АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2018 року

м. Харків

Справа № 642/144/18

Провадження № 22-ц/790/3232/18

Апеляційний суд Харківської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: судді Тичкової О.Ю.,

суддів: Котелевець А.В., Піддубного Р.М.,

сторони справи:

позивач - ОСОБА_1

представник позивача - ОСОБА_2

відповідач - Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Південна залізниця» виробничий підрозділ «Харківська дирекція залізничних перевезень»

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Південна залізниця» на рішення Ленінського районного суду міста Харкова від 03 квітня 2018 рокуу складі судді Бондаренко В.В., -

встановив:

У січні 2018 року ОСОБА_2, яка діяла в інтересах ОСОБА_1, звернулася до суду із позовом. Після збільшення позовних вимог просила стягнути з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Південна залізниця» виробничий підрозділ «Харківська дирекція залізничних перевезень» (надалі ПАТ «Українська залізниця») на користь ОСОБА_1 одноразово суму компенсації за несвоєчасну виплату втраченого заробітку в розмірі 58 756 грн. 96 коп., одноразово суму компенсації за несвоєчасну виплату допомоги по догляду в розмірі 43 741 грн. 36 коп. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 440 грн.

Позовні вимоги мотивовано тим, що на підставі рішень Апеляційного суду Харківської області від 19 листопада 2003 року по справі № 22-а-3279/2003 року та Ленінського районного суду м. Харкова від 10 червня 2005 року зі Статутного територіально-галузевого обєднання «Південна залізниця» (надалі СТГО «Південна залізниця») на користь ОСОБА_1 було стягнуто грошові кошти в якості відшкодування шкоди, завданої ушкодженням здоровя, що спричинило каліцтво. Зобовязано СТГО «Південна залізниця» проводити відповідний перерахунок стягнутих коштів у відповідності до чинного законодавства.

Оскільки відповідач свого обовязку щодо проведення перерахунку належних позивачу коштів добровільно не проводив, рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 15 травня 2017 року з ПАТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 стягнуто одноразово заборгованість по відшкодуванню втраченого заробітку за період з 01.01.2007 по 31.12.2016 року у розмірі 45 196 грн. 77 коп., заборгованість щодо виплат на постійний сторонній догляд та побутове обслуговування за період з 01.01.2008 по 01.08.2016 року у розмірі 37 518 грн. 75 коп., а всього 82 715 грн. 52 коп. Стягнуто щомісячно починаючи з 01.01.2017 року довічно втрачений заробіток у розмірі 1280 грн.; витрати на постійний сторонній догляд та побутове обслуговування у розмірі 2 400 грн., а всього 3 680 грн. з подальшим перерахунком у відповідності до чинного законодавства. Зазначене рішення суду було виконане відповідачем червні 2017 року.

Посилаючись на те, що порушення термінів виплати належних ОСОБА_1 сум призвели до втрати частини доходу, ОСОБА_2 вважала, що стягнуті за рішеннями суду кошти підлягають коригуванню у звязку із зростанням цін на споживчі товари та послуги в порядку, встановленому ст. 34 Закону України «Про оплату праці» та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням термінів їх виплати, затвердженому постановою Кабінету міністрів України від 21.02.2001 року № 159 (надалі Порядок).

Також представник позивача, посилаючись на ст. 133,137 ЦПК України, просила стягнути з відповідача понесені ОСОБА_1 витрати на професійну правову допомогу у розмірі 5 440 грн. відповідно до договору про надання правової допомоги від 09 січня 2018 року.

Рішенням Ленінського районного суду міста Харкова від 03 квітня 2018 року позов задоволено. Стягнуто з ПАТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 58 756 грн. 96 коп. одноразової суми компенсації за несвоєчасну виплату втраченого заробітку, 43 741 грн. 36 коп. одноразової суми компенсації за несвоєчасну виплату допомоги по догляду та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 440 грн. Додатковим рішенням цього ж суду з ПАТ «Українська залізниця» стягнуто на користь держави 1 024 грн. 98 коп. судового збору.

В апеляційній скарзі ПАТ «Українська залізниця», посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, просило скасувати рішення суду, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішеннями судів не був встановлений термін виплат сум втраченого заробітку та допомоги по догляду, їх щомісячне нарахування не проводилося. Витрати на сторонній та побутовий догляд не входять до грошових доходів, що підлягають компенсації. Вимоги закону України «Про оплату праці» і Порядку до спірних правовідносин не застосовуються, тому що позивачу було завдано шкоди джерелом підвищеної небезпеки. Також апелянт посилався необґрунтованість витрат на правову допомогу, оскільки позивач не скористався можливістю отримати безоплатну правову допомогу

