Постанова

Іменем України

23 травня 2018 року

м. Київ

справа № 161/6880/16-ц

провадження № 61-4315св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Хопти С. Ф.,

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Синельникова Є. В., Черняк Ю. В. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - Луцький національний технічний університет,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 вересня 2016 року у складі судді Рудської С. М. та ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 01 листопада 2016 року у складі колегії суддів: Русинчука М. М., Матвійчук Л. В., Киці С. І.,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Луцького національного технічного університет про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Позовні вимоги мотивовано тим, що він працював на посаді директора Технічного коледжу Луцького Національного технічного університету (далі - ТК Луцького НТУ) протягом останніх 18 років. Вказує на те, що після зміни ректора університету йому двічі - у вересні та у листопаді 2015 року - було оголошено догани. Наказом Луцького НТУ від 12 квітня 2016 року № 94-07-33, із відповідними змінами, внесеними наступним наказом від 13 квітня 2016 року № 99-07-33, його було звільнено з посади директора ТК Луцького НТУ з 22 квітня 2016 року з підстав, передбачених контрактом (пункт 8 статті 26 КЗпП України). Вважає своє звільнення з посади директора незаконним та таким, що проведено без будь-яких для цього правових підстав, оскільки порушень, указаних у наказі, він не вчиняв. Зокрема, актом від 01 квітня 2015 року, підписаним членами комісії ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, констатовано знищення печаток та штампів Луцького ПТУ. Цей акт був в наявності на час проведення перевірки та зловживань з використанням цих печаток та штампів роботодавцем не доведено. Крім того, зазначає, що порушення, вказані в пункті 1 оскаржуваного наказу, є некоректними та не підтвердженими будь-якими доказами, а тому є голослівними. Також не вбачає імовірного конфлікту інтересів в частині перебування у його прямому підпорядкуванні власної дружини, так як науково-педагогічні працівники приймаються на роботу шляхом укладення трудового договору, в тому числі за контрактом, а тому жодного порушення трудового законодавства в цій частині він не допустив. Також не вбачає порушень навчально-виховного процесу, що стосувався загального падіння знань студентів та порушень у фінансовій діяльності коледжу щодо преміювання працівників ТК Луцького НТУ.

Уточнивши позовні вимоги, просив суд визнати незаконними та скасувати наказ Луцького НТУ від 12 квітня 2016 року № 94-07-33 «Про звільнення ОСОБА_1.», наказ Луцького НТУ від 13 квітня 2016 року № 99-0733 «Про виправлення технічних помилок у наказі від 12 квітня 2016 року

№ 94-07-33 «Про звільнення ОСОБА_1.», поновити його на посаді директора ТК Луцького НТУ з 22 квітня 2016 року, стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 22 квітня 2016 року до дня винесення судового рішення по справі у розмірі 135 386,31 грн.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 вересня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що підстави для звільнення позивача відповідно до вимог пункту 8 статті 36 КЗпП України знайшли своє підтвердження під час розгляду справи, оскільки передбачені контрактом та під час розгляду справи ним у повній мірі не спростовані. Зокрема з наказу від 12 квітня 2016 року № 94-07-33 вбачається, що підставою звільнення позивача ОСОБА_1 стали порушення, виявлені в результаті перевірки ТК Луцького НТУ від 25 березня 2016 року, яка була проведена відповідно до наказу ректора Луцького НТУ від 16 березня 2016 року № 157-04-33.

Ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 01 листопада 2016 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що доводи апеляційної скарги щодо наявності правових підстав для задоволення позову не підтверджені позивачем належними та допустимими доказами. Зокрема відповідач не довів правомірності його дій як директора ТК Луцького НТУ щодо преміювання працівників навчального закладу, які за наслідками перевірки визнані такими, що не узгоджуються з положеннями постанови Кабінету Міністрів України (далі - КМУ) від 30 серпня 2002 року № 1298 «Про оплату праці працівників на основі Єдиної тарифної сітки розрядів і коефіцієнтів з оплати праці працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери» та наказу Міністерства освіти і науки України від 26 вересня 2005 року «Про впорядкування умов оплати праці та затвердження схем тарифних розрядів працівників навчальних закладів, установ освіти та наукових установ».

