Справа № 419/733/18
Провадження № 2/419/236/2018
29 травня 2018 року Новоайдарський районний суд Луганської області
у складі: головуючого судді Іванової О. М.,
при секретарі Логвиновій О.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Новоайдар Луганської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, -
ОСОБА_1 звернувся до Новоайдарського районного суду Луганської області з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що йому на праві приватної власності належить квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1.
Попередніми власниками вищевказаної квартири були відповідачі ОСОБА_2 (1/4 частка), ОСОБА_3 (1/4 частка) та ОСОБА_4 (1/2 частка). Продавцем квартири за договором купівлі - продажу був ОСОБА_4, який діяв від свого імені та від імені відповідачів. На момент укладення договору купівлі продажу квартири у ній були зареєстровані відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3, які згідно умов договору (абз. 2 п. 6) зобовязані були знятися з реєстрації місця проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, у строк до 13.11.2017 року. Відповідачі зобовязання щодо зняття з реєстрації місця проживання у вищевказаній квартирі не виконали і на даний час зареєстровані у цій квартирі.
На підставі вищенаведеного, позивач просив суд визнати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою, розташованою за адресою: АДРЕСА_1, оскільки реєстрація сторонніх осіб у належній позивачу квартирі порушує його права як власника квартири на володіння, користування та розпорядження своїм майном, зокрема, є перешкодою для оформлення субсидії для оплати комунальних послуг.
Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не зявився, надав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутністі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити, проти вирішення справи при заочному розгляді не заперечував (а.с. 24).
Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що заявлені вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі за наступних підстав.
Положеннями ст. ст. 319 ЦК України, 150 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Відповідно до ст. 383 ЦК України, будинок використовується власником для власного проживання та проживання членів його сімї.
Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується копією договору купівлі продажу квартири від 03.11.2017 року, посвідченого 03.11.2017 року приватним нотаріусом Новоайдарського районного нотаріального округу Луганської області ОСОБА_5, реєстровий № 687 (а.с.4-6).
Попередніми власниками вищевказаної квартири були відповідачі ОСОБА_2 (1/4 частка), ОСОБА_3 (1/4 частка) та ОСОБА_4 (1/2 частка). Продавцем квартири за договором купівлі продажу був ОСОБА_4, який діяв від свого імені та від імені відповідачів. На момент укладення договору купівлі продажу квартири у ній були зареєстровані відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3, які згідно умов договору (абз. 2 п. 6) зобовязані були знятися з реєстрації місця проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, у строк до 13.11.2017 року (а.с.4-6). Відповідачі зобовязання щодо зняття з реєстрації місця проживання у вищевказаній квартирі не виконали і на даний час зареєстровані у цій квартирі, що підтверджується довідкою № 1327, виданою 28.03.2018 року ЖКГ КП «Жилбудсервіс» (а.с.7). Незважаючи на реєстрацію місця проживання, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у квартирі, розташованій за адресою: АДРЕСА_1, фактично не проживають з 30.05.2015 року, що підтверджується актами про фактичне непроживання від 27.03.2018 року (а.с.8, 9).
Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.
Відповідно до п. 1 ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого житла. Втручання у це право здійснюється виключно з підстав, передбачених п. 2 ст. 8 Конвенції.
Зазначене покладає на Україну в особі її державних органів зобов'язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення ЄСПЛ у справі «Пауел і Райнер проти Сполученого Королівства» від 21.02.1990 р.). Такий захист поширюється як на власника квартири (рішення ЄСПЛ у справі «Джілоу проти Сполученого Королівства» від 24.11.1986 р.), так і наймача (рішення ЄСПЛ у справі «Ларкос проти Кіпру» від 18.02.1999 р.).
Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним.
Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Згідно ст. 317 ЦК України власникові належить право володіти, користуватися та розпоряджатися своїх майном.
Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (ч.ч. 1,2 ст. 319 ЦК України).
Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).
Відповідно до ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом.
Частинами 2, 3 ст. 386 ЦК України визначено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.
Згідно з ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Судом достовірно встановлено, що відповідачі не користуються житлом за місцем реєстрації з 30.05.2015 року, не є членами родини позивача, що дає суду законні підстави для задоволення позову та визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням.
Висновки суду підтверджуються письмовими доказами, дослідженими у судовому засіданні.
На підставі ст. ст. 319, 355, 369, 383 ЦК України, ст. ст. 71, 150 ЖК України, керуючись ст. ст. 12, 13, 259, 263, 264, 265, 280 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням задовольнити.
Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідн. № НОМЕР_1, такою, що втратила право користування житловим приміщенням квартирою, що розташована за за адресою: АДРЕСА_1.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача , подану протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Головуючий суддя О. М. Іванова