Провадження № 22-ц/779/739/2018
Головуючий у 1 інстанції Островський Л. Є.
Суддя-доповідач Максюта
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2018 року м. Івано-Франківськ

Апеляційний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді (суддя-доповідач) Максюти І.О.,

суддів: Василишин Л.В., Матківського Р.Й.

секретаря Возняк В.Д.,

з участю представника апелянта ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу ОСОБА_5 про визнання заповіту недійсним, за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області про призначення судово-психіатричної (посмертної) експертизи, постановлену суддею Островським Л.Є. 25 квітня 2018 року в м. Івано-Франківськ Івано-Франківської області,

в с т а н о в и в :

В порядку п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду Апеляційним судом Івано-Франківської області.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 25 квітня 2018 року в даній справі призначено судово-психіатричну (посмертну) експертизу, проведення якої доручено експертам Івано-Франківської обласної психоневрологічної лікарні №3. На час проведення експертизи зупинено провадження у справі до отримання висновку експерта. На вирішення експертизи поставлені наступні питання: чи не знаходилася ОСОБА_6, яка померла 09.06.2016р., під час складання заповіту 26.05.2016р. в будь-якому тимчасовому хворобливому стані, який би позбавляв її можливості в повній мірі усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними?; чи страждала ОСОБА_6, яка померла 09.06.2016р. на будь-які захворювання, які б могли вплинути на її здатність в повній мірі усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними під час складання заповіту 26.05.2016р.?; чи могли мати вплив ліки, зокрема знеболюючі, які приймала ОСОБА_6, на її здатність в повній мірі усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними під час складання заповіту 26.05.2016р. (а.с.218-219).

Не погодившись з даною ухвалою, ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на те, що експертизу призначено за заявою позивача у справі у судовому засіданні без участі відповідача, що позбавило його можливості поставити свої питання експерту та висловити думку щодо обрання експертної установи. Всі судові повістки направлялись за невірною адресою з вини позивача. Йому не було відомо а ні про засідання, призначене на 25.04.2018 року, а ні про наявність клопотання про призначення експертизи зі сторони позивача, тому він не мав можливості реалізувати своє право на судовий захист. Крім того, судом поставлено питання перед судовим експертом у некоректний спосіб, зокрема таким чином, щоб дати подвійну інтерпретацію відповіді експерта і уникнути чіткої негативної відповіді для сторони, яка клопоче за експертизу.

З цих підстав просить ухвалу суду першої інстанції скасувати частково та змінити її в частині поставлених експерту питань, зазначивши в ухвалі наступні питання: чи не знаходилася ОСОБА_6, яка померла 09 червня 2016 року, під час складання заповіту 26.05.2016 року, в будь-якому тимчасово хворобливому психічному стані, який би позбавив її можливості в повній мірі усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними? Чи захворювання, якими страждала ОСОБА_6, яка померла 09.06.2016 року, вплинули на її здатність в повній мірі усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними під час складання заповіту 26.05.2016 року? Чи вплинули ліки, зокрема знеболюючі, які приймала ОСОБА_6 (згідно її медичної карточки), на її здатність в повній мірі усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними під час складання заповіту 26.05.2016 року? (а.с.224-225)

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Вислухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши, відповідно до ст.367 ЦПК України, законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга є необґрунтованою, виходячи з таких підстав.

Із матеріалів справи встановлено, що у вересні 2016 року ОСОБА_3 звернулася з позовом до ОСОБА_4 про визнання заповіту недійсним, складеного ОСОБА_6, яка померла 09 червня 2016 року, на підставі ст. 225 ЦК України у звязку з тим, що спадкодавець вчинила правочин у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (а.с.2-3).

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 16.09.2016 року відкрито провадження в справі та призначено її до розгляду (а.с.13).

25.04.2018 року представник позивача подала заяву про призначення судово-психіатричної (посмертної) експертизи, в якій зазначила, що на думку позивача підставою недійсності заповіту є те, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі через стан здоровя та вживання сильнодіючих наркотичних засобів. Згідно висновку медичної комісії від 19.05.2016 року ОСОБА_6 визнано інвалідом з повною і постійною непрацездатністю та необхідністю постійного догляду. Враховуючи, що для вирішення питання про психічний стан заповідача на час складання заповіту потрібні спеціальні знання, просила призначити зазначену експертизу (а.с.212).

Задовольняючи заяву, суд першої інстанції виходив з положень ст.103 ЦПК України, встановивши, що для з'ясування обставин, які мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, у звязку з чим у справі необхідно призначити судово-психіатричну (посмертну) експертизу.

Такий висновок суду першої інстанції відповідає обставинам справи та ґрунтується на доказах, яким судом дана правильна оцінка.

З матеріалів справи вбачається, що клопотання про призначення судово-психіатричної (посмертної) експертизи заявлено на стадії судового розгляду.

Частиною 1 статті 103 ЦПК України визначено, що суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: для з'ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

Крім того, в силу пункту другого частини першої статті 105 ЦПК України призначення експертизи судом є обовязковим за клопотанням хоча б однієї із сторін, якщо у справі необхідно встановити, зокрема психічний стан особи.

Відповідно до частини 5 статті 103 цього Кодексу учасники справи мають право запропонувати суду питання, роз'яснення яких, на їхню думку, потребує висновку експерта.

У разі відхилення або зміни питань, запропонованих учасниками справи, суд зобов'язаний мотивувати таке відхилення або зміну.

