ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/3000/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" червня 2018 р.Дарницький районний суд м. Києва

у складі:головуючого - судді ЛЕОНТЮК Л.К.

за участі секретаря КОСТЮЧЕНКО К.О.

сторін:

позивачки ОСОБА_2

представника позивача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у загальному позовному провадженні в судовому засіданні в залі суду в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про поділ спільного майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про поділ майна, суд

в с т а н о в и в :

У грудні 2016 року ОСОБА_2 звернулась до Дарницького районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_5 про поділ спільного майна подружжя, свої вимоги мотивувавши тим, що 05 серпня 2011 року між сторонами по справі було зареєстровано шлюб відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Конотопу Конотопського міськрайонного управління юстиції у Сумській області, про що зроблено актовий запис № 253 від 05 серпня 2011 року.

Від шлюбу сторони мають малолітню дитину - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 23 грудня 2016року шлюб було розірвано.

В період шлюбу Позивачем та Відповідачем була придбана квартира, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі - продажу від 01 вересня 2014 року, оціночна вартість квартири, становить 752 809 гривень 70 копійок.

Крім того, їй відомо, ще в період перебування в шлюбі було придбано і оформлено на Відповідача легковий автомобіль Хюндай Елантра, 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1.

Водночас, отримати конкретну інформацію про факт продажу Відповідачем автомобіля третій особі на даний час вона не змогла.

В порядку поділу майна подружжя просить визнати за ОСОБА_2, індивідуальний податковий номер - НОМЕР_2, право власності на 1 / 1 квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, загальна площа ( кв. м ): 54 .95, житлова площа ( кв. м ): 28. 7

В свою чергу відповідач ОСОБА_5 звернувся до Дарницького районного суду міста Києва з зустрічними позовними вимогами до ОСОБА_2, та в яких просив визнати за ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3, право власності на 1 / 2 частину квартири номер АДРЕСА_1

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2, право власності на 1/ 2 частину квартири номер АДРЕСА_1

Виділити у власність ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3, телевізор SAMSUNG LED, VE 40D5003, ноутбук hp, мікрохвильова піч SAMSUNG, електрична духовка SAMSUNG, кондиціонер С@Н, вбудована шафа ( коридор ) по індивідуальному замовленню, підставка для взуття, вішак для одягу, диван розкладний ( кімната - вітальня ) бежевого кольору, меблевий гарнітур ( кімната - вітальня ).

Виділити у власність ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2, бойлер Garanterm, електричний, пральна машина LG, модель F1096SD3, телевізор SAMSUNG LED, діагональ 32, телевізор SAMSUNG, діагональ 21, холодильник LG TOTAL NO FROST, електрична плита Electrolux PLATINUM, вбудована кухня по індивідуальному замовленню, кухонний стіл дерев'яний, стільці 4 шт., витяжка для кухні SATURN, двухспальне ліжко з полкам по індивідуальному замовленню, вбудована шафа ( кімната - спальня ) по індивідуальному замовленню, меблевий гарнітур ( ванна ).

В судовому засіданні позивач за первісним та відповідач по зустрічному позову ОСОБА_2 та її представник, що діє на підставі довіреності від 21 листопада 2016 року ( а. с. 160, І том справи ) ОСОБА_3, первинні позовні вимоги просили задовольнити, в частині зустрічних позовних щодо придбаного майна просили задовольнити частково в частині розподілу спільного набутого побутового майна та не заперечують проти зазначеного розподілу зазначеного ОСОБА_5 , проте просили не враховувати у спільне придбане майно три телевізори, які за свої кошти придбала її мати.

Представник відповідача за первісним та позивача за зустрічним ОСОБА_5, що діє на підставі договору про надання правової допомоги № 9 / 17 від 17 лютого 2017 року ( а. с. 42 ) ОСОБА_4 в задоволенні первинного позову просила відмовити, та просила задовольнити зустрічні позовні вимоги у повному обсязі.

Суд, вислухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача, допитавши свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, які дали свідчення під присягою, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає встановленими наступні факти та відповідні їм правовідносини.

За приписами ст.ст.60, 61 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.

Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

За змістом ч.ч.2, 4 ст.65 СК України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Статтею 68 СК України встановлено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.

Згідно зі ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою.

Згідно з ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Частиною 1 ст.71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

Відповідно до абз.1 п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Згідно з п.22 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69 - 72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Відповідно до ст. 6 Європейської конвенції з прав людини кожен має право на справедливий суд і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов"язків цивільного характеру.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 05 серпня 2011 року по 23 грудня 2016року.

Як вбачається з матеріалів справи, спірна квартира АДРЕСА_1 придбана згідно договору купівлі - продажу квартири від 01 вересня 2014 року на ім'я ОСОБА_5, вартістю 1 020 750 гривень 00 копійок ( п. п. 1. 1., 2. 1., 2. 2. Договору ), вартість ніхто із сторін не оспорює, в період шлюбу сторін та є об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

Згода на придбання зазначеного майна надавалася стороною по справі, на той час дружиною, ОСОБА_2.

