"12" червня 2018 р.
Ленінський районний суд м.Харкова
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

12 червня 2018р. Справа 642/50/18 Провадження №2/642/563/18
Суд у складі: Головуючого судді Секретаря ОСОБА_1; ОСОБА_2;

У відсутності позивачки ОСОБА_3, участі представника позивача ОСОБА_4, ОСОБА_5, відповідача ОСОБА_6, представника позивача ОСОБА_7;

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного провадження справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_8, про розірвання договору довічного утримання, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звертаючись до суду на підставі вимог ст.ст.755, 756 ЦК України, заявляє позовні вимоги до відповідача, а саме:

- розірвати договір довічного утримання ВТС № 238862 від 12 вересня 2013року (надалі Договір), який посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_9

- скасувати правову реєстрацію квартири № 21 у будинку готельного типи, що знаходиться в місті Харкові, вулиця Залізнична, будинок 1 «А», і належить на праві приватної власності ОСОБА_10 на підставі договору довічного утримання ВТС № 238862 від 12 вересня 2013 року, який зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно № 2646.

В мотивування позовних вимог позивач вказала, між сторонами було укладено договір довічного утримання ВТС № 238862 від 12 вересня 2013 року, який посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_9

Відповідно до 1.1. цього договору відчужувач передає у власність, а набувач приймає у власність належну відчужувану квартиру № 21 у будинку готельного типу, що знаходиться в місті Харкові, вулиця Залізнична, будинок 1 «А», взамін чого набувач зобовязується забезпечувати відчужувана довічним утримання.

Відповідно до п. 3.2. Договору - вартість матеріального забезпечення оцінена сторонами в 500 грн. в місяць. В разі зміни встановленого законом розміру прожиткового мінімуму доходів громадян для відповідної категорії громадян - ця сума пропорційно змінюється.

Відповідно до п. 3.3. Договору - За рахунок суми матеріального забезпечення і в межах її вартості, за замовленням Відчужувана, Набувач зобовязаний придбати та безоплатно доставити до місця його проживання - продукти харчування, одяг,медикаменти, або забезпечити надання побутових послуг. Про прийняття таких речей абопослуг в рахунок вартості матеріального забезпечення за цим Договором відчужувач має надати відповідну розписку. В разі термінової необхідності через стан здоровя Відчужувача, набувач за погодженням з відчужувачем зобовязаний передати наперед необхідну суму для лікування.

Однак, Відповідач не виконує взяті на себе обов'язки, які передбачені договором укладеним між сторонами, не звертає уваги на потреби і стан здоров'я позивача, не забезпечує мене харчуванням, медикаментами, необхідною допомогою, і взагалі відмовляється оглядати позивачку.

Тим більше, що розмір прожиткового мінімуму доходів громадян з 2013 р неоднарозово збільшувався, але сума матеріального забезпечення не змінювалася, та в загалі не надавалася позивачці.

Позивачка є особою похилого віку, яка отримує мінімальну пенсію, якої не вистачає на лікі, ані на якісне харчування.

Розірвати договір довічного утримання в добровільному порядку відповідачка відмовляється.

Відповідачка у виконання вимог ст.178 ЦПК України, щодо заявлених вимог надала суду відзив, згідно якого вона не визнає вимоги з підстав:

Договір довічного утримання сторонами було укладено 20 вересня 2013 р. Відповідно до п. 1.1 Договору, ОСОБА_11 передає у власність, а Набувач - ОСОБА_8 приймає у власність належну Відчужувану квартиру №21 у будинку готельного тип, що знаходиться в м. Харкові, вул. Залізнична, 1А взамін чого Набувач зобовязується забезпечувати Відчужувана довічним утриманням. За цим Договором Набувач зобовязується довічно утримувати ОСОБА_3, забезпечуючи її харчуванням, одягом, ліками, доглядом та необхідною допомогою та зберігши в її довічному безкоштовному користуванні квартиру. Пункт 3.2 Договору зазначає, що вартість матеріального забезпечення визначена сторонами в сумі 500,00 (пятсот) гривеньвмісяць.

Отже з моменту укладення Договору - 20 вересня 2013 року у Позивача не було жодних претензій до відповідачки щодо невиконання або неналежного виконаннясвоїхобовязків.