За змістом статті 104 ЦПК України про призначення експертизи суд постановляє ухвалу, в якій зазначає підстави проведення експертизи, питання, з яких експерт має надати суду висновок, особу (осіб), якій доручено проведення експертизи, перелік матеріалів, що надаються для дослідження, та інші дані, які мають значення для проведення експертизи.

У п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України N 7 від 30.05.2008 "Про судову практику у справах про спадкування" розяснено, що за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо він був складений особою під впливом фізичного або психічного насильства, або особою, яка через стійкий розлад здоров'я не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. Для встановлення психічного стану заповідача в момент складання заповіту, який давав би підставу припустити, що особа не розуміла значення своїх дій і (або) не могла керувати ними на момент складання заповіту, суд призначає посмертну судово-психіатричну експертизу (стаття 145 ЦПК України). Аналогічна норма міститься і у редакції Цивільного процесуального кодексу України, яка набрало чинності з 15.12.2017 року (стаття 105 ЦПК України).

Аналогічні розяснення застосування цивільного процесуального законодавства містяться у абз. 3 п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України N 9 від 06.11.2009 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", згідно яких при розгляді справ за позовами про визнання недійсними заповітів на підставі статті 225, частини другої статті 1257 ЦК України суд відповідно до статті 145 ЦПК України за клопотанням хоча б однієї зі сторін зобов'язаний призначити посмертну судово-психіатричну експертизу. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину.

Аналогічна норма міститься і у редакції Цивільного процесуального кодексу України, яка набрало чинності з 15.12.2017 року (стаття 105 ЦПК України).

В силу пункту 17 постанови Пленуму Верховного Суду України N 5 від 12.06.2009 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду» для зясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, призначає експертизу, коли необхідність експертного висновку випливає з обставин справи і поданих доказів. Разом із тим у випадках, коли вирішення справи залежить від психічного стану особи в момент вчинення нею певної дії, наприклад при розгляді справ про визнання правочинів недійсними з мотивів укладення їх фізичною особою, яка не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла ними керувати (стаття 225 ЦК), і за відсутності клопотання про призначення експертизи, суд згідно з частиною четвертою статті 10 ЦПК повинен розяснити позивачу його право на заявлення такого клопотання та наслідки невчинення цієї процесуальної дії. Експертиза повинна бути обовязково призначена у випадках, передбачених статтею 145 ЦПК (на час розгляду справи стаття 105 ЦПК).

При вирішенні питання про призначення експертизи суди повинні керуватися статтями 143 - 150 ЦПК, Законом України від 25 лютого 1994 року N 4038-XII "Про судову експертизу", Інструкцією про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 8 жовтня 1998 року N 53/5 , та враховувати роз'яснення, дані в постанові Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 1997 року N 8 "Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах", з урахуванням особливостей правового регулювання захисту конкретних суб'єктивних прав.

Як роз'яснено у п. 14 Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 1997 року N 8 "Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах" судово-психіатрична експертиза призначається, коли вирішення кримінальної або цивільної справи залежить від визначення психічного стану особи на час вчинення нею певного діяння (бездіяльності) чи укладення угоди за наявності сумнівів щодо її спроможності усвідомлювати значення своєї поведінки внаслідок психічної хвороби або тимчасового розладу душевної діяльності.

З наведеного слідує, що суд правильно вирішив питання про призначення судової психіатричної (посмертної) експертизи.

Обрання судом експертної установи, якій доручено проведення експертизи, апелянтом не оспорюється.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме із договору про надання правової допомоги від 15.11.2016 року (а.с.28), укладеного між ОСОБА_4 та адвокатом ОСОБА_1, замовником зазначено адресу проживання ІНФОРМАЦІЯ_1. Відповідач власноручно підписав зазначений договір. Така ж адреса ОСОБА_4 зазначена у позовній заяві. Також в матеріалах справи є заява ОСОБА_4 про відкладення розгляду справи, де зазначено адресу проживання ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.87). Отже, саме за зазначеною адресою відповідачу надсилалися судові повістки і інша судова кореспонденція.

Апелянт не повідомив суд про іншу адресу свого місця проживання, тому за даних обставин доводи апеляційної скарги щодо неповідомлення апелянта судом про день, місце та час судового засідання, у якому постановлена ухвала про призначення експертизи, є необґрунтованими та не можуть бути підставою для скасування ухвали.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що судом позбавлено апелянта можливості поставити питання на вирішення експертизи, не є перешкодою для проведення експертизи.

Апелянт не позбавлений у разі виявлення недоліків у проведенні експертизи посилатися на них при наданні своїх заперечень з урахуванням того, що висновки експертизи, у тому числі судово-психіатричної (посмертної), оцінюються з урахуванням положень ст. 89 ЦПК України, згідно з якою жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення.

Зміст питань, поставлених судом на вирішення експертизи, відповідає меті експертизи та з їх суті зрозуміло, що вони стосуються дослідження психічного стану померлої, який би позбавляв її можливості усвідомлювати значення своїх дій та (або ) керувати ними саме на момент складання заповіту, у тому числі під впливом медичних препаратів, вживання яких було зумовлене лікуванням від наявного у неї захворювання.

З огляду на викладене, судова колегія не вбачає перешкод для проведення експертизи, у тому числі з урахуванням викладеної в ухвалі редакції поставлених експертам питань.

Таким чином, суд першої інстанції постановив ухвалу з додержанням норм процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.374,375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області про призначення судово-психіатричної (посмертної) експертизи від 25 квітня 2018 року залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення і у касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 13 червня 2018 року.

Головуючий: І.О. Максюта

Судді: Л.В.Василишин

ОСОБА_7