Квартира складається з двох жилих кімнат, загальною площею 54, 95 кв. м., житловою площею 28, 7 кв. м.

У відповідності до ч. 1 та 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв'язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об'єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму. Допустимість доказів означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Таким чином, враховуючи принципи справедливості, добросовісності та розумності, згідно з якими здійснюється цивільно-правове регулювання суспільних відносин та які визначають характер поведінки учасників з точки зору необхідності сумлінного здійснення ними своїх цивільних прав і виконання цивільних обов`язків, шанування прав та інтересів інших осіб, моралі суспільства, турботи про власні інтереси, а також права та інтереси інших учасників з метою недопущення їх порушення, закріплення адекватного захисту права або інтересу, суд вважає що позовні вимоги про визнання за ОСОБА_2 право власності на спірну квартиру АДРЕСА_1 не можуть бути задоволені, оскільки спростовуються наданими доказами в судовому засіданні.

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів) , що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи , та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються н такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Разом з тим, позивачка просить суд при поділі спірної квартири відступити від засад рівності часток подружжя, зважаючи на те, що вона утримує неповнолітню доньку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, здійснює її догляд, виховання та забезпечує її розвиток, відсутність матеріальної допомоги зі сторони відповідача та матеріального забезпечення сім"ї в період її існування, а також той факт, що відповідач приховав продаж автомобіля, який є сумісною власністю подружжя, вважає за справедливе розділити придбане майно на визнати за нею право власності на квартиру.

Відповідно до ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Таке ж правило закріплено ст. 60 СК України. Співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними ( ст. 369 ЦК України . Таке ж правило, передбачено ст. 63 СК України. Відповідно до ст. 372 ЦК України та ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників є рівними.

Відповідно до вимог ч.2, 3 ст. 70 СК України при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема, якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім"ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім"ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування

Як встановлено у судовому засіданні та згідно з матеріалами справи, позивачка отримує щомісячно на утримання дитини перекази з жовтня 2016 року по даний час, відповідачем ОСОБА_5 за період 2014- 2017 роки сплачуються комунальні послуги по утриманню квартири, крім того, відповідач добровільно утримує малолітню доньку. Щодо факту приховування продажу автомобіля, то відповідач вказаний факт не приховує і не проти відшкодувати 1/2 частини автомобіля, проте позивачка з такими вимогами до суду не звертається, отже, правові норми не передбачають позбавлення права власності на об"єкт спільної сумісної власності одного із співвласників, а лише передбачають право суду відступити від засад рівності часток, проте , підстав навіть для такого відступлення у суду нема.

Оскільки зазначене майно придбане під час шлюбу, то сторонам за законом належить по 1 / 2 частині спільної квартири.

Співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними ( ст. 369 ЦК України ). Таке ж правило, передбачено ст. 63 СК України. Домовленостей щодо розподілу майна сторони не досягнули.

Отже, позивачка ОСОБА_2 не надала суду належних та допустимих доказів, що підтверджують обставини, викладених в позовній заяві, крім того не навела факти та обставини у судовому засіданні, що є необхідними для застосування судом ч.2,3 ст. 70 СК України та не обгрунтувала їх доказами, оскільки малолітня донька утримується батьком добровільно, крім грошей, останній забезпечує її одягом, іграшками, продуктами харчування. Позов про стягнення аліментів на утримання доньки ОСОБА_2 не заявляла, також, позивачкою не надано до суду будь-яких доказів, що її батьки надавали кошти на придбання квартири, проте не спростовувала той факт, що ремонтом квартири займався батько відповідача, а вона участі у ремонті не приймала, даний факт підтверджено у судовому засіданні свідченнями свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_9. При цьому, позивачкою у належний спосіб не доведено, що спірна квартира куплена виключно за власні грошові кошти її батьків, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Разом з тим, враховуючи те, що квартира сторонами була набута та зареєстрована на праві власності за відповідачем за час шлюбу, суд вважає, що остання є об'єктом спільної сумісної власності подружжя і підлягає поділу в рівних частинах. Крім того, враховуючи те, що жоден із подружжя не вчинив дій, які б давали підстави для присудження грошової компенсації, квартира підлягає поділу, шляхом визначення ідеальних рівних часток, без реального поділу і залишення квартири у спільній часткові власності сторін.

Водночас, судом встановлено, що за час спільного проживання сторони набули спільне майно домашнього вжитку:

Телевізор SAMSUNG LED, VE 40D5003, ноутбук hp, мікрохвильова піч SAMSUNG, електрична духовка SAMSUNG, кондиціонер С@Н, вбудована шафа ( коридор ) по індивідуальному замовленню, підставка для взуття, вішак для одягу, диван розкладний ( кімната - вітальня ) бежевого кольору, меблевий гарнітур ( кімната - вітальня ), бойлер Garanterm, електричний, пральна машина LG, модель F1096SD3, телевізор SAMSUNG LED, діагональ 32, телевізор SAMSUNG, діагональ 21, холодильник LG TOTAL NO FROST, електрична плита Electrolux PLATINUM, вбудована кухня по індивідуальному замовленню, кухонний стіл дерев'яний, стільці 4 шт., витяжка для кухні SATURN, двухспальне ліжко з полицями по індивідуальному замовленню, вбудована шафа ( кімната - спальня ) по індивідуальному замовленню, меблевий гарнітур ( ванна ) .

