Справа № 161/2454/18 Головуючий у 1 інстанції: Олексюк А.В.
Провадження № 22-ц/773/721/18 Категорія: 59 Доповідач: Киця С. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 червня 2018 року місто Луцьк

Апеляційний суд Волинської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Киці С.І.,

суддів Бовчалюк З.А., Здрилюк О.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за позовом Департаменту соціальної політики Луцької міської ради до ОСОБА_1 про стягнення неправильно виплаченої допомоги, за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 квітня 2018 року,

в с т а н о в и в:

У лютому 2018 року Департамент соціальної політики Луцької міської ради звернувся в суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення надміру виплачених коштів, мотивуючи вимоги тим, що відповідачу було призначено державну соціальну допомогу, як малозабезпеченій сім'ї на період з 01липня 2017 року по 13 жовтня 2017 року в сумі 3352,25 грн на місяць, та з 14 жовтня 2017 року по 31 грудня 2017 року в розмірі 3620,76 грн. на підставі поданих ОСОБА_1 документів. Відповідно до інформації, наданої Луцьким міським центром зайнятості та отриманої позивачем 20 жовтня 2017 року, з 21 серпня 2017 року припинено реєстрацію відповідача, як безробітної на підставі абзацу 1 підпункту 2 пункту 37 Порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2013 року, зокрема у зв'язку з невідвідуванням без поважних причин центру зайнятості протягом 30 робочих днів. На підставі цього, позивач провів перерахунок раніше призначеної відповідачу допомоги за період з 01 вересня 2017 року по 30 листопада 2017 року та визначив розмір надмірно сплачених коштів у вигляді соціальної допомоги малозабезпеченим сім'ям в сумі 10481,17 грн. Посилається на те, що відповідач у добровільному порядку не повернула безпідставно отримані нею кошти.

Просить стягнути з ОСОБА_1 надмірно отримані кошти у вигляді державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім'ям в розмірі 10481,17 грн.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 квітня 2018 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Департаменту соціальної політики Луцької міської ради 10481,17 грн. надмірно виплаченої державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім'ям та 1762 грн. судового збору.

Відповідач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність та необгрунтованість рішення суду, неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просила рішення скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову. Апеляційна скарга мотивована тим, що позивачем не доведено належними доказами факт працевлаштування відповідача, а також підтвердження того, що остання ознайомлювалась із рішенням центру зайнятості про припинення реєстрації як безробітної.

У відзиві на апеляційну скаргу Департамент соціальної політики Луцької міської ради, спростовуючи доводи скарги, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін. Зазначає, що посилання на ч.1 ст. 1215 ЦК України є безпідставними, оскільки була недобросовісність з боку відповідача, а саме неподання інформації про зміну обставин, які впливають на умови отримання соціальної допомоги.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Згідно з ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною 13 статті 7 ЦПК України встановлено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач свідомо приховувала відомості, які впливають на право отримання нею соціальної допомоги малозабезпеченим сім'ям, що свідчить про її недобросовісність.

Такий висновок відповідає вимогам закону та обставинам справи.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 05 липня 2018 року відповідач звернулася до Департаменту соціальної політики Луцької міської ради із заявою про призначення державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім'ям відповідно до Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім'ям». 12 липня 2017 року прийнято рішення Департаментом про призначення та виплату допомоги у період з 01 липня 2017 року по 13 жовтня 2017 року та з 14 жовтня 2017 року по 31 грудня 2017 року.

Згідно інформації Луцького міського центру зайнятості від 19.10.2017 року, з 21 серпня 2017 року припинено реєстрацію ОСОБА_1, як безробітної у зв'язку з невідвідуванням без поважних причин центру зайнятості протягом 30 робочих днів.

На підставі зазначеної інформації, 3 листопада 2017 року позивач провів перерахунок раніше призначеної відповідачу допомоги та визначив обсяг надміру виплачених коштів в розмірі 10481,17 грн. (за вересень 2017 року-3352,25 грн., за жовтень 2017 року -3508,16 грн., листопад 2017 року -3620,76 грн.).

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім'ям», державна соціальна допомога малозабезпеченим сім'ям - це щомісячна допомога, яка надається малозабезпеченим сім'ям у грошовій формі в розмірі, що залежить від величини середньомісячного сукупного доходу сім'ї.

