСОБА_2 на наявність у нього постійного житла не відповідає дійсності.

31 січня 2018 року від представника ОСОБА_2 ОСОБА_8 до суду надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено про те, що позивачем не надано доказів на підтвердження намагань домовитися із відповідачами щодо проживання у спірній квартирі. Лист керівництво технікуму, де навчається позивач, на який він посилається, відповідачі не отримували. Протокол засідання КСН «Надія», наданий позивачем є недопустимим доказом, оскільки у такому не зазначена кількість присутніх, наявність кворуму для прийняття рішень, порядок голосування, відсутні прізвища посадових осіб, що підписали протокол. Щодо акта від 16 серпня 2016 року, складеного КСН «Надія», то представник відповідача посилається на те, що діючим ЖК УРСР питання вселення та виселення осіб, віднесення осіб до членів родини наймача житлового приміщення вирішується перш за все із наймачем житлового приміщення. Але до основного наймача житла ОСОБА_2 із питанням про вселення ОСОБА_1 не звертався. Крім того, змістом акта є покази третіх осіб.

2.заяви та клопотання.

Клопотання позивача ОСОБА_1 про розгляд справи за його відсутності, в якому позовні вимоги підтримав та заперечував проти зустрічної позовної заяви (а. с. 70).

3.процесуальні дії суду.

Ухвала Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 28 вересня 2017року про звільнення позивача від сплати судового збору, відкриття провадження у справі та призначення справи до розгляду (а. с. 17).

Ухвала Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 28 вересня 2017 року про витребування у ОСОБА_2, ОСОБА_3 технічного паспорта на квартиру за адресою: АДРЕСА_1, плану указаної квартири (а. с. 18).

Ухвала Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 06 грудня 2017 року про прийняття до свого провадження зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, третя особа: ОСОБА_3 та обєднання в одне провадження з первісним позовом (а. с. 44).

Ухвала Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 06 лютого 2018 року про призначення справи до розгляду у підготовче судове засідання, розгляд справи за правилами загального позовного провадження, розяснення учасникам справи прав та строків подачі відзиву на позов, відповіді на відзив та заперечень (а. с. 65).

Ухвала Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 05 квітня 2018 року про закриття підготовчого провадження та призначення до судового розгляду по суті вказаної цивільної справи (а. с. 72).

Відповідно до пункту 9 розділу ХІІІ Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України, в редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України, в редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, провадження в цивільних справах здійснюються відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

У звязку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року, в редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року.

Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 у судовому засіданні позовні вимоги зустрічної позовної заяви підтримали у повному обсязі, у подальшому у судові засідання повторно не зявилися з невідомих суду причин, про дату та час судового засідання повідомлені у встановленому законом порядку, у звязку з чим, суд вважає за можливе відповідно до ч. 3 ст. 223 ЦПК України проводити розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв'язку з розглядом справи за відсутності учасників справи.

Судом досліджуються представлені письмові докази на підтвердження та спростування тих обставин, на які посилалася кожна із сторін, інших суду не представлено та про їх витребування перед судом не порушувалося клопотань.

Суд, вирішуючи питання, передбачені ст. ст. 12, 264 ЦПК України, виходить з такого.

4.фактичні обставини справи установлені судом.

Відповідно до ордеру, виданого Житлово-комунальним підприємством «Житло «Центр» від 10 червня 1985 року № 006495, квартира за адресою: пр. Леніна (Миру), 113а, кв. 44, м. Маріуполь, надана ОСОБА_2, родина якої складається із 2 осіб, до складу сімї входять: ОСОБА_9 та ОСОБА_10 (а. с . 74).

Відповідно до свідоцтва про народження серії І-НО № 047667, виданого Жовтневим відділом реєстрації актів громадянського стану м. Маріуполя від 23 червня 1998 року, батьками ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, є ОСОБА_4 та ОСОБА_11 (а. с. 9).

Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 26 грудня 2006 року ОСОБА_5 та ОСОБА_4 позбавлено батьківських прав відносно сина ОСОБА_1 та передано останнього під опіку органу опіки та піклування Жовтневого районного суду м. Маріуполя (а. с. 8-10).

Рішенням колегії Жовтневої районної адміністрації ОСОБА_7 міської ради від 28 лютого 2007 року № 55/н ОСОБА_6 призначено опікуном над малолітнім ОСОБА_1 та закріплено за ОСОБА_1 житлову площу за адресою: пр. Леніна (Миру), 113а, кв. 44, м. Маріуполь (а. с. 4).

Згідно зі свідоцтвом про смерть серії І-НО № 461695, виданим Приморським відділом реєстрації актів цивільного стану ОСОБА_7 міського управління юстиції Донецької області від 15 червня 2010 року, ОСОБА_4 помер 14 червня 2010 року (а. с. 5).