Законодавцем чітко визначено коло осіб, які мають право на звернення до суду з позовом щодо припинення договору довічного утримання (догляду). Так, ч. 1 статтею 755 ЦК України встановлено, що договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду: 1) на вимогу відчужувана або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обовязків, незалежно від його вини; 2) на вимогу набувача. Тобто дана норма закону, визначає підстави для розірвання договору довічного утримання в судовому порядку. Підставою для розірвання договору з ініціативи Позивача, який є Відчужувачем відповідно до Договору, є невиконання або неналежне виконання Набувачем обовязків за договором довічного утримання (догляду).

Відповідно до ст.177 ЦПК України позивач зобовязаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

Позивачем не приведено в позові будь-яких фактів щодо невиконання або неналежного виконання умов Договору Набувачем, тому зазначена в позовній заяві вимога є такою, що не підлягає до задоволення. Як зазначає Пленум ВС України у постанові N 2 від 12.06.2009 р. "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" суди мають звертати особливу увагу, зокрема, на те, що у позовній заяві повинні не лише міститися позовні вимоги, а й бути викладені обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і зазначені докази, що підтверджують кожну обставину.

Відповідачкою виконувалися умови Договору добросовісно та в повному обсязі, а також здійснювалися інші обовязки по утриманню Позивача, навіть й ті які не входили до моїх обовязків відповідно до Договору.

Договір було укладено 20 вересня 2013 року, а у жовтні цього ж року позивачкою було зроблено заміну старого деревяного вікна на нове - пластикове в наслідок чого у кімнаті взимку стало тепло. Також встановлено замість старих та обдряпаних дверей нові утеплені дерматином двері Було придбано електричний чайник, надано обідній стіл.

Надавалась допомога Позивачу у вигляді: готування їжі (особливо мясної), прибирання квартири, здійснення виклику автомобіля (таксі) для особистих потреб Позивача, забезпечення ліками, медичним доглядом та обслуговуванням лікарями, оскільки як і зазначає сам Позивач вона є людиною похилого віку і має багато захворювань. Коли в ночі Позивачу було погано - визивала лікаря, про що він може надати підтвердження. У 2015 році Позивач на швидкій, яку я вгавала, потрапила до лікарні - навідувала та приносила харчі. Після виписки з лікарні Позивача до дому везла на таксі.

Медичні огляди, здавання аналізів, лікування, придбання ліків проводились систематично за потребою, що підтверджується медичними довідками та виписками (додаються).

Ставлячи стілець у ванну, здійснювала купання ОСОБА_3, оскільки самостійно без сторонньої допомоги купатися вона не може. У літній період купання здійснювалося через день, в зимовий - один раз у неділю. Також мною було придбано особисті речі для Позивача, а саме: теплі речі, взуття, нижня белізна та ін.

Також відповідачка здійснювала оплату комунальних послуг, що підтверджується квитанціями.

На превеликий жаль на мої прохання надавати розписку про отримання грошей, ліків, продуктів харчування, одягу Позивач завжди відмовлялася посилаючись то на поганий стан здоровя, то на поганий настрій, то на не бажання. Оскільки позивачка навела порядок у кімнаті, привела її до ладу, у деяких сусідів виникло бажання заволодіти цією кімнатою, тому почали спаювати Позивача, на що я робила зауваження. В наслідок чого ці сусіди почали казати погане в мій адрес та настроювати Позивача проти Відповідачки. Позивач є людиною літньою, не вміє ні читати ні писати, своєї думки не має, піддається чужому впливу.

Випадки розірвання договору про утримання Позивача є непоодинокі. Так рішенням Ленінського районного суду м.Харкова від 15 серпня 2012 року вже було розірвано договір довічного утримання між Позивачкою та Набувачем (додається).

Відповідно до Довіреності від 10.09.2012 року ОСОБА_3 надавала дозвіл на розпорядження її майном, грошовими коштами особі, але на превеликий жаль йдучи на поводу недобросовісних сусідів, відмовилася від послуг, які їй надавалися.

Позивач сама запропонувала позхивачки укласти з нею договір довічного утримання посилаючись на те, що ми дуже давно знайомі.

Отже, відповідачка заявляє про відмову у задоволені позовних вимог.

