Справа № 2-269/11 Провадження № 22-ц/795/701/2018 Головуючий у I інстанції Овчарик В.М. Доповідач - Бечко Є. М.
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2018 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого судді: Бечка Є.М.

суддів: Євстафіїва О.К., Шарапової О.Л.,

секретар: Кривопиша Я.О.

за участю: представника стягувача ОСОБА_1 ,

скаржник: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

особа, дії якої оскаржуються: головний державний виконавець Ічнянського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Чернігівській області Настич Р.М.

стягувачі: Квартирно-експлуатаційний відділ м.Чернігова, Військова частина НОМЕР_1

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на ухвалу Ічнянського районного суду Чернігівської області від 12 квітня 2018 року, постановлену в складі судді Овчарика В.М. у справі за скаргою ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на дії та бездіяльність головного державного виконавця Ічнянського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Чернігівській області Настича Р.М.,

дата складання повного тексту: 17 квітня 2018 року, м. Ічня,

В С Т А Н О В И В:

В жовтні 2017 року боржники ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до суду зі скаргою на дії та бездіяльність головного державного виконавця Ічнянського РВ ДВС ГТУЮ в Чернігівській області Настича Р.М. та просили визнати неправомірною бездіяльність головного державного виконавця Настича Р.М., яка полягає в неповерненні виконавчого документа стягувачеві КЕВ м.Чернігів після нездійснення останнім авансування витрат на виконавче провадження в сумі 203045 грн.; визнати неправомірними дії головного державного виконавця Настича Р.М., які полягають у подальшому вчиненні виконавчих дій після нездійснення стягувачем авансування витрат на виконавче провадження в сумі 203045 грн., а також зобов`язати головного державного виконавця Настича Р.М. усунути допущені порушення шляхом винесення постанови про повернення стягувачеві виконавчого листа №2-269, виданого Ічнянським районним судом Чернігівської області 10 травня 2012 року, на підставі п.4 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження».

Свої вимоги мотивували тим, що на виконанні в Ічнянському РВ ДВС перебуває виконавчий лист №2-269 від 10 травня 2012 року про зобов`язання ОСОБА_3 та ОСОБА_2 звільнити самовільно зайняту ділянку загальною площею 0,0128 га, яка розташована по АДРЕСА_1 під будівлею магазину і яка перебуває в постійному користуванні в/ч НОМЕР_1 та привести земельну ділянку до попереднього стану в якому та перебувала до проведення будівельних робіт. Державним виконавцем Настич Р.М. було винесено постанову від 14 березня 2016 року про залучення експерта ОСОБА_4 для участі у виконавчому провадженні, а 04 жовтня 2016 року направлено листа КЕВ м.Чернігова про авансування коштів в сумі 203045 грн. згідно висновку експерта №С-114 від 10 серпня 2016 року, однак таке авансування до цього часу стягувачем не здійснено. Проте державним виконавцем безпідставно не прийнято рішення про повернення виконавчого документа стягувачу у відповідності до п.4 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» та він продовжує вчиняти виконавчі дії, надавши незаконну перевагу КЕВ м.Чернігів та вч НОМЕР_1 . Скаржники вважають, що було порушено баланс між особою та державою, що вказує на ознаки допущеного порушення ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Ухвалою Ічнянського районного суду Чернігівської області від 12 квітня 2018 року у задоволенні скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись з даною ухвалою скаржники звернулися до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просили ухвалу суду скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_2 повністю.

Доводи апеляційної скарги зводяться до викладу обставин справи, які на думку ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , неповно з`ясовані судом першої інстанції, тому висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи. Особи, які подали апеляційну скаргу зазначають, що п.7 розділу ХІІІ Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року передбачає, що лише конкретна виконавча дія, якщо вона розпочата до набрання чинності цим законом, завершується у порядку, що діяв до набрання ним чинності, а всі послідуючі виконавчі дії проводяться вже у порядку, визначеному цим законом. Тобто, виконавче провадження з виконання виконавчого листа №2-269 від 10 травня 2012 року, виданого Ічнянським районним судом Чернігівської області, має здійснюватися державним виконавцем з 05 жовтня 2016 року у порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року.