У касаційній скарзі, поданій у липні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 просить оскаржувані судові рішення скасувати та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, обґрунтовуючи свою вимогу неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку про незаконність виплати премії ОСОБА_1, оскільки накази ректора Луцького НТУ про оголошення йому дисциплінарних стягнень скасовані в судовому порядку. Враховуючи, що указані накази є індивідуальними актами, то у випадку визнання їх незаконними та скасування вони вважаються такими, що втратили чинність з моменту їх винесення. Вказує, що матеріалами справи підтверджено відсутність будь-якої шкоди майнового характеру за наслідками призначення та виплати премії йому та іншим працівникам технікуму, що вказує на невідповідність висновків апеляційного суду щодо порушень ним як директором технікуму вимог розділу 4 Положення про преміювання та виплату щорічної винагороди працівникам ТК Луцького НТУ. Крім того, суди попередніх інстанцій під час розгляду справи не врахували вимоги постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2002 року № 1298 «Про оплату праці працівників на основі Єдиної тарифної сітки розрядів і коефіцієнтів з оплати праці працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери» та наказу Міністерства освіти і науки України від 26 вересня 2005 року «Про впорядкування умов оплати праці та затвердження схем тарифних розрядів працівників навчальних закладів, установ освіти та наукових установ», якими не конкретизовано вертикаль органів вищого рівня щодо ТК Луцького НТУ, а тому вважає погодження виплати премій з управлінням освіти, науки та молоді Волинської обласної державної адміністрації достатнім у цьому випадку. Також зауважує, що розпорядженню комісії управління щодо виплати премії від 28 грудня 2015 року № 438 передує прокол засідання комісії від 25 грудня 2015 року із зазначенням відповідних подань керівників структурних підрозділів, які слугували підставою для преміювання працівників ОСОБА_5 та ОСОБА_6

Ухвалою від 05 вересня 2016 року суддею Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження в указаній справі.

У запереченнях на касаційну скаргу, поданих до суду у грудні 2016 року, Луцький НТУ зазначає, що доводи позивача є необгрунтованими, а тому не є підставою для скасування оскаржуваних судових рішень. При винесенні розпоряджень щодо преміювання працівників ТК Луцького НТУ (в тому числі ОСОБА_1.), позивач як директор навчального закладу не був наділений відповідними посадовими повноваженнями, а саму процедуру проведено з порушенням порядку та умов преміювання. Вказує, що Міністерство освіти і науки України не здійснювало погодження виплати премії директору ТК Луцького НТУ за період з 01 січня 2015 року по 27 липня 2016 року. Також дії позивача щодо преміювання працівників ТК Луцького НТУ суперечать колективному договору, який діяв у навчальному закладі станом на 2015 рік, пунктом 5.11 якого визначено, що згідно з додатком № 1 до колективного договору преміювання директора, головного бухгалтера здійснюється відповідно до вимог цього Положення на підставі наказу ректора за рахунок коштів загального фонду.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 червня 2017 року справу за позовом ОСОБА_1 до Луцького НТУ про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу призначено до судового розгляду.

Статтею 388 ЦПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року, визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

29 січня 2018 року вказану справу передано до Верховного Суду.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що ТК Луцького НТУ є вищим навчальним закладом І-ІІ ступеня акредитації і входить до структури університету.

ОСОБА_1 з 1997 року по 22 квітня 2016 року працював на посаді директора ТК Луцького НТУ.

15 листопада 2010 року між позивачем та відповідачем укладено контракт, відповідно до умов якого ОСОБА_1 призначено на посаду директора коледжу по 14 листопада 2017 року (а. с. 28-34).

Відповідно до пункту 1.1 контракту від 15 листопада 2016 року ОСОБА_1 здійснює керівництво Технічним коледжем університету на умовах, викладених у контракті, відповідно до чинного законодавства України, рішень уряду, нормативних положень Міністерства освіти і науки України, Положення про ТК Луцького НТУ в межах, встановлених законодавством та цим контрактом.

Пунктом 1.4. контракту визначено, що директор Технічного коледжу підзвітний ректору Луцького НТУ в межах, встановлених законодавством та цим контрактом.

Згідно з пунктом 2.1.11 розділу ІІ контракту директор зобов'язаний, у тому числі контролювати дотримання всіма підрозділами штатно-фінансової дисципліни.

Відповідно до пункту 3.9 розділу ІІІ контракту «Обов'язки директора коледжу» обов'язком директора є дотримання чинного законодавства, зміцнення трудової дисципліни.

Підстави зміни та розірвання контракту визначені у розділі V контракту. Зокрема, пунктом 5.1 встановлено, що дострокове припинення контракту з ініціативи ректора Луцького НТУ може бути тільки за обставин, передбачених чинним трудовим законодавством, а також у разі невиконання директором коледжу умов, викладених у розділах ІІ-ІІІ цього контракту (розділ ІІ «Права та обов'язки сторін», розділ ІІІ «Обов'язки директора коледжу»).

Пунктом 5.2 вказаного контракту визначено, що при розірванні контракту з підстав, не передбачених чинним законодавством, звільнення директора коледжу проводиться відповідно до пункту 8 статті 36 КЗпП України.

Пунктом 16 посадової інструкції директора коледжу ОСОБА_1 визначено, що він зобов'язується забезпечувати раціональне використання бюджетних асигнувань, а також коштів, що надходять з інших джерел.

