Справа № 214/755/18
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

18 червня 2018 року м. Кривий Ріг

Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Євтушенка О.І.,

секретар судового засідання - Бєлікова О.А.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження матеріали цивільної справи №214/755/18

за позовною заявою ОСОБА_1

до ОСОБА_2,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Служба у справах дітей виконавчого комітету Саксаганської районної у м. Кривому Розі ради, про позбавлення батьківських прав,-

Представники сторін:

від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Служби у справах дітей виконавчого комітету Саксаганської районної у м. Кривому Розі ради - ОСОБА_3, ОСОБА_4

За участю:

позивача - ОСОБА_1,

представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Служби у справах дітей виконавчого комітету Саксаганської районної у м. Кривому Розі ради - ОСОБА_4

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою 06.03.2018 року, в якій просила суд позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно їх малолітньої доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Пред'явлені вимоги мотивовано тим, ОСОБА_1 перебувала з ОСОБА_2 в шлюбі, офіційно зареєстрованому 12.10.2010 року, в якому у них народилась донька ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Після припинення між ними сімейних стосунків в середині 2010 року та розірвання шлюбу за рішенням Апостолівського районного суду Дніпропетровської області 16.02.2011 року, ОСОБА_2 почав ухилятися від виконання батьківських обов'язків по вихованню їх спільної доньки, а саме: взагалі припинив спілкування з дитиною, не піклується про її фізичний та духовний розвиток, не надає матеріальної допомоги на її утримання, у зв'язку з чим для вирішення питання про стягнення з нього аліментів вона вимушена була звернутися до суду. Після того, як ОСОБА_2 почав їй погрожувати, вона вимушена була відізвати виконавчий лист про стягнення аліментів з ДВС. Починаючи з 2011 року вихованням, матеріальним забезпеченням дитини ОСОБА_1 займається сама. Обставини самоусунення ОСОБА_2 від виховання негативно позначаються на дитині, оскільки без його згоди ОСОБА_1 не може зареєструвати місце проживання доньки, отримати ідентифікаційний код, виїхати з дитиною на відпочинок, оскільки дозвіл на це у встановленому законом порядку ОСОБА_2 не надає.

Оскільки вказані обставини в їх сукупності, на переконання позивача, є свідченням свідомого та умисного самоусунення відповідача від виконання покладених на нього батьківських обов'язків, у зв'язку з чим з метою найбільш повного, належного та всебічного забезпечення прав та законних інтересів малолітньої доньки ОСОБА_5, вона просила суд позбавити ОСОБА_2 батьківських прав.

Присутня в судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримала пред'явлені вимоги, наполягаючи на їх задоволенні з підстав, викладених в позові. Проти ухвалення заочного рішення по справі не заперечувала. Зазначила, що на даний момент малолітній донці ОСОБА_5 7,5 років, за весь цей час ОСОБА_2 не намагався з дитиною побачитись, не приймає участі в її вихованні, житті. Пасивна поведінка відповідача як батька дитини унеможливлює отримання нею ідентифікаційного коду для дитини та реєстрацію її місця проживання, забезпечення дитині гарного відпочинку, всебічного духовного розвитку.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання неодноразово викликався у встановленому законом порядку, у тому числі шляхом оголошення через офіційний сайт суту, однак не з'явився, причини неявки суду не відомі.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору при вирішенні спору покладалась на розсуд суду, оскільки ОСОБА_2 на території Саксаганського району м. Кривого Рогу Дніпропетровської області фактично не проживає, дійсне місце його проживання службі у справах дітей не відоме, що виключає можливість надання ним висновку про доцільність чи недоцільність позбавлення його батьківських прав.

Оцінюючи характер процесу, важливість предмета розгляду, який стосується захисту інтересів малолітньої дитини, з метою дотримання розумних строків розгляду справи суд вважає за можливе справу розглянути за відсутності відповідача в заочному порядку з урахуванням згоди позивача, на підставі наявних доказів, що узгоджується з правовою позицією Європейського суду з прав людини, викладеною в рішенні від 03.04.2008 року у справі №3236/03 «Пономарьова проти України».

В ході розгляду справи позивач заявляла клопотання про витребування доказів, про виклик свідка, які ухвалами суду від 23.05.2018 року задоволено (а.с.37-38, 40, 41, 43).