Відповідно до свідоцтва про смерть серії І-НО № 921359, виданого Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану ОСОБА_7 міського управління юстиції у Донецькій області від 15 грудня 2015 року, ОСОБА_5 померла 14 грудня 2015 року (а. с. 6).

Протоколом позачергового засідання КСН «Надія» від 25 липня 2016 року вирішено провести профілактичну бесіду з ОСОБА_2, сприяти ОСОБА_1 в оформленні документів та супроводу службою у справах сімї та молоді; комісійно вийти на адресу: АДРЕСА_1, та скласти акт обстеження (а. с. 14).

З листа ОСОБА_7 електромеханічного технікуму Міністерства освіти і науки України від 15 листопада 2017 року № 852 вбачається, що ОСОБА_1, який навчається у ОСОБА_7 електромеханічному технікумі Міністерства освіти і науки України, є круглою сиротою, з моменту народження та по теперішній зареєстрований за адресою: пр. Леніна (Миру), 113а, кв. 44, м. Маріуполь. Після досягнення повноліття ОСОБА_1 не зміг вселитися до вказаної квартири, у звязку із вчиненням ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в цьому перешкод (а. с. 24).

Відповідачами суду представлений акт без дати, складений КСН «Надія», про те, що ОСОБА_1 не проживає у квартирі за адресою: пр. Леніна (Миру), 113а, кв. 44, м. Маріуполь, з травня 2016 року (а. с. 38).

ОСОБА_7 електромеханічного технікуму Міністерства освіти і науки України від 24 травня 2016 року на імя ОСОБА_2 та ОСОБА_3 висловлене прохання надати можливість ОСОБА_1 вселитися до квартири за адресою: пр. Леніна (Миру), 113а, кв. 44, м. Маріуполь, та передати йому ключі від такої (а. с. 50).

ОСОБА_7 електромеханічного технікуму Міністерства освіти і науки України від 24 травня 2016 року повідомлено Центр соціальних служб для сімї, дітей та молоді, що за ОСОБА_1 закріплена житлова площа за адресою: пр. Леніна (Миру), 113а, кв. 44, м. Маріуполь, але сестра ОСОБА_3 та бабуся ОСОБА_2 перешкоджають йому у вселенні до вказаної квартири (а. с. 51).

Відповідно до відповіді Центральної районної адміністрації ОСОБА_7 міської ради від 16 серпня 2016 року № 3-1336-14/07-09 за дорученням заступника міського голови розглянуте звернення ОСОБА_1, за результатами якого повідомлено, що із ОСОБА_2 проведені неодноразові бесіди щодо неправомірності її дій відносно ненадання доступу ОСОБА_1 до квартири за адресою: пр. Леніна (Миру), 113а, кв. 44, м. Маріуполь. 16 серпня 2016 року складений акт КСН «Хмельницький», в якому зафіксований факт відмови ОСОБА_3 надати ОСОБА_1 ключі від вказаної квартири. Працівниками Центрального районного центру соціальних служб для сімї, молоді та спорту ОСОБА_7 міської ради надані юридичні розяснення та буде надана допомоги у вигляді складання позовної заяви до суду для вирішення квартирного питання (а. с. 53).

5. предметом спору (зміст спірних правовідносин) у справі є вселення та відповідно визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

5.1. представником відповідачів заявлено про визнання протоколу засідання КСН «Надія», наданого позивачем, недопустимим доказом, оскільки у такому не зазначена кількість присутніх, наявність кворуму для прийняття рішень, порядок голосування.

Зі змісту статті 12 Закону України «Про органи самоорганізації населення» вбачається, що питання, пов'язані з діяльністю органу самоорганізації населення вирішуються у порядку, передбаченому положенням про відповідний орган самоорганізації населення.

Відповідно до ст. 12, ч. ч. 1, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

На підставі викладеного, враховуючи, що представником відповідачів не надано доказів на підтвердження допущення порушення при складанні протоколу засідання КСН «Надія», зокрема не надано положення такого КСН, яким регулюється його діяльність, у звязку з чим у суду відсутні мотиви для визнання недопустимими та відхилення представлених доказів.

Разом з тим судом не може бути прийнятий акт без дати, складений КСН «Надія», оскільки такий у силу відсутності у ньому дати складання та відповідно визначеного періоду відсутності ОСОБА_1 є недостовірним та недостатнім доказом, як це передбачено ст. ст. 79, 80 ЦПК України, у звязку з чим судом відхиляється як доказ обставин, на які посилається ОСОБА_2 відповідно до цього акта.