Згідно зі ст. 5 вказаного Закону, розмір державної соціальної допомоги визначається як різниця між прожитковим мінімумом для сім'ї та її середньомісячним сукупним доходом, який обчислюється за методикою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, але цей розмір не може бути більшим ніж 75 відсотків прожиткового мінімуму для сім'ї.

Пунктом 25 Порядку призначення і виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім'ям, затвердженого Постановою КМУ від 24.02.2003 року № 250, визначено, що у разі припинення реєстрації як безробітної особи, яка включена до складу сім'ї, з причин, передбачених абзацами сімнадцятим (крім припинення реєстрації у разі працевлаштування самостійно), дев'ятнадцятим - двадцять другим підпункту 1 і підпунктом 2 пункту 37 Порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 березня 2013 р. N 198 (Офіційний вісник України, 2013 р., N 26, ст. 859), - з місяця, що настає за місяцем, в якому припинено реєстрацію безробітного за інформацією центрів зайнятості.

Відповідно до п. 28 Порядку, якщо сім'єю приховано або навмисно подано недостовірні дані про її доходи та майновий стан, що вплинуло на встановлення права на призначення соціальної допомоги та визначення її розміру, внаслідок чого були надміру виплачені кошти, органи соціального захисту населення: визначають обсяг надміру виплачених коштів та встановлюють строки їх повернення залежно від матеріального стану сім'ї; повідомляють уповноваженого представника малозабезпеченої сім'ї про обсяг надміру виплачених коштів та строки їх повернення; у разі врахування надміру виплачених коштів при виплаті соціальної допомоги у наступні періоди провадять щомісячні відрахування на підставі своїх рішень у розмірі не більш як 20 відсотків суми, що підлягає виплаті; у разі неповернення надміру виплачених коштів добровільно в установлені строки вирішують питання про їх стягнення у судовому порядку.

Відповідно до ст. 1212 ЦК України, особа яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на вимоги ч.1 ст. 1215 ЦК України є безпідставними, оскільки даною нормою передбачено, що не підлягає поверненню безпідставно набута, зокрема, допомога, за відсутністю в тому числі й недобросовісності з боку відповідача.

Про недобросовісність відповідача, в даному випадку, свідчить не подання інформації про зміну обставин, які впливають на умови отримання ним соціальної допомоги - припинення реєстрації як безробітної.

Письмові звернення (повідомлення) Департаменту соціальної політики Луцької міської ради від 08 листопада 2017 року за №11.5-7/20015 доводять, що відповідачу було відомо про наявність рішення позивача щодо припинення їй призначених раніше виплат та запропоновано в добровільному порядку повернути на відповідний рахунок департаменту надміру виплачені кошти.

Доводи апеляційної скарги щодо надання позивачем доказів про працевлаштування відповідача, не заслуговують на увагу колегії суддів, з огляду на їх безпідставність.

Згідно з п.п.8 п.2.2 Наказу Міністерства праці та соціальної політики України від 19.09.2006р. № 345 "Про затвердження інструкції щодо порядку оформлення і ведення особових справ отримувачів усіх видів соціальної допомоги», заявник в обов'язковому порядку повинен бути попереджений, що своїм підписом він підтверджує, що всі наведені відомості є повними і точними, що громадяни, зареєстровані в житловому приміщенні (будинку), та члени їх сімей, які претендують на отримання соціальної допомоги, інших джерел доходів і натуральних надходжень не мають, що цим підписом заявник дає згоду на отримання органами праці та соціального захисту населення додаткової інформації щодо себе, усіх зареєстрованих у житловому приміщенні (будинку) осіб та членів їх сімей, необхідної для вирішення питання щодо надання допомоги.

Отже ОСОБА_1, звертаючись до позивача із заявою на призначення їй даного виду соціальної допомоги була ознайомлена під підпис із умовами отримання допомоги, тому вона могла і повинна була передбачити ту обставину, що допущення нею даного виду порушення (невідвідування без поважних причин центр зайнятості протягом 30 робочих днів) її буде знято з обліку як безробітну та відмовлено у виплаті допомоги.

Відповідності до ст.ст. 76, 77, 79, 80, 81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказів на підтвердження доводів апеляційної скарги відповідач суду не надала.

Судом першої інстанції були правильно застосовані норми матеріального та процесуального права. Доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, а тому рішення суду слід залишити без змін.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах.

Керуючись ст.ст. 368, 369, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 квітня 2018 року в даній справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді