РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2018 року м. Харків

Київський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого - судді Губської Я.В.,

при секретарі Балан Т.В.,

за участі позивача ОСОБА_1,

представників позивача ОСОБА_2, ОСОБА_3,

представників відповідача Шульжук Т.Р., Лисенко В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до комунального підприємства «Харківводоканал», третя особа: генеральний директор комунального підприємства «Харківводоканал» Панов Віталій Володимирович про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу,-

ВСТАНОВИВ:

29.08.2017 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до суду до комунального підприємства «Харківводоканал» (надалі КП «Харківводоканал»), третя особа: генеральний директор КП «Харківводоканал» Панов В.В. про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Ухвалою судді Київського районного суду м. Харкова від 11.09.2017 року було відкрито провадження та призначено судове засідання.

Уточнивши остаточно позовні вимоги (а.с. 3,4 т.2) позивач ОСОБА_1 просить поновити його на роботі, зобов*язавши відповідача скасувати наказ про його звільнення від 02.08.2017 року № 580-К, стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 вказує, що наказом від 03.04.1995 року його було прийнято на роботу на посаду головного механіка до Державного каналізаційного господарства «Харківкомуночиствод». 27.01.2012 року КП каналізаційного господарства «Харківкомуночиствод» було перейменоване у КП «Харківводоканал» згідно рішенню Харківської міської ради від 23.12.2011 року №577/1 та реєстрації нової редакції Статуту підприємства. 01.02.2016 року його було переведено на посаду провідного інженера відділу головного механіка служби головних спеціалістів КП «Харківводоканал» згідно наказу 46/к від 27.01.2016 року. 02.08.2017 року наказом по підприємству КП «Харківводоканал» №580-к його було звільнено з роботи провідного інженера відділу головного механіка служби головних спеціалістів у зв'язку із скороченням штату та чисельності працівників на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Зі звільненням позивач не згоден, вважає його незаконним, оскільки відповідач при проведенні скорочення штату не застосував вимоги ст. 42 КЗпП України про переважне право на залишення на роботі при вивільненні працівників у зв'язку із змінами в організації і праці.

Вказує, що законодавством встановлено, що при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. Факт наявності у нього більш високої кваліфікації і продуктивності праці підтверджується документами про освіту, про присвоєння кваліфікаційних розрядів, про підвищення кваліфікації, про виконання обов'язків більш кваліфікованих працівників. Також, він працював на керівних посадах, має тривалий стаж роботи на підприємстві, статус ветерана війни - учасника бойових дій, і все це надає йому перевагу на залишення на роботі згідно із ст. 42 КЗпП України.

Просить поновити його на роботі, скасувавши наказ про звільнення, виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу.

27.09.2017 року до суду надані заперечення відповідача проти позовних вимог з документами на підтвердження своєї позиції. (а.с. 31-35 т.1).

В судовому засіданні позивач та його представники позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити.

Представники відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог ОСОБА_1 заперечували в повному обсязі з підстав, вказаних в запереченнях.

Третя особа - генеральний директор КП «Харківводоканал» Панов В.В. в судове засідання не з*явився, повідомлений належним чином про час та місце судового розгляду, у зв*язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутність.

Заслухавши учасників процесу, які присутні в судовому засіданні, дослідивши матеріали справи та надані суду докази, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом.

Вимогами ч.3 ст.12, ч.1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст.2 КЗпП України право громадян на працю, - тобто на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімального розміру, - включаючи право на вільний вибір професії, роду занять і роботи, забезпечується державою. Працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.

Згідно із ст. 43 Конституції України кожен громадянин має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Судом під час розгляду справи встановлено, що позивач ОСОБА_1 наказом генерального директора КП «Харківводоканал» № 580 -К від 02.08.2017 року був звільнений з посади провідного інженера відділу головного механіка Служби головних спеціалістів з 02.08.2017 року у зв*язку зі скороченням штату та чисельності працівників, згідно п.1 ст. 40 КЗпП України. (а.с. 15 т.1), проведений відповідний запис в трудовий книжці позивача. (а.с. 13 т.1).