5.2. представлені суду інші докази відповідають замісту статей 77 80 ЦПК України щодо належності, допустимості, достовірності кожного з них окремо та у своїй сукупності, та відповідно достатності їх для прийняття у справі законного та справедливого рішення.

6. оцінка аргументів сторін.

Проводячи оцінку аргументів сторін, які ґрунтуються на поданих доказах, суд приходить до висновку, що у своїй сукупності вони вказують на наявність підстав для вирішення судом питання щодо вселення ОСОБА_1 та за зустрічним позовом щодо визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, оскільки у позасудовому порядку сторони не змогли вирішити такі питання.

7. щодо порушеного права та ким воно порушено, то суд виходить з того, що порушено право ОСОБА_1 на проживання у закріпленому за ним житлі і право на захист у нього виникає на підставі ст. 9 ЖК УРСР. У той же час суд не вбачає законних підстав порушення прав ОСОБА_2

8. норми права, які застосовує суд та мотиви їх застосування.

Виходячи зі змісту позовних вимог, суд вважає, що між сторонами склалися правовідносини, що випливають із житлового законодавства, пов'язані з правом особи користуватися жилим приміщенням, яке закріплене за ОСОБА_1 як за дитиною-сиротою, тому при вирішенні спору між сторонами, слід керуватися Житловим та Цивільним кодексами України.

Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Стаття 47 Конституції України проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.

Повага до права людини на житло закріплена у ст. 8 Європейської Конвенції з прав людини і основоположних свобод. Ніхто не може примусово бути позбавлений житла, безпідставно виселений із нього або визнаний таким, що втратив право користування жилим приміщенням.

Згідно з правовою позицією Європейського суду з прав людини та відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантується кожній особі, окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла.

Відповідно до ст. 61 ЖК Української РСР, користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення, який укладається на підставі ордера на жиле приміщення.

Зі змісту ст. ст. 63, 64 ЖК Української РСР вбачається, що до членів сім'ї наймача належить дружина наймача, їхні діти та батьки. Членами сім'ї може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом із наймачем і ведуть із ним спільне господарство.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 64 ЖК Української РСР члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом ст. 65 ЖК Української РСР наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. У такому випадку особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 є бабусею ОСОБА_1 по материнській лінії, він зареєстрований у спірній квартирі, житлова площа у цій квартирі за рішення органу місцевого самоврядування закріплена за ОСОБА_1 як дитиною-сиротою.

Відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 9 ЖК УРСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

Відповідно до ч. 1 ст. 243 Сімейного Кодексу України, опіка, піклування встановлюється над дітьми-сиротами і дітьми, позбавленими батьківського піклування.

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 248 СК України, дитина, яка позбавлена батьківського піклування має право на збереження права користування житлом, у якому вона раніше проживала. У разі відсутності житла така дитина має право на його отримання відповідно до закону.

Частиною 2 ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Частиною 3 статті 25 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що у разі передачі дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, під опіку чи піклування, влаштування в будинки дитини, дитячі будинки, школи-інтернати, дитячі будинки сімейного типу та прийомні сім'ї жиле приміщення, в якому вони проживали, зберігається за дітьми протягом усього часу перебування їх в цих закладах, у опікунів чи піклувальників, дитячому будинку сімейного типу, прийомній сім'ї незалежно від того, чи проживають у жилому приміщенні, з якого вибули діти, інші члени сім'ї. Жиле приміщення, яке зберігається за дітьми, може бути передано в оренду іншим громадянам на строк до повернення дітей із зазначених закладів, від опікунів чи піклувальників, з прийомної сім'ї чи дитячого будинку сімейного типу.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 32 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» за дітьми-сиротами та дітьми, позбавленими батьківського піклування, а також особами з їх числа зберігається право на житло, в якому вони проживали з батьками, рідними до встановлення опіки, піклування, влаштування в прийомні сімї, дитячі будинки сімейного типу, заклади для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Місцеві державні адміністрації, органи місцевого самоврядування за місцем знаходження житла дітей несуть відповідальність за збереження зазначеного у частині першій цієї статті житла і повернення його дітям-сиротам та дітям, позбавленим батьківського піклування, а також особам з їх числа після завершення терміну перебування у сімї опікуна чи піклувальника, прийомній сімї, дитячому будинку сімейного типу, закладі для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування.

Жилі приміщення, в яких проживали діти-сироти та діти, позбавлені батьківського піклування, до влаштування їх у сімї громадян України, заклади для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, а також щодо яких є рішення суду, не можуть бути відчужені без отримання згоди на таке від органів опіки та піклування, яка може надаватися лише в разі гарантування збереження права на житло таких дітей.

