Ухвала

26 червня 2018 року

м. Київ

справа №755/8416/15

провадження № 61-21952св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі:

головуючого - Висоцької В. С. (суддя-доповідач),

суддів: Лесько А. О., Мартєва С. Ю., Пророка В. В., Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»,

представники позивача: Агабалаєва ЯнаВалеріївна, Суворова Світлана Іванівна, Островерхов Костянтин Миколайович,

відповідач - ОСОБА_4,

представник відповідача - ОСОБА_5,

відповідач - ОСОБА_6,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на рішення Апеляційного суду м. Києва від 16 лютого 2017 року у складі колегії суддів: Заришняк Г. М., Андрієнко А. М., Мараєвої Н. Є.,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2015 року публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк», банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_6, в якому просив стягнути з відповідачів в солідарному порядку кредитну заборгованість і заборгованість по процентам в сумі 50 309,92 доларів США та пеню за прострочення сплати кредиту і процентів в сумі 20 924,94 грн.

Позов мотивовано тим, що 02 листопада 2006 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_4 укладено договір про надання споживчого кредиту, за умовами якого останній отримав кредитні кошти в розмірі 71 250 доларів США, з кінцевим строком повернення не пізніше 02 листопада 2027 року, зі сплатою процентів, комісії в порядку і на умовах, визначених цим Договором.

15 лютого 2009 року та 01 квітня 2009 року між сторонами укладені додаткові угоди, якими було змінено порядок погашення нарахованих процентів, а також складено нові графіки погашення кредиту.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором

02 листопада 2006 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_6 укладено договір поруки, за умовами якого поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і позичальник.

У порушення взятих на себе зобов'язань, ОСОБА_4 з липня 2014 року не здійснював платежів для погашення суми заборгованості по кредиту у встановлені договором строки та розміри, що призвело до утворення кредитної заборгованості та заборгованості по процентам, яку банк просить стягнути з відповідачів в судовому порядку.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 18 жовтня 2016 року у складі судді Бартащук Л. П. позов задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_6 на користь ПАТ «УкрСиббанк» суму боргу за договором про надання споживчого кредиту від 02 листопада 2006 року в розмірі 50 309, 92 доларів США, 20 924,94 грн - пені та 3 654, 00 грн судового збору.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позичальник порушив умови кредитного договору, у зв'язку із чим утворилась заборгованість. Правові підстави для визнання поруки припиненою відсутні. Датою відправлення вимоги поручителю є 25 лютого 2015 року, позивач звернувся до суду з позовом в межах передбаченого частиною четвертою статті 559 ЦК України строку, водночас, на час звернення з позовом до суду термін повернення кредиту настав (датою звернення до суду є 15 квітня 2015 року). Тобто, звернення банка до суду з позовною вимогою мало місце після спливу 41 календарного дня, передбаченого умовами кредитного договору.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для солідарного стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором, яка, за розрахунком позивача та за змістом заявлених ним вимог складається з: 45 803,40 доларів США - кредитна заборгованість; 4 506,52 доларів США - заборгованість по процентам; 20 924,94 грн - заборгованість по сплаті пені за порушення термінів повернення кредиту та сплати процентів за кредит, з яких: 8 573,90 грн - пеня за прострочення сплати кредиту; 12 351,04 грн - пеня за прострочення сплати процентів.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 16 лютого 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_6 задоволено частково. Рішення суду першої інстанції в частині солідарного стягнення заборгованості з боржника і поручителя скасовано з ухваленням у цій частині нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог банку до ОСОБА_6

В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що ОСОБА_4 припинив здійснювати платежі по кредитному договору з 25 червня 2014 року.

23 лютого 2015 року на адресу відповідачів банком була направлена досудова вимога, в якій банк вимагав дострокового виконання зобов'язань за кредитним договором в повному обсязі на протязі 31 календарного дня з дати одержання цього повідомлення. Вказана письмова вимога не була отримана поручителем і повернулась за закінченням терміну зберігання рекомендованого листа на поштовому відділенні.

Разом з тим, протягом шести місяців від дня виникнення заборгованості у позичальника, тобто з 26 червня 2014 року, позивач з вимогою до поручителя не звертався, а лише 21 квітня 2015 року ПАТ «УкрСиббанк» подав до суду дану позовну заяву, здавши її на пошту.