Повноваження генерального директора КП «Харківводоканал» на видачу цього наказу від 02.08.2017 року судом перевірені та досліджений Статут підприємства КП «Харківводоканал» з даного питання, сторонами не оспорюється.

Підставою для видачі наказу про звільнення № 580 -К від 02.08.2017 року вказано: наказ від 25.05.2017 року № 520 «Про внесення змін до штатного розпису та скорочення штату та чисельності працівників підприємства», попередження про наступне вивільнення, згода первинної профспілкової організації (витяг з протоколу від 02.08.2017 року № 87).

Звертаючись з позовом до суду ОСОБА_1 посилається на те, що його було незаконно звільнено, оскільки відповідач не застосував ст. 42 КЗпП України про переважне право на залишення на роботі при вивільненні працівників у зв'язку із змінами в організації праці.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації (банкрутства) або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно до ч. 1 ст. 49-2 КЗпП про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці, а згідно з ч. 2 ст. 40 КЗпП звільнення на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно з ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Відповідно до вимог ст. 32 КЗпП України переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, а також переведення на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або в іншу місцевість, хоча б разом з підприємством, установою, організацією, допускається тільки за згодою працівника, за винятком випадків, передбачених у статті 33 цього Кодексу та в інших випадках, передбачених законодавством.

У Постанові Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» вказано, що розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за пунктом 1 статті 40 Кодексу законів про працю України, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за 2 місяці про наступне вивільнення. При реорганізації підприємства або при його перепрофілюванні звільнення за пунктом 1 статті 40 Кодексу законів про працю України може мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності або штату працівників, змінами у їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями.

З матеріалів справи вбачається, що наказом генерального директора № 2 від 06.01.2016 року у зв*язку з змінами в організації виробничого процесу, з ціллю оптимізації системи управління персоналом, керуючись п.3 ст. 64 ГК України, п.7.3.5 Статуту, за погодженням з первинною профспілковою організацією вирішено з 16.01.2016 року затвердити та ввести в дію організаційну структуру та штатний розклад в новій редакції. (а.с. 36 т.1).

Відповідно до ст. 64 ГК України підприємство може складатися з виробничих структурних підрозділів (виробництв, цехів, відділень, дільниць, бригад, бюро, лабораторій тощо), а також функціональних структурних підрозділів апарату управління (управлінь, відділів, бюро, служб тощо). Функції, права та обов'язки структурних підрозділів підприємства визначаються положеннями про них, які затверджуються в порядку, визначеному статутом підприємства або іншими установчими документами. Підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.

За приписами ч. 2 ст. 65 ГК України власник здійснює свої права щодо управління підприємством безпосередньо або через уповноважені ним органи відповідно до статуту підприємства чи інших установчих документів.

Згідно наказу генерального директора КП «Харківводоканал» № 520 від 25.05.2017 року у зв*язку зі змінами в організації виробничого процесу та перерозподілом обсягів робіт, з метою оптимізації штату і чисельності працівників підприємства відповідно до наказу «Про зміни організаційної структури і штатного розкладу» від 06.01.2016 року № 2, п.7.3.5 Статуту, п.1,ч.1,ст. 40, ст. 42, ст. 49-2 КЗпП України, за погодженням з первинною профспілковою організацією вирішено провести з 01.08.2017 року скорочення штату та чисельності працівників комплексів та апарату управління підприємства згідно з додатками 1,2,3,4,5,6. (а.с. 38 т.1).

В додатку № 6 до наказу № 520 від 25.05.2017 року вказаний список посад управління КП «Харківводоканал» з зазначенням ПІБ осіб, хто скорочується. З даного додатку вбачається, що в Службі головних спеціалістів у відділі головного механіка скорочується посада провідного інженера (1 од.), вказано ПІБ особи - ОСОБА_1. (а.с. 101 т.1).

Із досліджених доказів вбачається, що відбувся процес оптимізації КП «Харківводоканал», що призвело до скорочення чисельності штатних одиниць, що підтверджується наданими до суду штатними розкладами зі змінами в ньому з 01.08.2017 року.

Тобто, судом встановлено факт змін в організації виробництва і праці, зокрема скорочення чисельності та штату працівників у відповідача - КП «Харківводоканал». В ході проведення оптимізації штатної структури загалом було скорочено 117 штатних одиниць, з яких 8 посад провідного інженера, а зі штатного розпису відділу головного механіка Служби головних спеціалістів, в якому працював ОСОБА_1, було виведено одну штатну одиницю - посаду провідного інженера. Наведені докази посвідчують реальність факту проведення реорганізації штатної структури КП «Харківводоканал», а також оптимізації чисельності працівників у зв'язку зі зміною організації виробничого процесу.

Також, судом під час розгляду справи встановлено, що 30.05.2017 року позивача ОСОБА_1 було попереджено про звільнення у зв'язку зі скороченням штату працівників, однак позивач відмовився підписати дане попередження про ознайомлення, про що було складено акт 30.05.2017 року, в якому вказується, що ОСОБА_1 було надано для ознайомлення попередження про вивільнення від 30.05.2017 року та пропозиції щодо наявних вакансій, однак ОСОБА_1 відмовився підписувати ці дані про ознайомлення. (а.с. 108-109 т.1). Факт попередження за 2 місяця позивачем не оспорюється та підтверджується також і його заявами на адресу керівництва та профкому щодо сприянню у скасуванні можливого звільнення.

Розірвання трудового договору з підстав, передбачених п.1 ст.40 КЗпП, може бути проведено лише за попередньою згодою первинної профспілкової організації членом якої є працівник (ч.1 ст. 43 КЗпП).

Дотримання вимог ч.1 ст. 43 КЗпП України при звільненні ОСОБА_1 були судом перевірені та встановлено, що 14.06.2017 року до первинної профспілкової організації КП «Харківводоканал» було направлено подання щодо надання згоди на звільнення ОСОБА_1 і тому було направлено повідомлення про призначення засідання профспілки 04.07.2017 року о 10 год., про що позивач був ознайомлений під особистий підпис 16.06.2017 року. (а.с. 49 т.1)

04.07.2017 року засідання профспілки було відкладено у зв*язку з неявкою ОСОБА_1 на 18.07.2017 року. (а.с. 53-56 т.1).

Про засідання профспілкової організації 18.07.2017 року позивач повідомлявся поштовим зв*язком, однак також не з*явився, засідання профспілки відкладено на 02.08.2017, по виходу ОСОБА_1 з відпустки.

На засіданні 02.08.2017 року за відсутності ОСОБА_1, який був повідомлений про проведення засідання, однак не з*явився з невідомих причин, було розглянуто питання надання дозволу на звільнення ОСОБА_1 та згідно витягу з протоколу № 87 засідання первинної профспілкової організації КП «Харківводоканал» від 02.08.2017 року було надано дозвіл на звільнення ОСОБА_1 (а.с. 58-60 т.1). Таким чином, судом встановлено, що порушень ч.1 ст. 43 КЗпП України при звільненні позивача не було.

Також, судом під час розгляду справи було перевірено дотримання відповідачем вимог ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України щодо пропозицій працевлаштування на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації та суд зазначає, що однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності штатних одиниць є обов'язок власника підприємства або уповноваженого ним органу надати працівнику альтернативи переведення в межах посади та/або кваліфікації на підприємстві.

Згідно матеріалів цивільної справи та всіх досліджених доказів, наданих сторонами, позивачу ОСОБА_1 на підприємстві КП «Харківводоканал» надавались для ознайомлення списки вакантних посад для подальшого працевлаштування (555 вакансій станом на 06.07.2017 року, 586 вакансій станом на 02.08.2017 року), які були наявні у відповідача на момент ознайомлення, однак позивач відмовився від ознайомлення та працевлаштування, про що свідчать відповідні акти, складені 30.05.2017 року, 06.07.2017 року та 02.08.2017 року. (а.с. 109, 133, 134 т.1)

В матеріалах справи також містяться заяви ОСОБА_1 від 06.07.2017 року, посвідчені посадовими особами КП «Харківводоканал» (а.с. 48, 135, 169 т.1) про те, що він повідомляє, що жодна запропонована вакансія не відповідає його спеціальності, кваліфікації, фонду заробітній платі.