Представник позивача у виконанні вимог ст.179 ЦПК України, в наданої відповіді на відзив наступне:

Аргументи, які наведені у відзиві на позовну заяву та докази які були надані та підтвердження тих аргументів стосується лише перших декілька років після укладення договору довічного утримання, тобто 2013-2015 років. Швидку, як зазначила, відповідач вона викликала у 2015 році, готування їжі, купання та інші нематеріальні послуги цебільше двох років не надаються.

Квитанції на оплату комунальних послуг стосуються 2013-2015 років, більш тогояка зазначає сама позивачка, грошові кошти на оплату комунальних послуг за вказаніроки давала відповідачу саме позивачка з власної кишені.

Що стосується доводів відповідача про те, що нібито сусіди бажають заволомі цією кімнатою і для цього дають їй алкогольні напої, спростовується листом відповіді від Адміністрації Холодногірського району м. Харкова від 11.07.2017 року (яка долучя до матеріалів справи) до якої якраз і звертались сусіди і мешканці будинку якизнаходиться за адресою: м. Харків, вул. Залізнична, 1-А, в якому вони просили допомогти влаштуванні Позивачки до будинку пристарілих, оскільки за нею ніхто не здійснює нагляд впродовж останніх двох років.

Доводи про те, що Позивачка не писала розписки через поганий настрій або і бажання, свідчить про те, що вона просто не отримувала ці кошти.

Тому представник позивачки вимагає в задоволені позовних вимог.

Представник позивача в судовому засіданні на позові наполягав. В поясненя вказав наступне: У відповідності до договору відповідачка не виконує вимоги п.п.3.2, 3.3 договору. Після 14-15 року відповідачка нікакої допомоги відповіідачки не надає. Що є порушенням вимог ст.526, 755 ЦК України. Крім того, допомога надавалась не в повному обсязі. Вказані обставини підтверджені свідками ОСОБА_12 та ОСОБА_13 Раніше позивачка також укладала два договору пожиттєвого утримання, один з яких було розірвано у добровільному порядку а другий за рішенням суду.

Відповідачка в судовому засідання не визнала позовні вимоги. В поясненнях наданих суду вказала, в серпня 13 року до неї прийшли сусіди та повідомили, що з лікартя тяжкохвору, після інсульту, додому привесли позивачку та запропонували щоб вона взяла догляд над позивачкою, т.я. у неї нікого небуло та у її бувдосвід по догляду за хворим її сином. Вона погодилась. З 12 серпня 2013 року вона повністю доглядала позивачку. Придбала продукти харчування за свої кошти, годувала позивачку тричі на день. У жовтні 13 року за свої кошти вона поставила позивачки вартістю 2400грн. вікно, двері вартістю 2000грн., електрочайник вартісю 450грн. Крім того, вона давала позивачки свої продукти харчування. Допомогала розробативала їй рух до січня 17року, т.я. позивачка в загалі не рухалась, а тому вона їй допомогала щодо приннятя ванн та прогулдянок. У травні 16 року вона неоднаразово її возила до лікарні. Проте, відповідачка сплачувала за позивачку комунальні послуги, погасила борг з комунальних послуг та оформила позивачки субсідію. В січня 17 року позивачка почала від неї відвертатись та її прогоняти з невідомих для відповідачки причин. Всі продукти харчування для позивачки покупала відповідачка. В серпня 17 року позивачки знову погіршало, вона викликала швідку допомогу, а потім дивилась за її станом здоровя. Її пенсії складає 2795грн., а у позивачки 2700грн. Позивачка розписки їй не писала, відмовлялась. Проте позивачка не вміє писати та читати. Навколо розписувалась відповідачка за позивачку. Утримання позивачки з 2013р. відповідачки ставало 1210 грн. на місяць.

В обгрунтортування правової позиції, сторони щодо в підтвердження та спростування заявлених позовних вимог, судом допитані наступні свідки:

Свідок ОСОБА_14 у вільних поясненнях вказала, що позивачка після перенесеного інсульту умовила відповідачку ОСОБА_15 здійснювати за нею догляд. ОСОБА_15 тричи на день годувала позивачку, прибирала в квартирі, замінила вікно, вхідні двері. Прибдала електрочайник, замінила кухонний стіл. В літку купала ОСОБА_3. Допомогала ОСОБА_3 ходити на ходунках, а потім допомогала ОСОБА_3 ходити на вулицю. В теперешній час ОСОБА_3 ходе без стороньої допомоги

Свідок ОСОБА_16 у вільних поясненнях вказала, що ОСОБА_3 казала їй, що вона просила ОСОБА_15 за неї догляд.

