Постанова

Іменем України

23 травня 2018 року

м. Київ

справа № 756/15188/16-ц

провадження № 61-6182 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Карпенко С. О., Кузнєцова В. О., Олійник А. С., Усика Г. І. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

представник позивача - ОСОБА_1,

відповідач - ОСОБА_2,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 14 серпня 2017 року у складі судді Майбоженко А. М. та ухвалу Апеляційного суду м. Києва

від 15 листопада 2017 року у складі суддів: Панченка М. М., Слюсар Т. А., Волошиної В. М.,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2016 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості.

Позовні вимоги обгрунтовував тим, що відповідно до укладеного договору від 13 червня 2013 року № б/н ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 9 700 грн

00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку із сплатою 27,60 процентів річних на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідач не виконував умови зазначеного договору щодо своєчасного погашення платежів, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 76 003 грн 43 коп., яка складається з: 17 295 грн 68 коп. - заборгованість за кредитом; 52 788 грн 08 коп. - заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами; 1 824 грн 27 коп. - заборгованість по сплаті пені та комісії; 500 грн - штраф (фіксована частина); 3 595 грн 40 коп. - штраф (процентна складова).

Посилаючись на порушення відповідачем зобов'язань за кредитним договором, позивач просив стягнути з нього зазначену суму заборгованості та судові витрати.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 14 серпня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту отримання відповідачем обумовлених кредитним договором грошових коштів, погоджених сторонами розміру та порядку сплати процентів за користування ними, строку дії договору. Підписання відповідачем лише однієї анкети-заяви з відміткою про ознайомлення з Умовами та Правилами кредитування, не може свідчити про факт укладення кредитного договору.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 15 листопада 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилено, рішення Оболонського районного суду

м. Києва від 14 серпня 2017 року залишено без змін.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про недоведеність позивачем виникнення зобов'язань за кредитним договором, оскільки з підписаної ОСОБА_2 анкети-заяви від 13 червня 2013 року, убачається, що він виявив лише намір оформити на своє ім'я платіжну карту, вид платіжної картки, строк її дії, ліміт кредитування не зазначено. З наданого банком розрахунку заборгованості не можна дійти висновку про отримання відповідачем кредитних коштів та здійснення ним платежів з метою погашення заборгованості.

У грудні 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося з касаційною скаргою, у якій просило скасувати рішення Оболонського районного суду м. Києва

від 14 серпня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва

від 15 листопада 2017 року, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга обгрунтована тим, що позивач надав належні та допустимі докази на підтвердження договірних відносин, що виникли з умов укладеного між сторонами кредитного договору, та невиконання відповідачем взятих на себе за договором зобов'язань. При цьому, відповідач не лише знімав з карткового рахунку кошти, а й здійснював платежі з метою погашення заборгованості, що свідчить про визнання факту укладення кредитного договору.

У лютому 2018 року ОСОБА_2 подав відзив на касаційну скаргу

ПАТ КБ «ПриватБанк», у якому просив залишити її без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Відзив мотивовано тим, що 13 червня 2013 року він звернувся з заявою про видачу платіжної картки для поточних розрахунків, будь-яких інших умов, в тому числі щодо надання кредиту, сторони не погоджували. У заяві не зазначено суму кредиту, розмір процентів за його користування, що свідчить про недосягнення згоди щодо істотних умов кредитного договору, а відтак він не є укладеним. Позивачем не надано документів на підтвердження факту проведення розрахункових операцій, додані розрахунок та виписки з його карткового рахунку не відображають реального руху коштів.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року

№ 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

05 лютого 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України передбачено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства.

Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України).

Згідно із статтею 207 ЦК Україниправочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до частини першої статті 628 ЦК Українизміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України).

Відповідно до вимог статті 10 ЦПК України 2004 року цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно статті 60 ЦПК України 2004 року кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

На підтвердження заявлених позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» надало суду анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПАТ КБ «ПриватБанк» від 13 червня 2013 року, в якій зазначено особисту інформацію відповідача, а також, що він ознайомившись з Умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами банку, просить оформити на своє ім'я картку. В переліку зазначених у анкеті банківських послуг відсутня відмітка відповідача про обраний ним вид картки, не заповнена графа щодо обраного ним кредитного ліміту та відсутній підпис про отримання ним пам'ятки клієнта, яка містить, у тому числі, тарифи та відомості про картку.