Ухвалою суду від 23.05.2018 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті.

Дослідивши письмові докази по справі, вислухавши покази свідка, надавши їм оцінку в сукупності, враховуючи позицію учасників справи, суд,-

ВСТАНОВИВ:

12.10.2010 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено шлюб, зареєстрований Дзержинським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис №550.

Рішенням Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 16.02.2012 року №2-1375/11, яке набрало законної сили 27.02.2012 року, шлюб між ними розірвано (а.с.8). Після розірвання шлюбу позивач поновила своє дошлюбне прізвище ОСОБА_1.

В період шлюбно-сімейних стосунків у них народилася донька - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про її народження серії НОМЕР_2 від 27.03.2013 року (а.с.7). Як вказувала позивач, що не спростовано жодними доказами, після припинення між сторонами шлюбно-сімейних стосунків, з 2011 року та по теперішній час малолітня донька ОСОБА_5 проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні.

Рішенням Апостолівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14.10.2011 року №2-1071/11, судом присуджено стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання малолітньої доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 19.09.2011 року та до досягнення нею повноліття.

На виконання рішення суду ОСОБА_1 отримала виконавчий лист та пред'явила до примусового виконання Відділом ДВС Казанківського РУЮ Миколаївської області.

Згідно з довідкою від 21.11.2013 року №360 (а.с.9), аліменти на утримання дитини ОСОБА_2 не сплачував в період з 01.05.2013 року по 31.10.2013 року.

Відповідно до довідки від 17.07.2017 року (а.с.10), ОСОБА_5 відвідувала комунальний комбінований дошкільний заклад №295 групу №7. Батько дитини до закладу не з'являвся, батьківські збори не відвідував, з педагогами не спілкувався.

Відповідно до довідки від 30.01.2018 року №55 (а.са.11), ОСОБА_5 навчається в Криворізькій загальноосвітній школі І-ІІІ ступені №119 у 1-а класі. Участі у шкільному житті школи, навчанні дитини батько не приймає.

Як слідує з акту від 31.01.2018 року, посвідченого ТОВ «ЖИТЛОСЕРВІС-КР» та акту обстеження матеріально-побутових умов сім'ї від 19.07.2017 року (а.с.12, 14), ОСОБА_1 проживає разом з донькою ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1, батько з ними не проживає. Умови проживання в квартирі та стан приміщення задовільні.

Факт відсутності інтересу до малолітньої ОСОБА_5 з боку батька ОСОБА_2 протягом останніх 7 років також підтвердила допитана судом в якості свідка ОСОБА_8, яка пояснила, що вона є рідною сестрою ОСОБА_1, а малолітня ОСОБА_5 - її племінниця. Востаннє батька дитини - ОСОБА_2 вона бачила, коли дитині було 3 місяці. З тих пір він дитиною не цікавиться, покинувши сім'ю, у тому числі в момент, коли ОСОБА_1 з дитиною знаходились в лікарні, він не проявляв жодного інтересу до них. Не маючи підтримки з боку ОСОБА_2, її сестра з донькою деякий час проживали в її родині. Вона та її чоловік допомагали ОСОБА_1 у вихованні дитини. Свідок акцентувала увагу, що поведінка ОСОБА_2 та його ставлення до виконання батьківських обов'язків, на її думку, є свідченням того, що донька йому не потрібна.

Зазначені обставини суд розцінює як свідчення незацікавленості відповідача життям, здоров'ям, матеріальним благополуччям та майбутнім його малолітньої доньки ОСОБА_5, фактично умисно самоусунувшись від виконання батьківських обов'язків, що суд розцінює як свідоме нехтуванням їх виконанням.

Відповідно до ч.1 ст.141, ст.150 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний, моральний стан.

У відповідності до ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.

Відповідно до ч.4 ст.155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Згідно з ч.1 ст.164 СК України, у випадку ухилення матері, батька дитини від виконання своїх обов'язків по її вихованню, вони можуть бути позбавленні судом батьківських прав.

При цьому, в розумінні п.16 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року №3, який узгоджується з нормами ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей, про що зазначено в п.15 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року №3.