Свідок ОСОБА_17 у вільних поясненнях вказала, вона проживає по сусідству з ОСОБА_3 з 2008р. ОСОБА_3 проживає у 21 квартирі є пенсіонеркою. ОСОБА_17 трьох років назад з позивачкою стався інсульт за нею доглядала ОСОБА_15. Після коли позивачку привезли дому за ней також доглядала ОСОБА_15. Вона не знає стосунків позивачки та відповідачки. Коли вона зустріла позивачку, вона казала їй, що вона хоче їсти. Про останні два роки відносини позивачки та відповідачкит їй невідомі.

Свідок ОСОБА_13 у вільних поясненнях вказала, вона проживає поряд з позивачкою 4 роки. Позивачка уклада договір з відповідачкою про її утримання. За останні два роки відповідачка не ходить до позивачки з невідомих причин. Позивачка не ссорилдась з відповідачкою. Якось позивачка просили їжу у ОСОБА_17 За позивачкою доглядає в теперішній час Понамарьова.

Свідок ОСОБА_18 у вільних поясненнях вказала, що відповідачка доглядала за позивачкою. Потім позивачка попала під вплив інших осіб і тоді позивачка вирішила піти до будинку осіб похилого віку. З цих самих підстав ОСОБА_3 не допускає до себе відповідачку останні два роки.

Крім того в обґрунтування та спростування заявлених позивних вимог сторонами надані письмові докази:

Згідно довідки №711 від 11.08.2017р. позивачка ОСОБА_3 проживає одна, за адресою: АДРЕСА_1.

На підставіукладеного договору довічного утримання ВТС № 238862 від 12 вересня 2013 року, сторони були зобовязані:

П 1.1. договору відчужувач передає у власність, а набувач приймає у власність належну відчужувану квартиру № 21 у будинку готельного типу, що знаходиться в місті Харкові, вулиця Залізнична, будинок 1 «А», взамін чого набувач зобовязується забезпечувати відчужувана довічним утримання.

П. 3.2. Договору - вартість матеріального забезпечення оцінена сторонами в 500 грн. в місяць. В разі зміни встановленого законом розміру прожиткового мінімуму доходів громадян для відповідної категорії громадян - ця сума пропорційно змінюється.

П. 3.3. Договору - За рахунок суми матеріального забезпечення і в межах її вартості, за замовленням Відчужувана, Набувач зобовязаний придбати та безоплатно доставити до місця його проживання - продукти харчування, одяг, медикаменти, або забезпечити надання побутових послуг. Про прийняття таких речей абопослуг в рахунок вартості матеріального забезпечення за цим Договором відчужувач має надати відповідну розписку. В разі термінової необхідності через стан здоровя Відчужувача, набувач за погодженням з відчужувачем зобовязаний передати наперед необхідну суму для лікування.

Згідно листа від 11.07.2017 р. Харківська міська рада, було розьяснено підстави поміщення особи до будинку престарилих та можливість розірвання договору довічного утримання.

В матеріалах справи з боку відповідачки надані відомості про аналізи позивачки, яки були зроблені у 15 році, виписка хворої ОСОБА_3, консультативний висновок ОСОБА_3, відомості по компьютерноїх томографії, що мало місце у 2016р.

Крім того, в обгрунтування правової позиції, відповідачка надала копії квітанцій про оплату комунальних послуг ОСОБА_3 на яких стоїть підпис відповідачки.

За рішенням суду, від 15 серпня 2012 року було розірвано договір довічного утримання укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_19

Проте, за договором від 07 червня 2006 року позивачка уккладала договір довічного утримання з ОСОБА_20

Дослідивши та оцінивши в сукупності докази матеріалів справи, суд встановив наступні факти та обставини:

Статтею 81 ч.1 ЦПК України визначено: Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 82 ч.1 ЦПК України визначено: Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Позивачка проживаючи одна та потребує сторонньої допомоги за станом здоровя, що визнає представник позивача. У звязку з чим, сторонами було укладено договір від 20 вересня 2013 року довічного утримання, згідно п.3.2. 3.3, якого, передбачено обовязок відповідачки щодо щомісячного утрмимання в розмірі не меньш 500 грн. Тобто, обовязок відповідачки не передбачає щомісячну передачу грошой позивачки означеної суми. Хоча позивачка заявляє про розірвання договору від 12 вересня 2013року, що на думку суду є помилкою з боку позивачки.