У наданий судом строк КЕВ м.Чернігова подав відзив на апеляційну скаргу та просив відмовити в задоволенні апеляційних вимог посилаючись на те, що ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою, прийнятою при повному з`ясуванні обставин справи, а апеляційна скарга є надуманою та такою, що фактично має на меті подальше ухилення від виконання рішення Ічнянського районного суду Чернігівської області від 04 листопада 2011 року, що є зловживанням своїми правами. Зазначає, що скаргу ОСОБА_3 та ОСОБА_2 фактично вирішено рішенням Ічнянського районного суду Чернігівської області від 11 грудня 2017 року та ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 20 березня 2018 року.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника стягувача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши законність рішення суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.263 ЦПК України передбачено, що рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з того, що виконавчий лист №2-269/11 від 04 листопада 2011 року, виданий Ічнянським районним судом Чернігівської області 10 травня 2012 року, було направлено до виконавчої служби для виконання в період дії Закону України «Про виконавче провадження», чинного станом на 10 травня 2012 року, тому застосування Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року, який набрав чинності лише 05 жовтня 2016 року, щодо авансування витрат виконавчого провадження за рахунок стягувачів є необґрунтованим, оскільки відповідно до п. 6 та п. 7 розділу ХІІІ Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження» за №1404-19 від 02 червня 2016 року виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим законом, мають бути завершеними в порядку, що діяв до набрання чинності цим законом. Крім того, порядок повернення самовільно зайнятих земельних ділянок врегульовано положеннями ст.212 ЗК України, згідно якої самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду.

З таким висновком колегія суддів апеляційного суду повністю погоджується.

Судом встановлено, що на виконанні в Ічнянському районному відділі державної виконавчої слу¬жби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області пе¬ребуває виконавчий лист з примусового виконання рішення Ічнянського ра¬йонного суду Чернігівської області від 04 листопада 2011 року про зобов`язання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звільнити самовільно зайняту земельну ділянку площею 0,0128 га, яка розташована по АДРЕСА_1 під будівлею магазину і яка перебуває в постійному користуванні в/ч НОМЕР_1 та привести земельну ділянку до поперед¬нього стану (а.с.26, 123).

Ухвалою Ічнянського районного суду Чернігівської області від 30 липня 2012 року зазначене вище рішення було роз`яснено, згідно якої зобов`язано ОСОБА_3 та ОСОБА_2 звільнити самовільно зайняту ділянку загальною площею 0,0128 га, яка роз¬ташована в АДРЕСА_1 під будівлею магазину шляхом знесення будівлі магазину і яка перебуває в постійному користуванні в/ч НОМЕР_1 та привести земельну ділянку до попере¬днього стану в якому та перебувала до проведення будівельних робіт.

Ухвалою Ічнянського районного суду Чернігівської області від 11 березня 2016 року задоволено частково заяву головного державного виконавця Настича Р.М. та встановлено порядок виконання вищезазначеного рішення суду: призначити експерта, який складе локальний кошторис робіт по демо¬нтажу будівлі магазину, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 (вказаним кошторисом буде ви¬значено перелік робіт та витрат, необхідних для демонтажу будівлі). Відповідно до складеного локального кошторису робіт укласти з будівельною організацією, яка є суб`єктом господарювання та має відповідні дозві¬льні документи на будівництво та демонтаж будівель, договір підряду по демон¬тажу магазину, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Після проведення вищевказаного порядку демонтувати приміщення магазину. У разі, якщо боржниками у добровільному порядку не буде звільнено приміщення магазину від своїх речей, то майном розпорядитися у відповідності до вимог чинного законодавства та ЗУ «Про виконавче провадження» (а.с.27).

Відповідно до висновку судового експерта Пінчук Н.О. №С-114 від 10 серпня 2016 року за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи на виконання постанови державного виконавця відділу державної виконавчої служби Ічнянського районного управління юстиції Настича Р.М. про залучення експерта від 14 березня 2016 року, встановлено, що згідно локального кошторису вартість демонта¬жу будівлі магазину, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 станом на час проведення експе¬ртного обстеження складає 203045 грн (а.с.7-9).