Таким чином, з аналізу зазначених вище положень закону та роз'яснень Пленуму Верховного Суду України слідує, що позбавлення батьківських прав можливе лише у разі винної поведінки відповідача, свідомого нехтування ним своїми обов'язками, при цьому докази, які б свідчили про ухилення відповідача від виконання обов'язків щодо виховання дитини мають бути безспірними.

При вирішенні справи суд також приймає до уваги положення принципу 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю Організації Об'єднаних Націй від 20.11.1959 року, відповідно до якого малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виключні обставини, бути розлучена зі своїми батьками.

Так, Європейський суд з прав людини в рішенні №39948/06 від 18.12.2008 року у справі «Савіни проти України» зазначив, що «… розірвання сімейних зв'язків між батьками та дитиною означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин, у зв'язку з чим рішення національних органів має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини. Вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов'язаний дотримуватися вимог ст.8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з'ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання…».

Відповідно до ч.5 ст.19 СК України, Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов'язаної із захистом прав дитини, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 866 від 24.09.2008 року, при розгляді спорів, що виникають із сімейних відносин та стосуються, зокрема, позбавлення батьківських прав, орган опіки та піклування надає письмовий висновок.

Як слідує з листа Служби у справах дітей виконкому Саксаганської районної у м. Кривому Розі ради від 08.06.2018 року №02.2-18/1500 (а.с.46), ОСОБА_2 на території Саксаганського району м. Кривого Рогу Дніпропетровської області не проживає, що встановлено працівниками Саксаганського ВП Криворізького ВП ГУ НП в Дніпропетровській області, фахівцями Криворізького міського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді, у зв'язку з чим об'єктивно з'ясувати його ставлення до виконання батьківських обов'язків відносно малолітньої доньки ОСОБА_5 немає можливості.

Оскільки в контексті приписів ч.6 ст.19 СК України рішення органу опіки та піклування не є для суду обов'язковим, а підлягає оцінці поряд з іншими доказами, в той час як небажання відповідача виходити на зв'язок з позивачем, правоохоронними та судовими органами з метою з'ясування його відношення до дитини, не надання матеріальної допомоги на утримання дитини та не прояв тривалий час інтересу до життя, здоров'я, розвитку та навчання доньки є свідченням невиконання ним батьківських обов'язків, а тому не виключать можливість позбавлення його батьківських прав відносно малолітньої ОСОБА_5

На підставі викладеного, керуючись принципом найкращого забезпечення інтересів дитини, закріпленим у Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, та враховуючи, що позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків, суд вважає достатніми надані позивачем докази для застосування до відповідача крайніх заходів у виді позбавлення його батьківських прав, у зв'язку з чим приходить до висновку про необхідність задоволення пред'явлених ОСОБА_1 позовних вимог в повному обсязі. Такі висновку суду також узгоджується з правовими висновками Європейського суду з прав людини, викладеними в п.48 рішення від 18.12.2008 року № 39948/06 у справі «Савіни проти України» та в п.65 рішення № 46544/99 у справі «Кутцнер проти Німеччини».

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, в силу ст.141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 704,80 грн. в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору (а.с.1).

Керуючись ст.ст.4, 5, 13, 19, 76-81, 89, 95, 133, 136, 141, ч.2 ст.247, 258-259, 263-265, 280-284, 287, 354, 355, п. 15 Перехідних положень ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Служба у справах дітей виконавчого комітету Саксаганської районної у м. Кривому Розі ради, про позбавлення батьківських прав - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, батьківських прав відносно малолітньої доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп. в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом 30 днів з дня виготовлення повного рішення не подана заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за письмовою заявою відповідача, оформленою згідно ст.285 ЦПК України та поданою протягом 30 днів з дня його проголошення. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржено відповідачем в загальному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подання апеляційної скарги через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом 30 днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Позивач та третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, мають право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.

Відомості про сторін:

Позивач: ОСОБА_1, РНОКПП НОМЕР_1, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідач: ОСОБА_2, РНОКПП невідомий, останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_2.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Служба у справах дітей виконавчого комітету Саксаганської районної у м. Кривому Розі ради, код ЄДРОПУ 34339916, юридична адреса: вул. Володимира Великого 32, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область.

Повне судове рішення складено 26.06.2018 року.

Суддя Євтушенко О.І.