Справа № 460/3204/14-ц
Провадження №2/460/120/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.06.2018 рокум.Яворів

Яворівський районний суд Львівської області

в складі: головуючого - судді Карпин І.М.

з участю секретаря судових засідань Мельник Є.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Яворові справу за позовом ОСОБА_2 до Моторного (транспортного) страхового бюро України про відшкодування шкоди, завданої смертю фізичною особи,

в с т а н о в и в:

01.10.2014 ОСОБА_2 звернулася з позовом до ОСОБА_3, Публічного акціонерного товариства «УСК «Гарант-АВТО» про відшкодування шкоди, завданої смертю фізичною особи. В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що 07.11.2011 о 19:00 год ОСОБА_3 керуючи транспортним засобом марки «МАН» р.н. НОМЕР_1 із причепом «SKIBISKI» д.н.з. НОМЕР_2 в межах населеного пункту м.Новояворівськ Яворівського району Львівської області здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_4. Внаслідок наїзду ОСОБА_4 отримав численні переломи, крововиливи та гематоми, у зв'язку з чим ІНФОРМАЦІЯ_1 помер. Вина ОСОБА_3 встановлена вироком Яворівського районного суду Львівької області від 14.05.2012. На момент смерті ОСОБА_4 перебував у шлюбі з ОСОБА_2, проживав разом з нею та утримував її. Коли ОСОБА_4 загинув, вона залишилась без матеріальної та моральної підтримки. Моральні страждання, пов'язані із втратою чоловіка, оцінює в грошовому еквіваленті в розмірі 110000 грн, що буде достатньою компенсацією та полегшення моральних страждань. Крім того, вона проживала разом з померлим та перебувала на його утриманні, а тому має право на відшкодування шкоди, пов'язаної з втратою годувальника. На час смерті чоловіка вона була непрацездатною особою, так як з 2003 року перебуває на пенсії за віком. Станом на день втрати годувальника їй було 63 роки, відповідно до довідки статистики прогнозована тривалість жінки у Львівській області складає 77 років. Тому з врахуванням п.2 ч.1 ст. 1200 ЦК України , ст. 27.5 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та половини щомісячної частини доходу померлого сума матеріального відшкодування за 168 місяців становить 105 865,2 грн. ПАТ «УСК «Гарант-АВТО» відмовив у виплаті такого відшкодування мотивуючи тим, що позивачка хоч і вела з потерпілим спільне господарство, однак не знаходилась на його утриманні, тому просить в судовому порядку стягнути матеріальну та моральну шкоду, завдану смертю фізичної особи.

30.10.2014 ухвалою Яворівського районного суду Львівської області провадження по цивільній справі в частині позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення 111000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди закрито у зв'язку з відмовою позивача від позовних вимог.

06.11.2014 позивач подала заяву про зменшення розміру позовних вимог в частині відшкодування шкоди у зв'язку з втратою годувальника та, з врахуванням половини щомісячної частини доходу померлого в розмірі 577,63 грн, просила стягнути з ПАТ «УСК «Гарант -АВТО» 97041,84 грн.

16.06.2015 ухвалою Яворівського районного суду Львівської області за заявою позивача замінено первісного відповідача Публічне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Гарант-АВТО» на належного відповідача Моторне (транспортне) страхове бюро України ( далі по тексту - МТСБУ).

21.10.2015 відповідач МТСБУ подав на позовну заяву заперечення, в яких покликається на наступне. При встановленні права особи на отримання відшкодування у зв'язку із втратою годувальника необхідно встановити той факт, що особа перебувала на утриманні потерпілого, а також те, що особа мала право на одержання такого утримання. Позивачем не доведено факту перебування на утриманні померлого. Дохід померлого ОСОБА_4 за 11 місяців 2011 року становив 13836,30 грн, що в середньому становило 1257,84 грн на місяць. Дохід позивача ОСОБА_2 з липня 2011 року по березень 2012 року становив 7617,54 грн, що в середньому становило 846,39 грн на місяць, що перевищувало мінімальний прожитковий мінімум, а також розмір мінімальної пенсії за віком за відповідний період. Тому вважають, що не можна стверджувати, що дохід, отриманий від пенсії потерпілого ОСОБА_4 був постійним і основним джерелом існування позивача ОСОБА_2 У свою чергу розмір пенсії позивача був таким, що ймовірно дозволяв бути основним джерелом доходу ОСОБА_2 Вимога позивача про проведення одноразової вплати за втрату годувальника є необґрунтованою, оскільки жодних погоджень між позивачем та МТСБУ про проведення виплати в одноразовій формі не існує. Тому просить в позові відмовити за безпідставністю.