При наданні пояснень відповідачка за зустрічним позовом ОСОБА_2 та допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 стверджували, що три телевізори, а саме: SAMSUNG LED, VE 40D5003; SAMSUNG, діагональ 21 та SAMSUNG LED, діагональ 32, придбані ОСОБА_8, називала різні суми, які ймовірно могла витратити на придбання техніки і меблів та ніхто із них впевнено не міг підтвердити коли та у якому розмірі мати давала кошти, тому в цій частині свідчень суд ставиться критично., оскільки доказів до суду не надали.

А тому, зустрічний позов підлягає задоволенню і в частині поділу майна домашнього вжитку, про який не заперечувала і ОСОБА_10, а саме:

Виділити у власність ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3, телевізор SAMSUNG LED, VE 40D5003, ноутбук hp, мікрохвильова піч SAMSUNG, електрична духовка SAMSUNG, кондиціонер С@Н, вбудована шафа ( коридор ) по індивідуальному замовленню, підставка для взуття, вішак для одягу, диван розкладний ( кімната - вітальня ) бежевого кольору, меблевий гарнітур ( кімната - вітальня ).

Виділити у власність ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2, бойлер Garanterm, електричний, пральна машина LG, модель F1096SD3, телевізор SAMSUNG LED, діагональ 32, телевізор SAMSUNG, діагональ 21, холодильник LG TOTAL NO FROST, електрична плита Electrolux PLATINUM, вбудована кухня по індивідуальному замовленню, кухонний стіл дерев'яний, стільці 4 шт., витяжка для кухні SATURN, двухспальне ліжко з полицями по індивідуальному замовленню, вбудована шафа ( кімната - спальня ) по індивідуальному замовленню, меблевий гарнітур ( ванна ).

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Згідно ст. ст. 10 - 13 ЦПК України - суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно доКонституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановленіКонституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов'язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість: 1 ) керує ходом судового процесу; 2 ) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3 ) роз'яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій; 4 ) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5 ) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов'язків.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах - не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

У відповідності до ст. ст. 76- 83 ЦПК України - доказами є будь - які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів ), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : 1 ) письмовими, речовими і електронними доказами; 2 ) висновками експертів; 3 ) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на не вчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов'язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину не вчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах - учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ( Проніна проти України, № 63566 / 00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року ). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Аналіз практики Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (наприклад, рішення від 21 січня 1999 року в справі « Гарсія Руїз проти Іспанії », від 22 лютого 2007 року в справі « Красуля проти Росії », від 05 травня 2011 року в справі « Ільяді проти Росії », від 28 жовтня 2010 року в справі « Трофимчук проти України », від 09 грудня 1994 року в справі « Хіро Балані проти Іспанії », від 01 липня 2003 року в справі « Суомінен проти Фінляндії », від 07 червня 2008 року в справі « Мелтекс ЛТД ( MELTEX LTD ) та Месроп Мовсесян ( MESROP MOVSESYAN ) проти Вірменії » ) свідчить, що право на мотивоване ( обґрунтоване ) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес.

Вимога пункту 1 статті 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов'язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 55, 124 Конституції України, ст. ст. 60, 63, 70 Сімейного Кодексу України, 368, 372, 639 Цивільного Кодексу України, ст .ст. 3, 12, 13, 81, 89, 197 - 200, 206, 263-266, 273 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про поділ спільного майна подружжя - відмовити.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про поділ майна - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3, право власності на 1 / 2 частину квартири номер АДРЕСА_1

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2, право власності на 1 / 2 частину квартири номер АДРЕСА_1

Виділити у власність ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3, телевізор SAMSUNG LED, VE 40D5003, ноутбук hp, мікрохвильова піч SAMSUNG, електрична духовка SAMSUNG, кондиціонер С@Н, вбудована шафа ( коридор ) по індивідуальному замовленню, підставка для взуття, вішак для одягу, диван розкладний ( кімната - вітальня ) бежевого кольору, меблевий гарнітур ( кімната - вітальня ).

Виділити у власність ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2, бойлер Garanterm, електричний, пральна машина LG, модель F1096SD3, телевізор SAMSUNG LED, діагональ 32, телевізор SAMSUNG, діагональ 21, холодильник LG TOTAL NO FROST, електрична плита Electrolux PLATINUM, вбудована кухня по індивідуальному замовленню, кухонний стіл дерев'яний, стільці 4 шт., витяжка для кухні SATURN, двухспальне ліжко з полицями по індивідуальному замовленню, вбудована шафа ( кімната - спальня ) по індивідуальному замовленню, меблевий гарнітур ( ванна ).

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Апеляційного суду м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення . Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення виготовлено 22 червня 2018 року.

СУДДЯ Л.К. ЛЕОНТЮК