Постанова

Іменем України

06 червня 2018 року

м. Київ

справа № 694/333/17-ц

провадження № 61-30515св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Курило В. П., ЧервинськоїМ. Є.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

представник позивача - ОСОБА_5,

відповідач - ОСОБА_6,

третя особа - ОСОБА_7,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 30 червня 2017 року у складі судді Гончаренко Т. В. та рішення Апеляційного суду Черкаської області від 30 серпня 2017 року у складі колегії суддів: Ювшина В. І., Гончар Н. І.,

ОСОБА_8,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2017 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_6, третя особа - ОСОБА_7, про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини.

Позовна заява мотивована тим, що з 09 листопада 1996 року по 13 жовтня

2016 року перебувала у шлюбі з відповідачем. Від спільного подружнього життя сторони мають двох дітей: дочку - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 та неповнолітнього сина ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2. Рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 05 жовтня 2016 року з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 стягнуто аліменти на неповнолітнього сина ОСОБА_9 у розмірі 1/4 частини від заробітку відповідача. Донька ОСОБА_7 навчається на 3 курсі Київського національного університету імені Тараса Шевченка 4-го рівня акредитації, з

01 вересня 2014 року по 30 червня 2018 року. Навчання платне, на комерційній основі.

З урахуванням викладеного ОСОБА_4 просила суд стягнути на її користь з ОСОБА_6 на утримання повнолітньої дочки - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/5 частини всіх його заробітків (доходів), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на працездатну особу, до закінчення навчання чи досягнення дочкою 23 років.

Рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 30 червня 2017 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 20 відсотків від його заробітку кожного місяця, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на працездатну особу, починаючи з дня подачі позову до суду, тобто з 20 березня 2017 року, на весь період навчання, але не більше як до досягнення ОСОБА_7 - 23 річного віку або припинення навчання.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 30 серпня 2017 року рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 30 червня 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Стягнуто з ОСОБА_6 аліменти на утримання дочки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка продовжує навчання, на користь ОСОБА_7, в розмірі 1/5 частини всіх видів заробітку (доходів) щомісячно, починаючи з

20 березня 2017 року і до досягнення нею 23 річного віку або припинення навчання.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 судові витрати у справі за надану правову допомогу у розмірі 350,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави судовий збір у розмірі 640,00 грн, зарахувавши його на спеціальний рахунок держбюджету України.

У вересні 2017 року ОСОБА_6 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення в частині розподілу судових витрат між сторонами.

Заявник оскаржує рішення судів попередніх інстанцій лише в частині розподілу судових витрат між сторонами, тому в іншій частині рішення судів першої та апеляційної інстанцій в касаційному порядку не переглядаються.

Касаційна скарга мотивована тим, щозадовольняючи апеляційну скаргу частково та ухвалюючи рішення у справі апеляційний суд не розподілив понесені апелянтом витрати пропорційно задоволеним вимогам у відповідності до вимог ЦПК України.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

25 травня 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Так, 20 березня 2017 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання.

На підтвердження витрат, пов'язаних із правовою допомогою адвоката

ОСОБА_4 надано оригінал квитанції до прибуткового касового ордеру № 61 від 20 березня 2017 року про сплату послуг за підготовку позову про стягнення аліментів у розмірі 350,00 грн.

Відповідно до частини п'ятої статті 119 ЦПК України 2004 року до позовної заяви додається документ, що підтверджує сплату судового збору.

Правові засади справлення судового збору, платників, об'єктів та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначені Законом України «Про судовий збір».

Відповідно до статті 1 Закону України «Про судовий збір» судовий збір - це збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення судами окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.

Статтею 79 ЦПК України 2004 року встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать:

Пункт 1 частини третьої статті 79 виключено на підставі Закону № 3674-VI

від 08 липня 2011 року.

2) витрати на правову допомогу;

3) витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду;

4) витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз;

5) витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи;

6) витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача.

Відповідно до частин першої, другої статті 84 ЦПК України 2004 року витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Пунктом 3 частиною першою статті 5 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів.

Відповідно до частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» (у редакції, чинній на момент звернення позивача до суду першої інстанції) ставки судового збору встановлюються в таких розмірах: за подання до суду позовної заяви фізичною особою майнового характеру 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Розмір мінімальної заробітної плати визначається відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України» на відповідний рік.

Згідно зі статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2017 рік» від 21 грудня 2016 року № 1801-VIІІ розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 01 січня 2017 року складає 1 600 грн.

Частиною третьою статтею 88 ЦПК України 2004 року передбачено, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи рішення у справі про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_4, апеляційний суд, враховуючи те, що позивач у даній справі звільнена від сплати судового збору за подання позовної заяви та з урахуванням того, що за подання позовної заяви про стягнення аліментів відповідно до вимог Закону України «Про судовий збір» у редакції чинній на час звернення позивача з таким позовом до суду, ставка судового збору встановлена у розмірі не меншому 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 01 січня 2017 року складав 1 600 грн, дійшов обґрунтованого висновку про те, що підлягає стягненню з відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі 640,00 грн, оскільки рішення ухвалено на користь позивача, яка звільнена від сплати судового збору.

Крім того, апеляційний суд дійшов правильного висновку про те, що у відповідності до вимог статті 84 ЦПК України 2004 року підлягають компенсації витрати на правову допомогу, які позивачем належним чином підтверджені.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 389, 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Черкаської області від 30 серпня 2017 року в частині розподілу судових витрат залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Коротун

В. П.Курило

М. Є.Червинська