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 проти задоволення апеляційної скарги заперечувала, посилаючись на те, що необхідність виплат зумовлена травмою ОСОБА_1 під час перебування у трудових відносинах з ПАТ «Українська залізниця», і згідно законодавства він не має права на безоплатну правову допомогу, тому скористався своїм правом отримати оплачувану правову допомогу.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 суд першої інстанції керувався КЗпП, Законом України «Про оплату праці», Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у звязку із порушенням термінів їх виплати, затвердженим Постановою КМУ від 21 лютого 2001 року № 159 (надалі Порядок № 159 від 21.02.2001 року), Положенням про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням термінів її виплат, затвердженим постановою КМУ від 20.12.1997 року № 1427 і виходив з того, що попередніми рішеннями судів було встановлено обовязок ПАТ «Українська залізниця» виплачувати позивачу втрачений заробіток і допомогу по догляду. Несвоєчасне виконання вказаного обовязку тягне за собою виплату компенсації як за несвоєчасний розрахунок роботодавця із працівником. Також суд першої інстанції виходив з доведеності витрат ОСОБА_1 на правову допомогу.

Колегія суддів з такими висновками суду не погоджується за таких підстав.

Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 19.11.2003 року (а.с. 17 18)встановлено, що з 1984 року по 1992 рік ОСОБА_1 перебував зі СТГО «Південна залізниця» у трудових відносинах, працював слюсарем по ремонту, відновленню та огляду підземних водостоків. 10.06.1992 року, по закінченню робочої зміни, по дорозі до дому він отримав травму від джерела підвищеної небезпеки, в результаті чого втратив професійну працездатність на 80%.

Задовольняючи позов про відшкодування шкоди, суд апеляційної інстанції керувався правилами ст.ст. 440,441,450, 451,457 ЦК України ( в редакції 1963 року), п.10 Постанови Пленуму ВСУ № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди». При визначенні ступеня втрати працездатності, розміру втраченого заробітку і додаткових витрат на соціальну допомогу, суд за аналогією закону ( ч.3 ст.11 ЦПК України (в редакції, що діяла на час розгляду справи)) застосував положення постанови КМУ від 23.06.1993 р. № 472 «Про затвердження Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я пов`язаним з виконанням ним трудових обов'язків».

При цьому на користь позивача в рахунок відшкодування шкоди було стягнуто одноразово втрачений заробіток у розмірі 435,16 грн., на постійний сторонній догляд 1049,32 грн., на побутове обслуговування 524,66 грн., а всього 2009,14 грн. Стягнуто безстроково на користь ОСОБА_1 зі СТГО «Південна залізниця» щомісячно з 1 серпня 2003 року шкоду - в частині втрати заробітку в розмірі 29,32 грн., на постійний сторонній догляд у розмірі 92,50 грн., на побутове обслуговування 46,25 грн. Зобов`язано Відповідача проводити відповідний перерахунок стягнутих коштів у відповідності до чинного законодавства. При ухваленні рішення судом була врахована вина Позивача 50% в спричиненні шкоди та втрата професійної працездатності в розмірі 80%.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 10.06.2005 року (а.с. 28 29) встановлено: «…. що згідно ст. ст. 1166,1187,1195 ЦК України, введеного в дію з 1 січня 2004 року, відповідач зобов`язаний відшкодовувати позивачу шкоду, спричинену джерелом підвищеної небезпеки, без врахування призначеної у звязку з ушкодженням здоров`я пенсії. Таким чином, починаючи з 1 січня 2004 року позивачу повинен виплачуватися втрачений заробіток виходячи з його середньомісячного заробітку 469,02 грн., ступеню втрати професійної праце спроможності 80% за наявності його вини 50% без урахування пенсії, що складає 187,61 грн. (469,02 грн. х 80% х 50% = 187,61 грн.)

Ст. 1208 ЦК України встановлено, що розмір відшкодування шкоди, спричиненої каліцтвом, підлягає індексації у звязку із підвищенням вартості життя.

Відповідно до ч.3 ст.11 ЦК України, у випадку відсутності Закону, що регулює спірні правовідносини, суд застосовує Закон, що регулює подібні за змістом відносини. З 1.04.2001 р. введено в дію Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», статтею 29 якого встановлено, що перерахування сум щомісячних страхових виплат (втраченого заробітку, встановленого при визначенні ступеня втрати професійної працеспроможності у потерпілого) провадиться також у разі зростання у попередньому календарному році середньої заробітної плати у галузях національної економіки за даними центрального органу виконавчої влади з питань статистики. Таке перерахування провадиться з 1 березня наступного року. Інший порядок перерахунку законодавством не встановлено».