У зв`язку з даним висновком державним виконавцем було запропоновано стягувачу КЕВ відділу м.Чернігова проавансувати кошти в сумі 203045 грн. (а.с.10).

Судом першої інстанції також встановлено, що рішення Ічнянського районного суду Чернігівської області від 04 листопада 2011 року не виконане.

Доводи апеляційної скарги, що виконавче провадження, має здійснюватися державним виконавцем з 05 жовтня 2016 року у порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року не заслуговують на увагу, оскільки виконавчий лист №2-269/11 від 04 листопада 2011 року, виданий Ічнянським районним судом Чернігівської області 10 травня 2012 року, було направлено до виконавчої служби для виконання в період дії Закону України «Про виконавче провадження», чинного станом на 10 травня 2012 року, а отже застосування Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року, який набрав чинності лише 05 жовтня 2016 року, щодо авансування витрат виконавчого провадження за рахунок стягувачів є необґрунтованим, оскільки відповідно до п.6 та п.7 розділу ХІІІ Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження» №1404-19 від 02 червня 2016 року виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим законом, мають бути завершеними в порядку, що діяв до набрання чинності цим законом.

Порядок повернення самовільно зайнятих земельних ділянок врегульовано положеннями ст.212 ЗК України і приписами наведеної норми передбачено, що приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд. Має здійснюватися за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки.

Крім того, відповідно ст.26 Закону України «Про виконавче провадження» до заяви про примусове виконання рішення стягувач додає квитанцію про сплату авансового внеску в розмірі 2 відсотків суми, що підлягає стягненню, але не більше 10 мінімальних розмірів заробітної плати, а за рішенням немайнового характеру та рішень про забезпечення позову - у розмірі одного мінімального розміру заробітної плати з боржника - фізичної особи та в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи. Від сплати авансового внеску звільняються стягувачі за рішеннями про: стягнення заробітної плати, поновлення на роботі та за іншими вимогами, що випливають із трудових правовідносин; обчислення, призначення, перерахунок, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг; відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи; стягнення аліментів; відшкодування майнової та/або моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Від сплати авансового внеску також звільняються державні органи, інваліди війни, інваліди I та II груп, законні представники дітей-інвалідів і недієздатних інвалідів I та II груп, громадяни, віднесені до категорій 1 та 2 осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, у разі їх звернення до органів державної виконавчої служби.

З довідки Північного територіального квартирно-експлуатаційного управління №303/21/6/869 від 21 березня 2017 року, КЕВ м.Чернігів є бюджетною установою Міністерства оборони України, має ознаку неприбутковості 0002, утримується повністю за рахунок державного бюджету України. Відповідно до п. 1 ст. 23 БКУ будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення та виділених асигнувань, які призначаються відповідно ЗУ «Про державний бюджет України». Відповідно до кошторису на 2017 рік від 03 лютого 2017 року кошторисні призначення (асигнування) на авансування додаткових витрат виконавчого провадження, як і попередня оплата, відповідно до Постанови КМУ від 23 квітня 2014 року № 117 «Про здійснення попередньої оплати товарів, робіт і послуг, що закуповуються за бюджетні кошти», не передбачені (а.с.68). За таких обставин, КЕВ м.Чернігова звільнений від сплати авансового внеску, як державний орган.

Інші доводи ОСОБА_3 та ОСОБА_2 зводяться до викладу обставин справи, цитування норм матеріального та процесуального права та їх суб`єктивного тлумачення.

Оцінивши всі зібрані у справі докази, правильно встановивши характер правовідносин та вірно застосувавши норми матеріального права, суд першої інстанції, із урахуванням встановлених обставин обґрунтовано дійшов висновку про відмову у задоволенні скарги.

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість оскаржуваного рішення, то відповідно до положень ст.375 ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 залишити без задоволення, а ухвалу Ічнянського районного суду Чернігівської області від 12 квітня 2018 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 18 червня 2018 року.

Головуючий:Судді: