Постанова

Іменем України

13 червня 2018 року

м. Київ

справа № 760/19055/15-ц

провадження № 61-8393св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного

цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А. (суддя-доповідач),

суддів: Карпенко С. О., Кузнєцова В. О., Ступак О. В., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідачі: ОСОБА_2, Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Провідна»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Апеляційного суду міста Києва від 22 березня 2016 року у складі колегії суддів: Антоненко Н. О., Стрижеуса А. М., Шкоріної О. І.,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» (далі - ПрАТ «СК «Провідна») про відшкодування шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП).

На обґрунтування заявлених вимог ОСОБА_1 посилалася на те, що 02 грудня 2014 року о 07 годині 50 хвилин на вулиці Чорновола, 25 в місті Києві ОСОБА_2, керуючи автомобілем «FordFocus», державний номерний знак НОМЕР_1, не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «DaihatsuSirion», державний номерний знак НОМЕР_2, під її керуванням. Постановою Шевченківського районного суду міста Києва від 11 грудня 2014 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного, правопорушення передбаченого статтею 124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 340 грн на користь держави. Внаслідок ДТП її автомобіль зазнав механічних пошкоджень. На момент ДТП відповідальність ОСОБА_2 була застрахована в ПрАТ «СК «Провідна». Згідно з висновком автотоварознавчого дослідження спеціаліста від 17 грудня 2014 року № 1162/14-12 вартість відновлювального ремонту її автомобіля становить 32 700,09 грн. Ця сума була перерахована їй 19 лютого 2015 року. Однак нею сплачено суб'єкту підприємницької діяльності ОСОБА_3 83 650 грн вартості деталей та запчастин, необхідних для відновлювального ремонту її автомобіля. 09 вересня 2015 року на рахунок ТОВ «ЮТАК-Сервіс» нею також сплачено 26 150 грн. З урахуванням виплат, що були здійсненні ПрАТ «СК «Провідна», на відновлення належного їй автомобіля було витрачено грошові кошти в сумі 109 800 грн. Таким чином, різниця складає 77 099,91 грн, з яких 17 299,91 грн має відшкодувати ПрАТ «СК «Провідна», та 59 800 грн - ОСОБА_2 Враховуючи викладене, просила задовольнити позов.

Рішенням Солом'янського районного суду міста Києва від 07 грудня 2015 року у складі судді Оксюти Г. Г. у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідачами було повністю відшкодовано заподіяну позивачу майнову шкоду, розмір якої визначений належним експертом і позивачем не оспорювався. ОСОБА_1 не проводила автотоварознавче дослідження з визначення розміру матеріального збитку. Ремонтні роботи автомобіля здійснені через сім місяців після виплати страхового відшкодування на власний розсуд позивача, доцільності виконання таких робіт вона не довела.

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 22 березня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 07 грудня 2015 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 59 800 грн матеріальної шкоди, 598 грн та 457 грн судового збору, а всього стягнуто 60 855,97 грн. В іншій частині рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 07 грудня 2015 року залишено без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що звертаючись з цим позовом, ОСОБА_1 просила стягнути з ОСОБА_2 саме різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, на підтвердження реальних збитків надала відповідні докази. Передбачених законом підстав для додаткового стягнення будь-яких сум зі страхової компанії немає, оскільки вона фактично здійснила виплату страхового відшкодування, розмір якого ніким не оспорений.

У квітні 2016 року ОСОБА_2 подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення Апеляційного суду міста Києва від 22 березня 2016 року і залишити в силі рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 07 грудня 2015 року.

Касаційна скарга ОСОБА_2 обґрунтована тим, що між ним та ПрАТ «СК «Провідна» було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС/5034891. Для визначення розміру майнової шкоди, завданої ОСОБА_1, страховою компанією було замовлено проведення автотоварознавчого дослідження у експерта Центру незалежних експертиз ОСОБА_4, за висновком якого вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «DaihatsuSirion» з врахуванням зносу склала 32 950,09 грн, а без врахування зносу - 48 904,61 грн. Зазначений висновок був складений відповідно до вимог законодавства і позивачем не оскаржувався. ОСОБА_1 надала свою згоду на виплату їй відшкодування в розмірі 32 700,09 грн, тобто погодилася з визначеним розміром заподіяної майнової шкоди. Ним було відшкодовано франшизу в розмірі 500 грн шляхом перерахунку цих коштів на картковий рахунок позивача. Апеляційний суд неправильно визначив розмір заподіяної майнової шкоди, виходячи з витрат позивача, які вона нібито понесла на відновлення пошкодженого автомобіля. Вказаний позивачем обсяг проведених робіт та вартість запасних частин є завищеними. ОСОБА_1 проведено заміну деяких запчастин, які за висновком експерта підлягали лише ремонту. Позивач не проводила повторного експертного дослідження і не визначала розміру заподіяних збитків згідно з вимогами закону.

Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 квітня 2016 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з Солом'янського районного суду міста Києва.

У травні 2016 року ОСОБА_1 подала заперечення на касаційну скаргу, які обґрунтувала тим, що скарга базується лише на формальних, алогічних та заплутаних міркуваннях, не підтверджених ані фактами, ані конкретними нормами законодавства. Для відновлення автомобіля вона придбала деталі/запасні частини, необхідні для його ремонту після ДТП, на суму 83 650 грн. Їх вартість значно нижча, ніж вартість аналогічних деталей/запасних частин у офіційного дилера - ТОВ «ДІАС Україна» (125 616 грн). Вона надала всі необхідні документи, що підтвердили факт їх придбання та оплату робіт з відновлення автомобіля після ДТП. Об'єктивно оцінивши всі обставини та докази у справі, апеляційний суд ухвалив законне та справедливе рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права України.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 липня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексуУкраїни в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - ЦПК України) касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Статтею 388 ЦПК України визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У лютому 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ цивільну справу № 760/19055/15-ц передано до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до статті 213 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року в редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваного судового рішення (далі - ЦПК України 2004 року), рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення апеляційного суду не відповідає.

За загальними правилами статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно з частиною першою статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Загальні підстави відшкодування шкоди визначені статтею 1166 ЦК України, згідно з частинами першою, другою якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Статтею 979 ЦК України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування). До відносин, що випливають із обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Згідно зі статями 7, 8 Закону України «Про страхування» страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів в Україні здійснюється обов'язково. Cтрахова компанія при настанні страхового випадку сплачує страхувальнику страхове відшкодування.

Статтею 25 Закону України «Про страхування» передбачено, що здійснення страхових виплат проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника і страхового акта, який складається страховиком або уповноваженою особою, у формі, що визначається страховиком.

До сфери обов'язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV).

Метою здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон № 1961-IV (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV).

Згідно зі статтею 6 Законом № 1961-IV страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на це, подає страховику відповідну заяву. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Сторонами договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу.

Завдання потерпілому шкоди внаслідок ДТП особою, цивільна відповідальність якої застрахована, породжує деліктне зобов'язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди у повному обсязі відповідає обов'язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у якому потерпілий так само має право вимоги до боржника (у договірному зобов'язанні ним є страховик).

Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань - деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.

Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до статей 28, 29 Закону № 1961-IV шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов'язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров'я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Судами встановлено, що 02 грудня 2014 року о 07 годині 50 хвилин у місті Києві на вулиці Чорновола, 25 ОСОБА_2, керуючи автомобілем марки «FordFocus», державний номерний знак НОМЕР_1, під час руху не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечної дистанції та здійснив зіткнення з автомобілем «DaihatsuSirion», державний номерний знак НОМЕР_2, який у свою чергу зіткнувся з автомобілем «ВАЗ», державний номерний знак НОМЕР_3, що призвело до пошкодження автомобілів.

Внаслідок ДТП автомобілю «DaihatsuSirion», державний номерний знак НОМЕР_2, власником якого є ОСОБА_1, завдано механічних пошкоджень.

Постановою Шевченківського районного суду міста Києва від 11 грудня 2014 року ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого статтею 124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 340 грн на користь держави.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована у ПрАТ «СК «Провідна» згідно з полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС/5034891, забезпеченим транспортним засобом за яким був автомобіль «FordFocus», державний номерний знак НОМЕР_1.

02 грудня 2014 року ОСОБА_1 звернулася до ПрАТ «СК «Провідна» із заявою про виплату страхового відшкодування.

З метою визначення розміру матеріального збитку, який був завданий ОСОБА_1 внаслідок ДТП, що мала місце 02 грудня 2014 року, ПрАТ «СК «Провідна» було замовлено проведення автотоварознавчого дослідження суб'єкту підприємницької діяльності фізичній особі ОСОБА_5

Згідно з висновком автотоварознавчого дослідження спеціаліста від 17 грудня 2014 року № 1162/14-12 вартість майнового збитку, завданого власнику автомобіля DaihatsuSirion», державний номерний знак НОМЕР_2, становить 32 950,09 грн. У випадку знаходження додаткових дефектів і їх документального підтвердження допускається складення додатку до цього акта.

Вказаний висновок спеціаліста не оскаржувався, позивач надала свою згоду на виплату їй відшкодування в розмірі 32 700,09 грн.

Отже, ПрАТ «СК «Провідна» та ОСОБА_1 дійшли згоди про розмір страхового відшкодування.

Зазначена ДТП визнана ПрАТ «СК «Провідна» страховим випадком, у зв'язку з чим 17 лютого 2015 року ОСОБА_1 було перераховано страхове відшкодування у розмірі 32 700,09 грн.

Відповідно до статті 9 Закону України «Про страхування» франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

Пунктом 2 договору страхування № АС/5034891 передбачена франшиза у розмірі 500 грн.

ОСОБА_2 було відшкодовано позивачу франшизу в розмірі 500 грн шляхом перерахунку цих коштів на її картковий рахунок.

ОСОБА_1 відремонтувала свій автомобіль, за що сплатила суб'єкту підприємницької діяльності ОСОБА_3 83 650 грн та товариству з обмеженою відповідальністю «ЮТАК-Сервіс» - 26 150 грн.

Всього позивачем на відновлення належного їй автомобіля було витрачено 109 800 грн з урахуванням виплат, що були здійснені ПрАТ «СК «Провідна». Різниця складає 77 099,91 грн, з яких позивач просила стягнути 17 299,91 грн з ПрАТ «СК «Провідна» та 59 800 грн - з ОСОБА_2

Судом першої інстанції встановлено, що отримавши страхове відшкодування у лютому 2015 року, позивач здійснила ремонт пошкодженого автомобіля у вересні 2015 року, тобто через сім місяців, та не проводила автотоварознавчого дослідження з визначення розміру матеріального збитку.

Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 просила стягнути частину грошових коштів як різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою.

Статтями 10, 60 ЦПК України 2004 року передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Принцип змагальності під час розгляду справи визначає можливості й обов'язки сторін щодо доказування.

Страховиком ПрАТ «СК «Провідна» у порядку, встановленому чинним законодавством України та договором страхування, здійснено необхідні дії щодо визначення розміру шкоди, завданої у ДТП, та виплати страхового відшкодування.

Таким чином, обов'язок доведення наявності шкоди у розмірі, більшому ніж встановленовисновком автотоварознавчого дослідження, проведеного на замовлення страховика, покладається на позивача, який звертається до суду за захистом свого порушеного права.

Позивачем не спростовано висновок автотоварознавчого дослідження спеціаліста від 17 грудня 2014 року № 1162/14-12 щодо розміру завданої шкоди. ОСОБА_1 не звернулася до спеціаліста для складення додатку, що було передбачено цим висновком, не заявила клопотання про проведення автотоварознавчої експертизи для підтвердження доцільності та розміру грошових коштів, необхідних для проведення відновлювального ремонту. Тобто позивач не довела належними і допустимими доказами тих обставин, на які вона посилалася як на підставу своїх вимог.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог у зв'язку з недоведеністю позивачем розміру завданої їй майнової шкоди. При цьому місцевим судом дана належна правова оцінка доказам ОСОБА_1 щодо понесених нею витрат на ремонт автомобіля і встановлено, що ці докази не свідчать про визначення розміру шкоди в порядку, встановленому законом.

Безпідставно скасувавши законне й обґрунтоване рішення суду першої інстанції, апеляційний суд припустився помилки у застосуванні вищенаведених норм матеріального права та порушив норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору, в порушення вимог статей 10, 57, 60, 212, 303 ЦПК України 2004 року не дав належної правової оцінки зібраним у справі доказам.

Згідно зі статтею 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Оскільки судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону, то рішення апеляційного суду необхідно скасувати і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Керуючись статтями 400, 409, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Апеляційного суду міста Києва від 22 березня 2016 року скасувати.

Рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 07 грудня 2015 року залишити в силі.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук
Судді: С. О. Карпенко В. О. Кузнєцов
О. В. Ступак Г. І. Усик