Враховуючи пояснення відповідачки, що щомісячне утримання позивачки становило для відповідачки більш двох тисяч гривень, суд вважає данні обставини доведеними, т.я. в суперечь вимогам ст.81, 82 ЦПК України, представвником позивача в судовому засіданні не спростовані, а тому суд вважає їх визнаними та такими, що не потребують доказуванню.

Досліджений лист від 11.07.2017 р. Харківська міська рада, не підтверджує правової позиції позивачки, носить розьяснювальний характер, а тому не може бути доказом в межах доказування заявлених вимог з боку позивачки.

Відомості у виді аналізов позивачки, виписки хворої ОСОБА_3, консультативний висновок ОСОБА_3, відомості по компьютерної томографії, копії квітанцій про оплату комунальних послуг ОСОБА_3 на яких стоїть підпис відповідачки, свідчить, про виконання відповідачкою свого обовязку покладеного договором у період 2015 2016 роках, що не спростовано позивачкою.

Копія рішенням суду, від 15 серпня 2012 року, Договір від 07 червня 2006 року, свідчить, що ОСОБА_3 неоднаразове використовувала право на укладення договору довічного утримання.

Крім того, суд враховуючи пояснення свідків в судовому засідання, яки свідчать про виконання відповідачкою своїх обовязки в межах укладеного договору. Проте, свідки також підтвердили, що невиконання відповідачкою своїх обовязків є безпосередньо перешкоджання цьому позивачки.

Позивачем не приведено в позові будь-яких фактів щодо невиконання або неналежного виконання умов Договору Набувачем, тому зазначена в позовній заяві вимога є такою, що не підлягає до задоволення. Як зазначає Пленум ВС України у постанові N 2 від 12.06.2009 р. "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" суди мають звертати особливу увагу, зокрема, на те, що у позовній заяві повинні не лише міститися позовні вимоги, а й бути викладені обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і зазначені докази, що підтверджують кожну обставину.

Таким чином, на думку суду позивачка використовує укладання вказаних договорів для вирішення свої власних потреб у скритний час, в даному випадку стан здоровя позивачки не дозволяв їй себе обслуговувати, що потребувала стороньої допомоги відповідачки.

З часом полипшення самопочуття позивачки, остання намагається шляхом власного невиконання обовязків, перешкодити виконання обовязків з боку відповідачки, як підставу для розірвання вказаного договору.

Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно дозвичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, і одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Враховуючи встановлені обставини та факти, суд вважає, що відповідно до вимог ст.ст.525, 526 ЦК України, обовязок кожної зі сторін в договорі належним чином виконувати свої обовязки в договірних правовідносинах. В порушенні вказаних вимог закону позивачкою останнім часом належним чином виконувались обовязки в договірних правовідносинах, що в свою чергу вплинуло на належне виконання обовязків з боку відповідачки.

Як визначено в ст.744 ЦК України, за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувана утриманням та (або) доглядом довічно.

Згідно із п.1 ч.1 ст.755 ЦК України, договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду, зокрема, на вимогу відчужувана або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини.

За вимогами статті 755 ЦК України визначено право сторони на розірвання договору довічного утримання у випадку невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків. Як встановлено судом неналежне виконання з боку відповідачки є наслідкоми перешкоджання самою позивачкою виконання обовязків з боку відповідачки. А за таких обставин, у позивачки відсутні підстави визначені в ст.755 ЦК України розірвання договору довічного утримання.

Відсутність підстав розірвання договору є підставою відмови в задоволені позовних вимог.

Вимогами статт49 ч.3 ЦПК України визначено: До закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за пять днів до початку першого судового засідання у справі.

Керуючись ст.11, 15, 62, 81, 169, 203, 213, 215, 223. 226, 263, 265, 282-284, 289, ЦПК України,

УХВАЛИВ:

В задоволені позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_8, про розірвання договору довічного утримання, відмовити.

Уточнену позовну заяву. ОСОБА_3 до ОСОБА_8, від 08.06.2018р, про розірвання договору довічного утримання, повернути ОСОБА_3

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі Апеляційна скарга на рішення суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення або виклику учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільно-процессуального кодексу України.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Апеляційного суду Харківської області.

Рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя: В.М.Євтіфієв