Оскільки позивачем пропущено вказаний строк на звернення до суду з позовом до поручителя, то порука ОСОБА_6 у відповідності з вимогами статті 559 ЦК України є припиненою, й підстав для солідарного стягнення з неї, як з поручителя, на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості за кредитним договором немає.

У касаційній скарзі, поданій у березні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПАТ «Укрсиббанк», посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права в частині відмови у задоволенні позовних вимог до поручителя та розподілу судових витрат, просить скасувати ухвалене ним із залишенням в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що положеннями розділу 11 кредитного договору сторони передбачили, що зобов'язання позичальника щодо дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому настає з дати відправлення банком на адресу позичальника відповідної вимоги та повинно бути проведено позичальником протягом 31 календарного дня з дати одержання ним відповідної вимоги від Банку, а у випадку відсутності підтвердження отримання вимоги протягом 40 календарних днів з дати відправлення позичальнику повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту.

Перебіг шестимісячного строку для припинення поруки розпочинається з настанням строку виконання основного зобов'язання у повному обсязі або у разі застосування кредитором права на дострокове повернення кредитних коштів.

23 лютого 2015 року банком було направлено відповідачам письмові вимоги про необхідність погашення простроченої заборгованості у наведеному розмірі протягом 31 календарного дня з дати одержання повідомлення (вимоги), та повідомлено про наслідки не усунення останніми порушень, зокрема, про можливість звернення банку з вимогою про дострокове повернення кредиту.

Повернення листа на зворотну адресу за закінченням терміну зберігання свідчить не про неналежне виконання позивачем умов кредитного договору чи пропуск ним строку для звернення з вимогою в розумінні частини четвертої статті 559 ЦК України, а про ухилення самого поручителя від отримання будь-якого повідомлення.

З позовом про солідарне стягнення заборгованості на підставі частини другої статті 1050 ЦК України позивач звернувся до суду 21 квітня 2015 року, отже в межах, визначеного частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячного строку, у зв'язку з чим підстави для визнання поруки припиненою відсутні.

Інші учасники судового процесу не скористалися своїм правом на подання до суду відзиву на касаційну скаргу, своїх заперечень щодо її вимог і змісту не подали.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 квітня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі, справу витребувано з суду першої інстанції.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року

№ 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального

кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів».

Відповідно до підпункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення

змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно із статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

05 травня 2018 року дану справу передано до Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 7 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів або палати (об'єднаної палати), передає справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо така колегія або палата (об'єднана палата) вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду України.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону від 3 жовтня 2017 року касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Частиною другою статті 415 ЦПК України передбачено, що процедурні питання, пов'язані з рухом справи, клопотання та заяви учасників справи, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення провадження у справі, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом касаційної інстанції шляхом постановлення ухвал в порядку, визначеному цим Кодексом для постановлення ухвал суду першої інстанції.

Ухвалою Верховного Суду від 04 квітня 2018 року передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду справу № 408/8040/12-ц за позовом публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_8, ОСОБА_9 про стягнення заборгованості та зустрічним позовом ОСОБА_9 до публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про визнання поруки припиненою.

Постановляючи дану ухвалу, Верховний Суд зазначив, що існує необхідність відступу від правового висновку Верховного Суду України, викладеного, зокрема, у постановах від 17 вересня 2014 року у справі № 6-53цс14,

від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2662цс15, від 29 березня 2017 року у справі № 6-3087цс16 відповідно до якої, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами). У разі пред'явлення банком вимог до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Правовідносини у справі, яка переглядається, є подібними із правовідносинами, що виникли у справі та 408/8040/12-ц, які передані на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

У пункті 10 частини першої статті 252 ЦПК України встановлено, що у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об'єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду, суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі. Відповідно до пункту 14 частини першої статті 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 10 частини першої статті 252 цього Кодексу, - до закінчення перегляду в касаційному порядку.

Таким чином, оскільки справа 408/8040/12-ц передані на розгляд Великої Палати Верховного Суду, колегія суддів вважає за необхідне зупинити касаційне провадження у справі № 755/8416/15.

Керуючись статтями 252, 253, 415 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційне провадження у справі за позовом публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_4 ОСОБА_10, ОСОБА_11 про стягнення заборгованості зупинити до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справ та 408/8040/12-ц.

Ухвала набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді А. О. Лесько

С.Ю. Мартєв

В. В. Пророк

І. М. Фаловська