Вказаним рішенням суду зі СТГО «Південна залізниця» на користь ОСОБА_1 стягнуто недоплачену суму відшкодування шкоди в частині втраченого заробітку і витрат на догляд за період з 1.01.2004 р. по 1.03.2005 року одноразово 2 739 грн. 68 коп. Стягнуто починаючи з 1 березня 2005 року щомісячно втрачений заробіток по 267 грн. 56 коп. на місяць, витрати на забезпечення стороннього догляду по 131 грн. на місяць, на побутовий догляд по 65 грн. на місяць, а всього по 464 грн. 06 коп. на місяць. Нараховані суми підлягають подальшому перерахунку у відповідності до чинного законодавства.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 15.05.2017 року встановлено, що ПАТ «Українська залізниця» не проводила ОСОБА_1 збільшення щомісячних платежів на відшкодування втраченого заробітку з 01.01.2007 року по 31.12.2016 року, у зв`язку із чим за цей період одноразово підлягає стягненню заборгованість у розмірі 45 196 грн. 77 коп. Також встановлено, що ПАТ «Українська залізниця» не проводила збільшення виплат на догляд та обслуговування і стягнуто на користь ОСОБА_1 заборгованість за вказаними виплатами за період з 01.01.2008 року по 01.08.2016 року у розмірі 37 518 грн. 75 коп. (а.с. 19-27).

З ухвалених судових рішень за позовом ОСОБА_1 до СТГО «Південна залізниця» вбачається, що кошти на користь позивача стягуються у якості відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, а не як заробітна плата та інше грошове забезпечення роботодавця працівникові.

Отримана ОСОБА_1 травма не визнана нещасним випадком на виробництві. Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 10.06.2005 року Закон України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" і Правила відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я пов`язаним з виконанням ним трудових обовязків, затверджені постановою КМУ від 23.06.1993 р. № 472, застосовані за аналогією закону для встановлення порядку перерахунку належних до виплати сум.

Зазначене не може бути підставою для зміни правової природи стягуваних на користь ОСОБА_1 сум.

Звертаючись до суду із дійсним позовом, ОСОБА_2, діючи в інтересах ОСОБА_1, посилалася на ст. 34 Закону України «Про оплату праці», Порядок № 159 від 21.02.2001 року і просила стягнути на користь ОСОБА_1 компенсацію за несвоєчасну виплату втраченого заробітку і допомогу по догляду.

Задовольняючи позов в повному обсязі, суд першої інстанції виходив зі встановлення судовим рішенням від 15 травня 2017 року факту порушення ПАТ «Українська залізниця» своєчасності збільшення щомісячних платежів на користь ОСОБА_1 на відшкодування втраченого заробітку і виплат на догляд та обслуговування, стягнення на користь ОСОБА_1 заборгованості за вказаними виплатами. При цьому суд першої інстанції не врахував, що у рішенні від 15 травня 2017 року застосовані ст. ст. 1195, 1208 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

За заявою потерпілого у разі збільшення розміру мінімальної заробітної плати розмір відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, підлягає відповідному збільшенню на підставі рішення суду (ч.2 ст. 1208 ЦК України).

Отже, ухвалюючи оскаржуване судове рішення суд першої інстанції помилково застосував до спірних правовідносин норми трудового законодавства, що регулюють порядок компенсації громадянам втрати частини заробітної плати у звязку із порушенням термінів її виплати з боку роботодавця. Не врахував, що стягнення з ПАТ «Українська залізниця» здійснюється як з юридичної особи, що завдала шкоди каліцтвом фізичній особі, а не як з роботодавця, що відшкодовує шкоду завдану каліцтвом фізичній особі в результаті нещасного випадку на виробництві.

Вимог про стягнення з ПАТ «Українська залізниця» індексації грошових доходів ОСОБА_1 на підставі Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою КМУ № 1078 від 17 липня 2003 року (надалі Порядок № 1078 від 17 липня 2003 року), ОСОБА_2 не заявляла та відповідних розрахунків не надавала.

Порядком № 1078 від 17 липня 2003 року передбачена індексація суми відшкодування шкоди, заподіяної фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, що здійснюється у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення, і визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків.

Відповідно до п.п. 3,4 ч.1, ч.2 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

За таких обставин, судова колегія вважає, що суд постановив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права. Висновки суду не відповідають обставинам справи, до спірних правовідносин застосований закон, який не підлягає застосуванню. Тому рішення суду належить скасувати, а в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, повязані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Відповідно до частини 7 статті 141 ЦПК України якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки позов ОСОБА_1 про стягнення компенсації за несвоєчасну виплату втраченого заробітку та допомоги по догляду задоволенню не підлягає, витрати на правову допомогу залишаються за ним. Від сплати судового збору позивач звільнений на підставі п.п. 2,9 п.2 ст. 5 Закону України «Про судовий збір, тому судові витрати ПАТ «Українська залізниця» на апеляційний розгляд справи компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 382 384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Південна залізниця» задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду міста Харкова від 03 квітня 2018 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Південна залізниця» виробничий підрозділ «Харківська дирекція залізничних перевезень» про стягнення компенсації за несвоєчасну виплату втраченого заробітку і додаткових витрат у звязку з каліцтвом відмовити.

Судові витрати Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» компенсувати за рахунок держави, у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 12 червня 2018 року.

Головуючий О. Ю. Тичкова

Судді А.В. Котелевець

ОСОБА_3