АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
____________________________________________________________________
Справа № 676/6797/17
Провадження № 22-ц/792/886/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2018 року м. Хмельницький

Апеляційний суд Хмельницької області у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Талалай О.І. (суддя-доповідач), Корніюк А.П., Пєнти І.В.,

секретар судового засідання Медведчук Н.Д.,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу №676/6796/17 за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Кам'янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 03 квітня 2018 року (суддя Шевцова Л.М.) у справі за позовом ОСОБА_5 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_6 до ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, виконавчий комітет Кам'янець-Подільської міської ради як орган опіки та піклування, про позбавлення батьківських прав.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд

у с т а н о в и в :

07 грудня 2017 року ОСОБА_5, звертаючись до суду з вказаним позовом, зазначала, що з 25 жовтня 2008 року по 01 липня 2014 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 Від спільного проживання мають сина ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1. Відповідач не спілкується із сином, не цікавиться його життям, не відвідує батьківські збори, не дбає про здоров'я дитини, матеріально не забезпечує. Присуджені аліменти сплачує нерегулярно. За потреби батько не надає згоди на виїзд дитини за межі України. Між сином і відповідачем втрачені психоемоційні та родинні стосунки. Тому, ОСОБА_5 просила позбавити ОСОБА_4 батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_6

Рішенням Кам'янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 03 квітня 2018 року позов задоволено. Позбавлено ОСОБА_4 батьківських прав щодо неповнолітнього сина ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1.

Додатковим рішенням Кам'янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 17 травня 2018 року вирішено питання про судові витрати.

ОСОБА_6, не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, в апеляційній скарзі просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в позові. Посилається на порушення норм матеріального та процесуального права. Суд не врахував, що він сплачував аліменти із запізненням, проте позов матері дитини про збільшення розміру аліментів повністю визнав. Від виконання батьківських обов'язків не ухилявся, цьому перешкоджала робота за кордоном. Вплив матері на сина зумовив небажання бачитись з батьком. Він ніколи не заперечував проти виїзду сина за кордон для участі у міжнародних фестивалях чи для відпочинку. Документ про результати психологічного обстеження ОСОБА_6 від 26 січня 2018 року не може бути належним і допустимим доказом. Орган опіки та піклування при наданні висновку формально підійшли до вирішення спору. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який застосовується до батьків. Судове рішення не відповідає вимогам щодо законності та обґрунтованості.

У відзиві ОСОБА_5 посилається на необґрунтованість апеляційної скарги і просить залишити її без задоволення.

Згідно з п. 3 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Учасники справи не з'явилися, про розгляд справи належним чином повідомлені.

У зв'язку з чим відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до п. 3 і п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що з 25 жовтня 2008 року по 01 липня 2014 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі і від спільного проживання мають сина ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1. Дитина проживає з матір'ю. Батько обов'язки по вихованню сина належним чином не виконує. Стягнуті за рішенням Кам'янець-Подільського міськрайонного суду від 12 серпня 2014 року на утримання дитини аліменти ОСОБА_4 сплачує нерегулярно.

Наведене підтверджується матеріалами справи.

При задоволенні позову суд виходив з того, що відповідач не виконує своїх обов'язків по вихованню малолітньої дитини.

Проте, висновок суду про необхідність позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав не в повній мірі відповідає обставинам справи і вимогам закону. Відповідно заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги і не можуть бути прийняті до уваги аргументи, зазначені у відзиві на неї з таких підстав.

Згідно із ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Положеннями ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року) визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Преамбулою Конвенції визначено, що держави-учасниці беруть до уваги принципи, закладені в Декларації прав дитини, яка прийнята Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1959 року. У відповідності до 6 принципу цієї Декларації дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли мають місце виключні обставини, бути розлученою зі своєю матір'ю.

В силу п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Відповідно до п. п. 15, 16, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків.

Отже, ухилення від виконання своїх обов'язків із виховання дитини повинно бути навмисним, коли особа повністю розуміє наслідки своєї винної поведінки, змінити її в кращу сторону не бажає, нехтуючи при цьому найкращими інтересами дитини, внаслідок чого її фізичний, психічний і моральний розвиток піддаються небезпеці.

Суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про неналежне виконання ОСОБА_4 своїх обов'язків по вихованню малолітнього сина, оскільки документально підтверджено, що він не цікавиться його шкільним життям, не відвідує батьківські збори, не спілкується із сином, не турбується про стан його здоров'я, за необхідності не надає згоди на виїзд дитини за кордон, чим обмежує доступ до культурних і духовних цінностей.

Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»).

Встановлено, що відповідач бажає спілкуватися із сином. За його зверненням органом опіки та піклування виконавчого комітету Кам'янець-Подільської міської ради 10 червня 2015 року був встановлений порядок участі батька у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином.

Відповідно до характеристики з місця роботи від 27 грудня 2017 року ОСОБА_4 виключно позитивно характеризується.

Про його інтерес до дитини і бажання піклуватися про свого сина свідчить періодичне погашення боргу за аліментами, оскарження судового рішення в апеляційному порядку.

Тому, висновок суду першої інстанції про необхідність позбавлення батьківських прав є передчасним, оскільки не враховано, що позбавлення таких прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька, так і для дитини (ст. 166 СК України).

Висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Кам'янець-Подільської міської ради від 16 листопада 2017 року про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав не містить мотивованих висновків необхідності позбавлення банківських прав, а тому не надає достатньо підстав для застосування такого крайнього заходу.

Щодо висловленої у суді першої інстанції думки дитини, то відповідно до ч. 3 ст. 171 СК України, суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси.

За результатами психологічного обстеження ОСОБА_6 консультантом-психологом висловлено припущення, що підтримка взаємин ОСОБА_6 з батьком може сприяти подальшому заглибленню внутрішнього конфлікту хлопчика та невротизації особистості, а судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи обставини справи, захист інтересів дитини щодо її права на батьківське піклування, колегія суддів вважає, що в позові про позбавлення батьківських прав необхідно відмовити, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виконання обов'язків по вихованню сина і покласти на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків.

З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення.

Документально підтверджені судові витрати відповідача по оплаті судового збору за подання апеляційної скарги підлягають стягненню з ОСОБА_5 на підставі п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Кам'янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 03 квітня 2018 року (додаткове рішення від 17 травня 2018 року) скасувати та ухвалити нове рішення.

В позові ОСОБА_5 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_6 до ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, виконавчий комітет Кам'янець-Подільської міської ради як орган опіки та піклування, про позбавлення батьківських прав, відмовити.

Попередити ОСОБА_4 про необхідність змінити ставлення до виховання та утримання сина ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1.

Покласти на орган опіки та піклування виконавчого комітету Кам'янець-Подільської міської ради контроль за виконанням ОСОБА_4 батьківських обов'язків відносно сина ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягнути з ОСОБА_5 (зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_4 (зареєстроване місце проживання АДРЕСА_2, РНОКПП НОМЕР_1) судові витрати у сумі 960 грн (дев'ятсот шістдесят грн).

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 02 липня 2018 року.

Суддя-доповідач /підпис/ О.І. Талалай

Суддя /підпис/ А.П. Корніюк

Суддя /підпис/ І.В. Пєнта

З оригіналом згідно: суддя апеляційного суду О.І.Талалай