Судом була досліджена і копія заяви ОСОБА_1, датована 06.07.2017 року (а.с. 78,171 т.1, а.с. 10, 28 т.2)., в якій міститься запис про те, що ОСОБА_1 згоден залишитися на роботі у відділі на іншій посаді, однак суд зазначає, що ця заява надана до суду ксерокопією, а оригінал для огляду в судовому засіданні на вимогу суду позивачем не надано. Також, судом враховано, що з приводу даної заяви проводиться кримінальне розслідування за ч.4 ст. 358 КК України (а.с. 64-67 т.2) та суд зазначає, що навіть наявність даного запису про згоду на залишення на роботі у відділі на іншій посаді не свідчить про згоду позивача на працевлаштування, оскільки не вказано позивачем конкретної посади, на яку він претендує і не може свідчити про порушення за таких обставин ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України з боку відповідача.

Також, судом враховано, що згідно списку 586 запропонованих вакансій позивачу станом на 02.08.2017 року, була в наявності посада інженера відділу головного метролога, яка є найбільш порідненою кваліфікації та професіональним навичкам позивача, однак ОСОБА_1 також відмовився в третій раз від працевлаштування за даними запропонованими вакансіями, про що було складено акт від 02.08.2017 року (а.с. 134 т.1). Суд звертає увагу на те, що і під час судового розгляду позивачем не було висловлено позиції щодо наявності вільної вакансії з зазначенням її в суді, на якій він міг би працювати і яка йому була запропонована станом на момент звільнення 02.08.2017 року.

Отже, з огляду на сукупність вищевикладених обставин справи та позиції Верховного Суду України є встановленим під час розгляду справи, що КП «Харківводоканал» виконало всі обов'язкові вимоги трудового законодавства стосовно вивільнення ОСОБА_1 в порядку п.1 ст.40 КЗпП України і відсутності порушень трудового законодавства при його звільнення.

Стосовно доводів позивача про незастосування вимог ст. 42 КЗпП України суд зазначає, що положеннями ст. 42 КЗпП визначаються переважне право на залишення на роботі працівників з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці, а за рівних умов перевага в залишені на роботі надається відповідно встановленим категоріям працівників.

На думку позивача, його тривалий трудовий стаж, статус учасника бойових дій, робота на керівних посадах є підставою для переважного права на залишення на роботі, однак, суд зазначає, що дані доводи є необґрунтованими та безпідставними, оскільки переважне право на залишення на роботі застосовується серед працівників, які мають тотожну посаду та кваліфікацію.

Згідно досліджених доказів та змісту додатків до наказу № 520, довідок відділу кадрів КП «Харківводоканал» вбачається, що посада провідного інженера, яку обіймав ОСОБА_1 була єдиною в межах відділу головного механіка, де працював позивач, а всі тотожні посади, тій яку займав позивач, підлягали скороченню по всьому підприємству КП «Харківводоканал». Дані висновки не спростовані ані позивачем, ані його представниками в судовому засіданні.

При цьому, суд не погоджується з доводами ОСОБА_1 щодо обов'язку відповідача на звільнення працівника з меншою кваліфікацією та залишення на роботі позивача, як більш кваліфікованого спеціаліста. Відповідно до висновків, які викладені в Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 № 9 «…при проведенні звільнення власник або уповноважений ним орган вправі в межах однорідних професій і посад провести перестановку (перегрупування) працівників і перевести більш кваліфікованого працівника, посада якого скорочується, з його згоди на іншу посаду, звільнивши з неї з цих підстав менш кваліфікованого працівника. Якщо це право не використовувалось, суд не повинен обговорювати питання про доцільність такої перестановки (перегрупування)…»

Таким чином, дана позиція ОСОБА_1 не знайшла свого підтвердження в судовому засіданні та є необґрунтованою. Однак, судом враховані були також і надані стороною відповідача дані щодо продуктивності позивача (протоколи, пояснення, акти, дані про лікарняні), які спростовують доводи заявника щодо виключної його кваліфікації у порівнянні з іншими спеціалістами відділу.