Відповідно до ст. 71 ЖК УРСР жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім'ї понад шість місяців у випадку влаштування дитини (дітей) на виховання до родичів, опікуна чи піклувальника, у прийомну сім'ю, дитячий будинок сімейного типу, заклад для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, - протягом усього часу їх перебування у родичів, опікуна чи піклувальника, прийомній сім'ї, дитячому будинку сімейного типу, закладі для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 був влаштований до дитячого будинку «Центр опіки» як сирота, а з 28 лютого 2007 року переданий під опіку своїй бабусі по батьковій лінії ОСОБА_6, 25 квітня 2016 року йому виповнилося 18 років, він намагався добровільно вселитися до спірної квартири, житлова площа в якій закріплена за ним, однак відповідачі, не визнаючи його права користування житловою площею у цій квартирі, здійснюють йому перешкоди, у звязку з чим суд дійшов висновку, що відповідачами за первісним позовом порушуються житлові права позивача, за ним у силу ст. 248 СК України та п. 3 ч. 3 ст. 71 ЖК Української РСР збереглося право користування квартирою, тому його вимоги про вселення є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

У зустрічній позовній заяві про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням ОСОБА_2 посилається на положення ст. ст. 71, 72 ЖК УРСР.

Статтею 72 цього Кодексу передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Особа підлягає визнанню такою, що втратила право користування жилим приміщенням, у разі доведеності не користування приміщенням понад встановлені строки без поважних причин. У разі розгляду такого спору встановленню підлягають причини відсутності особи понад встановлені строки в жилому приміщенні.

Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, в зв'язку з чим указане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин справи.

Виходячи з аналізу даної норми для визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщеннями необхідними є дві умови: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин.

З огляду на наявність встановлених судом обставин щодо не допуску ОСОБА_1 до спірної квартири та листів до органу місцевого самоврядування, та відповідачів про те, що позивач неодноразово намагався вирішити питання щодо вселення до закріпленого за ним житла у позасудовий спосіб, необхідно дійти висновку, що причини непроживання ОСОБА_1 у спірній квартирі є поважними, оскільки це є наслідком неприязних відносин між членами сім'ї, які є відповідачами, і за таких обставин дії відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 щодо перешкоджання ОСОБА_1 у користуванні квартирою є неправомірними і такими, що порушують його охоронюване законом право на житло, тому вимоги за зустрічним позовом не грунтунтуються на дійсних обставинах справи та задоволенню не підлягають.

9. розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених позовних вимог.

Ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 28 вересня 2017року ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору.

Відповідно до пп. 2 п. 4 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір за подання до суду позовної заяви немайнового характеру заяви, яка подана фізичною особою справляється у розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Стаття 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» встановлює прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2017 року у розмірі 1600 гривень.

Тобто ставка судового збору за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою з 1 січня 2017 року становила 640 гривень.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, то у відповідності до положень ч. 9 ст. 10, ч. 6 ст. 141 ЦПК України, в редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, ці витрати підлягають стягненню з відповідачів у дольовому порядку пропорційно до розміру задоволених вимог в дохід держави.

При подачі зустрічного позову до суду ОСОБА_2 сплачений судовий збір у розмірі 640 грн., який пов'язаний із розглядом справи, відповідає вимогам ст. 4 Закону України «Про судовий збір», зокрема щодо розміру його сплати при подачі позову, тому з урахуванням висновку суду про відмову у задоволення позову, такий покладається на позивача за зустрічним позовом.

Керуючись ст. ст. 9, 61, 64, 71, 72 ЖК УРСР, ст. 32 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування», ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства», ст. ст. 243, 248 СК України, ст. ст. 4, 12, 13, 7681, 84, 89, 141, 200, 206, 263265 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про вселення до квартири задовольнити.

Вселити ОСОБА_1 до квартири за адресою: пр. Леніна (Миру), 113а, кв. 44, м. Маріуполь.

У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, третя особа: ОСОБА_3, - відмовити.

Сплачений ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 640 грн. покласти на неї.

Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3 у дольовому порядку судовий збір у розмірі 640 (шістсот сорок) гривень, по 213,3 гривень з кожної, на користь держави.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Донецької області через Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Із повним текстом рішення суду можна ознайомитися у Єдиному державному реєстрі судових рішень за адресою: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Відомості про сторін у справі:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрований за адресою: пр. Леніна (Миру), 113а, кв. 44, м. Маріуполь;

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, паспорт серії СВ № 762747, зареєстрована за адресою: пр. Леніна (Миру), 113а, кв. 44, м. Маріуполь;

ОСОБА_3, зареєстрована за адресою: пр. Леніна (Миру), 113а, кв. 44, м. Маріуполь.

Перша маріупольська державна нотаріальна контора,

Суддя О.М. Музика