Згідно з пунктом 1 розділу 4 посадової інструкції директор коледжу ОСОБА_1 несе відповідальність за неналежне виконання або невиконання своїх посадових обов'язків, визначених посадовою інструкцією, у межах, визначених трудовим законодавством України.

На підставі довідки від 25 березня 2016 року, складеної за результатами перевірки діяльності ТК Луцького НТУ (а. с. 12-24), ректором Луцького НТУ ОСОБА_7 29 березня 2016 року було запропоновано ОСОБА_1 надати в строк до 30 березня 2016 року письмове пояснення з приводу порушень, відображених у вказаній довідці.

У визначений строк позивач не надав письмових пояснень з приводу обставин та фактів, виявлених комісією та викладених у довідці від 25 березня 2016 року.

01 квітня 2016 року ОСОБА_1 вдруге було запропоновано з'явитись до університету для надання пояснень, проте пояснень з цього приводу, як і в попередній раз, він не надав.

Указані обставини підтверджується відповідними актами від 30 березня 2016 року та 01 квітня 2016 року.

Наказом Луцького НТУ від 12 квітня 2016 року № 94-07-33 позивача ОСОБА_1 звільнено з посади директора ТК Луцького НТУ 22 квітня 2016 року з підстав, передбачених контрактом, а саме: на підставі пункту 8 статті 36 КЗпП України (а. с. 5-9).

Наказом Луцького НТУ від 13 квітня 2016 року № 99-07-33 виправлено технічні помилки у наказі від 12 квітня 2016 року № 94-07-33 «Про звільнення ОСОБА_1.» (а. с. 10).

Підставою для звільнення ОСОБА_1 із займаної посади, як вбачається із змісту наказу від 12 квітня 2016 року № 94-07-33, стали порушення, виявлені в результаті перевірки ТК Луцького НТУ від 25 березня 2016 року, яка була проведена відповідно до наказу ректора Луцького НТУ від 16 березня 2016 року № 157-04-33.

Під час проведення указаної перевірки комісією виявлені порушення ОСОБА_1 пункту 3.9 контракту від 15 листопада 2010 року в частині дотримання чинного трудового та фінансового законодавства України.

Пунктом 8 статті 36 КЗпП України передбачено, що підставою припинення трудового договору є підстави, передбачені контрактом.

Відмовляючи у задоволенні позову, судами попередніх інстанцій обґрунтовано зазначено наявність правових підстав для звільнення позивача із займаної посади.

Посилання заявника на наявність судових рішень (рішення Апеляційного суду Волинської області від 02 червня 2016 року та від 14 червня 2016 року) на висновки судів не впливають, оскільки в повній мірі не спростовують підстав щодо звільнення позивача, наведених у наказі від 12 квітня 2016 року

№ 94-07-33.

Зокрема, указаними рішеннями Апеляційного суду Волинської області вирішено питання щодо незаконності наказів ректора Луцького НТУ від 23 вересня 2015 року № 210-07-34, яким позивачу оголошено догану за безконтрольність підготовки та організації навчального процесу в технічному коледжі на 2015-2016 роки та від 25 листопада 2015 року № 274-07-34 про оголошення догани ОСОБА_1 за бездіяльність, допущену при виконанні службових обов'язків (стосується непедагогічної та неетичної поведінки викладача технікуму під час проведення занять стосовно студентів).

Разом з цим указаними судовими рішеннями не встановлено правомірність інших дій ОСОБА_1, що стали підставою для його звільнення, та під час вирішення цього спору позивачем так і не були спростовані.

Судами попередніх інстанцій змістовно досліджено питання регулювання та порядок присудження премій працівникам ТК Луцького НТУ, наслідком чого є обґрунтований висновок судів про неможливість ОСОБА_1, як директора технікуму, без відома та погодження ректора університету або Міністерства освіти і науки України приймати рішення про призначення та виплату матеріального заохочення на свою користь.

Інші доводи касаційної скарги фактично зводяться до незгоди заявника із мотивами судових рішень, які наведені в їх обґрунтування та заявником в процесі розгляду справи не спростовані, а також переоцінки доказів, що в силу повноважень суду касаційної інстанції на стадії перегляду справи у касаційному порядку нормами чинного ЦПК не передбачено.

Таким чином, доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваних судових рішень не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до положень статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до частини першої статті 415 ЦПК України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги приймає постанову відповідно до правил, встановлених статтею 35 та главою 9 розділу III цього Кодексу, з особливостями, зазначеними в статті 416 цього Кодексу.

Відповідно до частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 вересня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 01 листопада 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий С. Ф. Хопта

Судді: О. В. Білоконь

Б.І. Гулько

Є.В. Синельников

Ю.В. Черняк