Посилання позивача на те, що при звільненні з роботи, в порушення вимог ст. 42 КЗпП України не було враховано вимог щодо переважного права залишення на роботі при вивільненні працівників, не знайшло свого підтвердження, оскільки КЗпП визначено, що переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці та лише при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації надається перевага в залишенні на роботі працівникам, які мають додаткові переваги визначенні частиною 2 даної статті.

Тобто, при вивільненні працівників, у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці в першу чергу підлягає оцінці кваліфікація та продуктивність праці працівників, що підлягають скороченню, і лише за умови рівноцінності кваліфікації та продуктивності праці перевагу на залишення на роботі мають працівники, перелічені у частині другій статті 42 КЗпП України.

За змістом статті 42 КЗпП України коло працівників, серед яких визначаються особи, які мають переважне право на залишення на роботі, та які не мають такого права, стосується всіх працівників, які займають таку ж посаду. При визначенні працівників з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці, використовуються ознаки, які в сукупності характеризують виробничу діяльність працівників: наявність певної освіти, стаж і досвід роботи, ставлення до роботи, якість виконуваної роботи тощо. Доказами більш високої продуктивності праці можуть бути: виконання значно більшого обсягу робіт порівняно з іншими працівниками, які займають аналогічну посаду чи виконують таку ж роботу, накази про преміювання за високі показники у роботі тощо.

Однак, як встановлено судом та не заперечується сторонами по справі, у відділі головного механіка Служби головних спеціалістів КП «Харківводоканал» була єдина посада провідного інженера, яку займав ОСОБА_6 і підстав для застосування вимог ст. 42 КЗпП України суд не вбачає.

Позивачу було виплачено при звільненні остаточний розрахунок відповідно до вимог ст. 116 КЗпП України, видано трудову книжку, що не оспорюється і позивачем в судовому засіданні.

Таким чином, оскільки позивач, на виконання свого процесуального обов'язку не надав належних і неспростовних доказів на підтвердження своєї позиції, зокрема щодо порушення відповідачем трудового законодавства під час його звільнення на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України, а також оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд ухвалює рішення про відмову у задоволенні позову за його недоведеністю та безпідставністю.

Так, у відповідача КП «Харківводоканал» мало місце скорочення чисельності та штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці, позивача було належним чином попереджено про наступне звільнення, отримано згоду профспілкового комітету на звільнення, було запропоновано позивачу всі вакантні посади на момент звільнення, від яких він відмовився, наказ про звільнення виданий повноважною особою, в межах своєї компетенції, а тому відповідач мав всі підстави для розірвання із позивачем трудового договору на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України.

Будь-яких переконливих і безспірних доказів на підтвердження обставин, з якими як з юридичним фактом пов'язувались матеріально-правові вимоги, позивачем не надано, не містять їх і матеріали справи, а обставини, на які позивач посилається, не є достатніми для висновку про наявність цивільно-правових підстав для визнання звільнення незаконним та поновлення його на роботі. Оскільки судом не встановлено порушень законодавства при звільненні позивача з роботи, не підлягають задоволенню і похідні вимоги щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Інші доводи позивача цих висновків не спростовують, а твердження щодо упередженого ставлення до позивача з боку керівництва і це є підставою для звільнення, також не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні і є необґрунтованим.

Враховуючи вказані обставини, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 263,264,265,268 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 (АДРЕСА_1) до комунального підприємства «Харківводоканал» (61013, м. Харків, вул. Шевченка, 2, ), третя особа: генеральний директор комунального підприємства «Харківводоканал» Панов Віталій Володимирович (61013, м. Харків, вул. Шевченка, 2) про скасування наказу № 580-К від 02.08.2017 року, поновлення ОСОБА_1 на роботі провідного інженера відділу головного механіка Служби головних спеціалістів, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу - відмовити в повному обсязі.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

На рішення суду першої інстанції протягом 30 днів з дня його проголошення, може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до апеляційного суду Харківської області.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення, а у випадку проголошення в судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення строк для апеляційного оскарження обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Відповідно до вимог п.15 Перехідних положень ЦПК України ( в ред. з 15.12.2017 року) до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справи витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя :