Справа № 2-300/11 Головуючий у 1 інстанції: Строна Т.Г.
Провадження № 22-ц/783/6528/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2018 року м. Львів

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі: головуючого судді: Ванівського О.М.,

суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.,

секретаря: Цапа П.М.,

без участі сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Турківського районного суду Львівської області від 24 січня 2012 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа Либохорська сільська рада Турківського району Львівської області про розподіл та виділення майна,-

в с т а н о в и л а:

в вересні 2011 року представник ОСОБА_2 ОСОБА_4 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_3, третя особа Либохорська сільська рада Турківського району Львівської області про розподіл та виділення майна.

В обгрунтування позовних вимог покликався на те, що із 20.01.1976 року ОСОБА_2 перебувала в шлюбі із ОСОБА_3 В 1979 році ОСОБА_2 із відповідачем розпочали будівництво житлового будинку в с.Либохорі неподалік від свого старого будинку, в якому вони проживали. Будівництво житлового будинку закінчили в 1994 році. Оскільки спільне життя не склалося, із 1995 року ОСОБА_2 залишила відповідача, а 13.07.1996 року шлюб між ними було розірвано.

За час спільного проживання вони збудували житлове будинковолодіння (житловий будинок, стайню, стодолу, комору). Після розірвання шлюбу ОСОБА_2 не зверталася із позовом про розподіл спільно нажитого майна, оскільки мала надію повернутися проживати до цього будинку. На початку 2011 року ОСОБА_2 стало відомо, що відповідач намагається відчужити спільно нажите ними майно.

Просила суд розподілити спільно нажите із відповідачем будинковолодіння, виділивши їй половину цього майна.

Рішенням Турківського районного суду Львівської області від 24 січня 2012 року в задоволенні позову відмовлено.

Дане рішення в апеляційному порядку оскаржила позивач ОСОБА_2.

В апеляційній скарзі, зазначає, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм матеріального права. Звертає увагу суду на те, що при винесенні рішення суд першої інстанції мав керуватись нормативними актами, які діяли на час побудови та закінчення побудови спірного житлового будинку (1991 рік) в с. Либохра, вул. Центральна, №587, а не зазначеними у рішенні суду нормативними актами. Враховуючи наведене просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове, яким її позовні вимоги задовольнити повністю: розділити житловий будинок з надвірними спорудами на дві рівні частини, передати їй у власність ? частину житлового будинку з надвірними спорудами, що розташований в с. Либохра, Турківського районну по вул. Центральна, №587.

В судове засідання сторони не з'явилися, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, від сільського голови Либохорської сільської ради Турківського районну Львівської області ОСОБА_5 надійшла заява про розгляд справи у їхній відсутності, заяв про відкладення розгляду справи від сторін не поступило, поважності причин неявки в судове засідання ними не надано, а тому в силу вимог ч.2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутності сторін.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційне провадження за апеляційною скаргою підлягає закриттю.

Матеріалами справи та судом встановлено, що 05.09.2011 року представник ОСОБА_2 ОСОБА_4 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_3, третя особа Либохорська сільська рада Турківського району Львівської області про розподіл та виділення майна.

Оскаржуваним рішенням Турківського районного суду Львівської області від 24 січня 2012 року в задоволенні позову відмовлено.

Як вбачається із матеріалів справи, а саме журналу судового засідання від 24 січня 2012 року представник позивача ОСОБА_2 ОСОБА_4був присутнім в судовому засіданні при проголошенні вступної та резолютивної частини оскаржуваного рішення. (а.с. 58-61).

Крім того, як вбачається із письмової заяви представника ОСОБА_2 ОСОБА_4 від 06 лютого 2012 року, ним було отримано копію рішення 09 лютого 2012 року.

Відтак, з вказаного дня слід вважати, що позивачу ОСОБА_2 було відомо про оскаржуване рішення.

Як вбачається із матеріалів справи апеляційна скарга на рішення подана позивачем 06.10.2017 року, тобто по спливу більше чим 5 років з часу коли позивачу та її представнику стало відомо про оскаржуване рішення.

Крім того, слід вказати, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, а саме п.п. 46, 47 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Устименко проти України» (заява № 32053/13) від 29 жовтня 2015 року, яке набуло статусу остаточного 29 січня 2016 року, за якими Суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов'язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (див. рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), заява № 52854/99, пп. 51 і 52, ECHR 2003-Х). Суд постановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків (див. рішення у справі «Пономарьов проти України» (Ponomaryov v. Ukraine), заява № 3236/03, п. 41, від 3 квітня 2008 року).

Також, в п. 41 рішення Європейського суду з прав людини "Пономарьов проти України» зазначено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (див., mutatis mutandis, рішення у справі "ОСОБА_6 проти України" ( 974_256 ) (Aleksandr Shevchenko v. Ukraine), заява N 8371/02, п. 27, рішення від 26 квітня 2007 року, та "Трух проти України" (Trukh v. Ukraine) (ухвала), заява N 50966/99, від 14 жовтня 2003 року). У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata, особливо як у цій справі, коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків.

Відповідно до ст. 358 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо:

1) апеляційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає апеляційному оскарженню;

2) є ухвала про закриття провадження у звязку з відмовою від раніше поданої апеляційної скарги цієї самої особи на це саме судове рішення;

3) є постанова про залишення апеляційної скарги цієї самої особи без задоволення або ухвала про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою цієї особи на це саме судове рішення;

4) скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків:

1) подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обовязки;

2) пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Питання про відмову у відкритті апеляційного провадження вирішується не пізніше пяти днів з дня надходження апеляційної скарги або з дня закінчення строку на усунення недоліків.

Копія ухвали про відмову у відкритті апеляційного провадження надсилається учасникам справи в порядку, визначеному статтею 272 цього Кодексу. Скаржнику надсилається копія ухвали про відмову у відкритті апеляційного провадження разом з апеляційною скаргою та доданими до скарги матеріалами. Копія апеляційної скарги залишається в суді апеляційної інстанції.

Також, згідно ст. 362 ЦПК України, суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо:

1) після відкриття апеляційного провадження особа, яка подала апеляційну скаргу, заявила клопотання про відмову від скарги, за винятком випадків, коли є заперечення інших осіб, які приєдналися до апеляційної скарги;

2) після відкриття апеляційного провадження виявилося, що апеляційну скаргу не підписано, подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, або підписано особою, яка не має права її підписувати;

3) після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обовязки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обовязки такої особи не вирішувалося.

Про закриття апеляційного провадження суд апеляційної інстанції постановляє ухвалу, яка може бути оскаржена в касаційному порядку.

Зважаючи на те, що вказані обставини виявилися після відкриття апеляційного провадження та у відкритті такого слід було б відмовити, апеляційне провадження підлягає закриттю.

Керуючись ст.ст. 358, 362, 367, 368, 381 384 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційне провадження за апеляційного скаргою ОСОБА_2 на рішення Турківського районного суду Львівської області від 24 січня 2012 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа Либохорська сільська рада Турківського району Львівської області про розподіл та виділення майна закрити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 04.06.2018 року.

Головуючий : О.М. Ванівський

Судді: Р.П. Цяцяк

ОСОБА_7