На підтвердження укладеного між сторонами кредитного договору ПАТ КБ «ПриватБанк» надало довідку за період з 2013-2014 року про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на

ОСОБА_2, відповідно до якої старт карткового рахунку датований

13 червня 2013 року без визначення розміру кредитного ліміту на вказану дату. Зміни умов кредитування відбулися: 15 квітня 2014 року - кредитний ліміт 8 200 грн 00 коп.(вказана графа дублюється тричі) та 03 червня

2014 року - кредитний ліміт збільшено до 9 700 грн 00 коп. (вказана інформація відображена двічі).

На підтвердження доводів про отримання відповідачем кредиту у розмірі 8 200 грн 00 коп., який у подальшому збільшено до 9 700 грн 00 коп., та наявної у відповідача заборгованості за кредитним договором, банк надав розрахунок заборгованості, яка станом на 17 жовтня 2016 року становить 76 003 грн 43 коп. та складається з: 17 295 грн 68 коп. - заборгованість за кредитом; 52 788 грн 08 коп. - заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами; 1 824 грн 27 коп. - заборгованість із сплати пені та комісії; 500 грн - штраф (фіксована частина); 3 595 грн 40 коп. - штраф (процентна складова).

Зазначені докази не можуть беззаперечно свідчити про укладення між сторонами кредитного договору від 13 червня 2013 року, за відсутності інших допустимих доказів на підтверджували волевиявлення ОСОБА_2 на його укладення, та досягнення сторонами всіх істотних його умов. Зокрема, банк не надав доказів на підтвердження видачі відповідачеві кредитної картки, строку її дії, розміру наданого банком кредитного ліміту, розміру процентів за користування кредитом та інших тарифів банку.

Не можуть вважатися належними і допустимим доказами на підтвердження невиконання відповідачем зобов'язань за кредитним договором від 13 червня

2013 року і надані банком виписки про рух коштів на рахунку ОСОБА_2, оскільки виписка за період з 13 червня 2013 року по 15 квітня 2014 року здійснена за картковим рахунком НОМЕР_1, тоді як за період з

15 квітня 2014 року по 30 квітня 2017 року надана виписка за картковим рахунком НОМЕР_2. Докази на підтвердження перевипуску картки, надання нової картки відповідачеві, та інформації щодо строку її дії, відсутні.

Надані банком комп'ютерні роздруківки фотознімків відповідача з пластиковими картками правильно не були прийняті судами, як належні та допустимі докази, оскільки на них не відображено інформації щодо номера карток, строку їх дії, та на підставі якого саме договору вони видавалися.

Суди обгрунтовано також не взяли до уваги надані позивачем копії текстових повідомлень про ставку за використання кредитних коштів з огляду на відсутність відомостей про отримання їх відповідачем.

Ураховуючи наведене, висновки судів першої та апеляційної інстанцій про недоведеність ПАТ КБ «ПриватБанк» заявлених позовних вимог є законними і обгрунтованими.

Статтею 212 ЦПК України 2004 року установлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Оскаржувані судові рішення містять висновки щодо результатів оцінки зібраних у справі доказів, відповідають вимогам статей 213-215, 316 ЦПК України 2004 року щодо законності й обгрунтованості.

Розглядаючи зазначений спір, суди правильно визначилися із характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідили наявні у справі докази і надали їм належну оцінку згідно зі статтями 57-60, 212, 303, 304 ЦПК України 2004 року, правильно встановили обставини справи та ухвалили законні й обгрунтовані рішення, які відповідають вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів у справі, що в силу частини першої статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами касаційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на наведене, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що суди попередніх інстанцій правильно застосували норми матеріального та процесуального права, а тому підстав для скасування оскаржуваних судових рішень немає.

Керуючись статтями 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 14 серпня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 15 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді: С. О. Карпенко

В.О. Кузнєцов

А.С. Олійник

Г. І. Усик