АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Номер провадження 22-ц/796/4654/2018 Доповідач - Рубан С.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 червня 2018 року Апеляційний суд міста Києва у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Рубан С.М.

суддів Желепа О.В., Іванченко М.М.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 01 жовтня 2013 року, ухвалене у складі судді Гуменюка А.І. в приміщенні Шевченківського районного суду м. Києва у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Лізинг інформаційних технологій» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В :

Приватне акціонерне товариство «Лізинг інформаційних технологій» звернулось з позовом до ОСОБА_1, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог просило стягнути заборгованість у розмірі 9 717,63 грн., а також відшкодувати судові витрати, пов'язані з розглядом справи.

Посилається на те, що згідно договору № 08042102 від 21 квітня 2008 року, укладеного між Закритим акціонерним товариством «Лізинг інформаційних технологій», що в подальшому перейменоване на Приватне акціонерне товариство «Лізинг інформаційних технологій», та ОСОБА_1, відповідачу було надано в оренду на умовах фінансового лізингу обладнання вартістю 4 183 грн. ОСОБА_1 зобов'язувався здійснювати своєчасну та повну оплату за отримане обладнання в строк до 20 числа поточного місяця. Проте, взяті на себе зобов'язання за договором відповідач належним чином не виконав, внаслідок чого у нього виникла заборгованість у розмірі 9 717,63 грн.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 01 жовтня 2013 року позов Приватного акціонерного товариства «Лізинг інформаційних технологій» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Лізинг інформаційних технологій» 9 947,04 грн.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 12 квітня 2018 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 01 жовтня 2013 року - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у позові відмовити в повному обсязі.

Посилається на те, що розгляд справи в суді першої інстанції відбувся без його участі, оскільки він не був належним чином повідомлений про розгляд справи, у зв'язку з чим не зміг скористатись своїм правом на подання заяви про застосування позовної давності. Сторони 21 квітня 2008 року уклали договір лізингу терміном на два роки до 21 квітня 2010 року. Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання позичальника згідно з умовами договору та графіком платежів наставав 20 числа кожного місяця. Позивач подав позовну заяву до суду 17 квітня 2013 року. Тому відповідно у нього пропущений строк позовної давності щодо стягнення заборгованості за договором лізингу, неустойки (штрафу, пені), процентів та інших платежів, які виникли до 20.03.2013 року. Зазначає, що позивач надав до суду в якості доказу структуру грошових нарахувань від 29.05.2013 року, в якій вказано платіж в сумі 174,29 грн. (компенсація вартості товару/послуг), проте вказаний платіж договором лізингу необумовлений та є незрозумілим для відповідача. Судом не взято до уваги, що відповідач в період з 12.07.2008 року по 19.06.2009 року сплатив на рахунок позивача вартість, яка була обумовлена в договорі лізинг відповідно до пакету LeaseIT в сумі 4183 грн. Крім того, зазначає, що позивач до моменту сплати останньої суми відповідачем 416,23 грн. 19.06.2009 року постійно спілкувався в телефонному режимі стосовно сплати коштів, а після 19.06.2009 року припинив телефонувати.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечив проти апеляційної скарги.

Посилається на те, що відповідач був належним чином повідомлений про розгляд справи в суді першої інстанції, тому в суду були всі підстави передбачені законом для ухвалення заочного рішення у справі. Заява про застосування строку позовної давності подана до суду після винесення заочного рішення, тому врахуванню судом не підлягає. Крім того, надані відповідачем докази не мають значення для розрахунку заборгованості за договором на підставі якого винесено судове рішення. Зазначає, що розрахунок заборгованості за договором здійснено позивачем з урахуванням умов договору лізингу та фактичних лізингових платежів відповідача.

Відповідно до п.8 ч.1 Розділу XIII Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно - територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п. 3 Розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402 - VIII апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду у порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року.

Відповідно до ч.2 ст.369 ЦПК України розгляд апеляційної скарги проводиться без повідомлення учасників справи.

Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, дійшла наступного висновку.

Приватне акціонерне товариство «Лізинг інформаційних технологій» звернулось з позовом до ОСОБА_1, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог просило стягнути заборгованість у розмірі 9 717,63 грн., а також відшкодувати судові витрати, пов'язані з розглядом справи.

Посилається на те, що згідно договору № 08042102 від 21 квітня 2008 року, укладеного між Закритим акціонерним товариством «Лізинг інформаційних технологій», що в подальшому перейменоване на Приватне акціонерне товариство «Лізинг інформаційних технологій», та ОСОБА_1, відповідачу було надано в оренду на умовах фінансового лізингу обладнання вартістю 4 183 грн. ОСОБА_1 зобов'язувався здійснювати своєчасну та повну оплату за отримане обладнання в строк до 20 числа поточного місяця. Проте, взяті на себе зобов'язання за договором відповідач належним чином не виконав, внаслідок чого у нього виникла заборгованість у розмірі 9 717,63 грн.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 неналежним чином виконував взяті на себе зобов'язання перед ПАТ «Лізинг інформаційних технологій» за Договором № 08042102 про отримання обладнання в системі LeaseIT, внаслідок чого в нього виникла заборгованість у розмірі 9 717,63 грн., яка підлягає стягненню.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанціїта не приймає до уваги доводи апеляційної скарги виходячи з наступного.

Виходячи з положень статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;

6) як розподілити між сторонами судові витрати;

7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову (стаття 264 ЦПК України).

Згідно ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

За змістом ч.ч.1,2 ст. 806 ЦК України, за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей встановлених цим параграфом та законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 1 Закону України «Про фінансовий лізинг», за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Судом встановлено, що 21 квітня 2008 року між Закритим акціонерним товариством «Лізинг інформаційних технологій», що в подальшому перейменоване на Приватне акціонерне товариство «Лізинг інформаційних технологій» та ОСОБА_1 був укладений Договір № 08042102 про отримання обладнання в системі LeaseIT про надання ОСОБА_1 в оренду на умовах фінансового лізингу обладнання вартістю 4 183 грн. Згідно умов Договору, оплата платежів здійснюється до 20 числа поточного місяця (а.с.5-11).

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу.

За змістом ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу.

Відповідно до пункту 1.2. договору, порядок отримання ІТ-обладнання, інших товарів та послуг клієнтом визначається Правилами отримання обладнання, інших товарів та послуг в системі LeaseIT, які є невід'ємною частиною цього договору.

Згідно п.п. 9.2.4., 14.2. Правил, клієнт зобов'язаний своєчасно та у повному обсязі сплачувати платежі, передбачені пакетом LeaseIT;

у разі несвоєчасної оплати клієнтом нарахованого платежу клієнт сплачує на користь оператора LeaseIT плату за прострочення платежу в розмірі десяти відсотків від суми простроченого платежу, якщо погашення здійснюється після закінчення розрахункового періоду, на який припадає дата оплати за Договором. Сплата плати за прострочення платежу не звільняє клієнта від обов'язку у повному обсязі оплатити платежі, передбачені пакетом LeaseIT.

Судом встановлено, що позивач у повному обсязі виконав свої зобов'язання щодо надання обладнання відповідачу згідно його заявки і договору у відповідні строки та належної комплектації.

ОСОБА_1 взяті на себе зобов'язання за договором не виконував, внаслідок чого в нього виникла заборгованість у розмірі 9 717,63 грн., яка підтверджується розрахунком наданим позивачем.

Доводи апеляційної скарги, що відповідач не був належним чином повідомлений про розгляд справи в суді першої інстанції колегія суддів не приймає до уваги.

Як вбачається з матеріалів справи, про судове засіданні призначене на 01.10.2013 року ОСОБА_1 повідомлявся належним чином за адресою зареєстрованого місця проживання, відповідно до довідки з відділу адресно - довідкової роботи ГУ ДМС України в м. Києві, а саме: м. Київ, вул. Довнар - Запольського,8-А, кв.67, що підтверджується зворотним рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.41).

Доводи апеляційної скарги, що у зв'язку з проведеним заочним розглядом справи відповідач був позбавлений права на подачу заяви про застосовування строку позовної давності, тому апеляційний суд має розглянути справу з урахуванням заяви про застосування строків позовної давності, колегія суддів оцінює критично виходячи з наступного.

Відповідно до правової позиції, викладеної у Постанові Верховного Суду України від 22 березня 2017 року у справі № 6-3063цс16 суд за власною ініціативою не має права застосувати позовну давність.

Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Без заяви сторони у спорі позовна давність застосовуватися не може за жодних обставин, оскільки можливість застосування позовної давності пов'язана лише з наявністю про це заяви сторони, зробленої до ухвалення рішення судом першої інстанції.

Згідно правової позиції, викладеної Верховним Судом України у Постанові від 11 жовтня 2017 року у справі № 6-1374цс17 за змістом частин третьої, четвертої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Суд апеляційної інстанції при розгляді справи здійснює перевірку і оцінку фактичних обставин справи та їх юридичну кваліфікацію в межах доводів апеляційної скарги, які вже були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Нові матеріально-правові вимоги, які не були предметом розгляду в суді першої інстанції, не приймаються та не розглядаються судом апеляційної інстанції. Той факт, що сторона не брала участі у розгляді справи судом першої інстанції у випадках, передбачених законом може бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції, а не для вирішення апеляційним судом її заяви про застосування позовної давності.

Оскільки стаття 267 ЦК України є нормою матеріального права суд апеляційної інстанції не вправі розглядати заяву про застосування строків позовної давності.

Звертаючись до апеляційного суду із заявою про застосування строків позовної давності, відповідач посилається на те, що розгляд вказаної справи проведено в заочному порядку, а тому відповідач був позбавлений можливості звернутися з вказаною заявою до суду першої інстанції.

Проте, враховуючи положення вищевказаних правових позицій, ст.367 ЦПК України в редакції кодексу 2017 року, апеляційний суд не вправі розглядати заяву про застосування строків позовної давності, яка не була предметом розгляду в суді першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги щодо зазначеного в структурі місячного платежу в розмірі 174,29 грн., який є незрозумілим для відповідача, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки ця сума місячної компенсації вартості об'єкта лізингу розрахована як 4183,00 грн. (вартість предмета лізингу)/24 місяця, що відповідає умовам договору лізингу.

За умовами укладеного між сторонами договору лізингу ОСОБА_1 зобов'язався сплатити на користь позивача вартість предмета лізингу рівними частинами протягом 24 місяців та додатково сплатити 2% в місяць від вартості предмета лізингу (по 83,66 грн. в місяць) до повної виплати вартості предмета лізингу.

Твердження ОСОБА_1, що він сплатив за договором загальну суму лізингових платежів у розмірі 4183 грн., колегія суддів оцінює критично, оскільки відповідач не враховує, що за договором лізингу у складі лізингових платежів він повинен був сплатити позивачу не тільки компенсацію вартості предмета лізингу, а й відсотки відповідно до умов договору (2% від первісної вартості обладнання за кожний місяць до повної виплати вартості предмета лізингу). Розмір лізингових платежів визначається умовами договору.

Із структури грошових нарахувань та надходжень вбачається, що за перші два місяці лізингу відповідачу були нараховані 2 місячні лізингові платежі по 257,95 грн. (174,29 грн. компенсація обладнання + 83,66 грн. процентів) та штрафні санкції у розмірі 25,80 грн. за несплату першого лізингового платежу у передбачений договором строк (10% від розміру платежу). Загальна сума простроченої заборгованості станом на 01.06.2008 року склала 541,70 грн. (257,95 + 257,95 +25,80) та була сплачена відповідачем 12.07.2008 року, що свідчить про те, що відповідач повністю був обізнаний з умовами договору та визнавав їх.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов правильного висновку про задоволення позову та стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованості за договором у розмірі 9717,63 грн.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на правильність ухваленого у справі рішення.

Оскільки рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 01 жовтня 2013 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків встановлених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 06 червня 2018 року.

Головуючий Судді