11.10.2016 у зв'язку із звільненням судді ОСОБА_8 у відставку, справу передано на розгляд головуючому судді ОСОБА_9

13.05.2017 у зв'язку із звільненням судді ОСОБА_9 у відставку, справу передано на розгляд головуючому судді ОСОБА_10

21.12.2017 у зв'язку із звільненням судді ОСОБА_10 у відставку, справу передано на розгляд головуючому судді Карпин І.М.

В судове засідання позивач та її представник не з'явилися, хоч належним чином повідомлялись про час та місце розгляду справи. 11.05.2018 представник позивача ОСОБА_7 подав додаткові пояснення. Покликаючись на ст.ст.27.2, 27.4 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (редакція від 18.09.2011 ) вважає, що позивачу не потрібно обґрунтовувати те, що отриманий від загиблого ОСОБА_4 дохід був постійним і основним джерелом існування. Відповідно до довідки Пенсійного фонду України дохід у 2011 році становив 1260,30 грн. Дохід позивача в 2011 році - 835,05 грн. (1260,30-835,05) / 2 =212,63 грн - частина доходу потерпілого, яка б належала позивачу. Від 07.11.2011 до 10.05.2018 - 6 р. 5 міс.9 дн. 212,63 грн х 77= 16372,13 грн - витрати на утримання + 212,63 грн щомісяця. Оскільки відшкодування виплачується непрацездатній вдові до відновлення працездатності, а ОСОБА_2 є пенсіонером, щомісячні платежі виплачуються впродовж життя позивача. Відповідно до закону ліміт страхового відшкодування становить 100000 грн, тому просить задовольнити позов в повному обсязі. 20.06.2018 представник позивача подав клопотання, в якому просив розгляд справи проводити у відсутності позивача та його представника.

Представник відповідача МТСБУ в судове засідання не з'явився, хоч належним чином повідомлявся про час та місце проведення судового розгляду.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що вироком Яворівського районного суду Львівської області від 14.05.2012 ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого частиною другою статті 286 КК України, та призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі без позбавлення права керування транспортними засобами. Згідно з ст. ст. 75, 76 КК України встановлено ОСОБА_3 однорічний іспитовий строк. ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні 07.11.2011 в м.Новояворівську Яворівського району Львівської області порушення правил безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_4

Позивач ОСОБА_2 визнана потерпілою у вищезазначеному кримінальному провадженні, померлий ОСОБА_4 був її чоловіком, що стверджується свідоцтвом про одруження, виданим 05.04.1969.

З довідки №536 від 29.11.2011, виданої виконкомом Новояворівської міської ради Львівської області вбачається, що ОСОБА_2 до дня смерті чоловіка ОСОБА_4 проживала разом з ним, вела спільне господарство, похорон проводила за власні кошти.

Позивач ОСОБА_2 є пенсіонером за віком з 26.12.1997, що стверджується посвідченням серії НОМЕР_3, виданим 06.02.1998.

З довідки №3745/02 від 11.11.2015, виданої управлінням Пенсійного фонду України в Яворівському районі Львівської області, вбачається, що пенсія ОСОБА_2 за січень 2011 року - грудень 2011 року становила 10035,24 грн, з яких за січень 2011 року-березень 2011 року щомісячно в розмірі по 820, 81 грн, за квітень 2011 року - серпень 2011 року щомісячно в розмірі по 834,81 грн, за вересень 2011 року - грудень 2011 року щомісячно в розмірі по 849, 72 грн.

Як вбачається з довідки №579/03, виданої 08.02.2013 управлінням Пенсійного фонду України в Яворівському районі Львівської області, ОСОБА_4 перебував на обліку Головного управління Пенсійного фонду України в Львівській області та отримував пенсію за вислугу років, яка за січень-березень 2011 року становила щомісячно 1237, 50 грн, квітень-вересень 2011 року - 1260,60 грн, за жовтень-листопад 2011 року 1293,60 грн.

За змістом абзаца 1 частини першої та частини другої статті 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується, зокрема, чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно.

Особам, визначеним у пунктах 1-5 частини першої цієї статті, шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував.

Згідно з ст. 27 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» ( в редакції чинній на 18.09.2011) право на отримання відшкодування за шкоду, пов'язану із смертю потерпілого, мають особи, які знаходилися на утриманні потерпілого, та особи, які взяли на себе витрати з поховання. У зв'язку із смертю годувальника в результаті дорожньо-транспортної пригоди право на страхове відшкодування мають: діти (в тому числі усиновлені) - до досягнення ними повноліття; непрацездатна вдова (вдовець), непрацездатні батьки - до відновлення ними працездатності, а також працездатна вдова (вдовець), якщо у сім'ї є діти віком до восьми років; інші члени сім'ї, які знаходилися на утриманні потерпілого. За умовами договору або за поданням одержувачів страхового відшкодування та за погодженням із страховиком таке відшкодування може бути виплачено у вигляді одноразової компенсації.

Поняття «непрацездатні громадяни» надається у статті 1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», відповідно до якої непрацездатними вважаються особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв'язку з втратою годувальника відповідно до закону.

Факт перебування особи на утриманні померлого має значення для відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання.

Непрацездатні члени сім'ї загиблого, які мали самостійний заробіток або одержували пенсію на час його смерті, можуть бути визнані утриманцями потерпілого, якщо частка заробітку останнього, що припадала на кожного з них, була основним і постійним джерелом їх існування. Розмір відшкодування у зв'язку з втратою годувальника у цих випадках визначається з його заробітку без врахування заробітку або пенсії, що одержували зазначені особи (підпункт «г» пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди»).

Згідно з ч.1 - ч.4 ст. 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є особою з інвалідністю I, II чи III групи. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості (стаття 1 Закону України «Про прожитковий мінімум»).

Сума прожиткового мінімуму на одну особу в розрахунку на місяць встановлюється державним бюджетом України на кожен рік.

Таким чином, для набуття права на утримання непрацездатна особа повинна мати дохід, менший встановленого законом прожиткового мінімуму на місяць.

Відповідно до ч.4 ст.1 Закону України «Про прожитковий мінімум» до осіб, які втратили працездатність, відносяться особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку, особи, які досягли пенсійного віку, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах, та непрацюючі особи, визнані особами з інвалідністю в установленому порядку.

Згідно з ст. 21 Закону України «Про Державний бюджет України в 2011 році» прожитковий мінімум осіб, які втратили працездатність: з 1 січня - 750 гривень, з 1 квітня - 764 гривні, з 1 жовтня - 784 гривні, з 1 грудня - 800 гривень.

Пенсія позивача ОСОБА_2 в січні - березні 2011 року становила 820, 81 грн, в квітні 2011 року - серпні 2011 року - 834,81 грн, у вересні 2011 року - грудні 2011 року - 849, 72 грн, а відтак її дохід був більшим, ніж встановлений прожитковий мінімум.

Крім того, сам по собі факт проживання непрацездатної особи однією сім'єю із загиблим не може свідчити про перебування на його утриманні, оскільки частка доходу останнього, що припадала на непрацездатну дружину була незначною та становила лише 212,63 грн щомісяця, що значно менше щомісячного доходу позивача, а тому така допомога не була основним і постійним джерелом її існування.

Згідно з ч.1, ч.5, ч.6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачем ОСОБА_2 не доведено факту перебування на утриманні померлого ОСОБА_4 , який також був непрацездатною особою. Щомісячний дохід позивача був більшим, ніж встановлений прожитковий мінімум, а частка доходу померлого, яка припадала на неї була незначною.

Позивач ОСОБА_2 у 2011 році отримувала пенсію, яка забезпечувала їй прожитковий мінімум, встановлений законом, а тому суд не вбачає обставин, які б стверджували, що вона, як непрацездатна особа, потребувала матеріальної допомоги.

Оцінюючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 про стягнення шкоди, у зв'язку з втратою годувальника, до задоволення не підлягають.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

В позові ОСОБА_2 до Моторного (транспортного) страхового бюро України про відшкодування шкоди, завданої смертю фізичною особи відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до апеляційного суду Львівської області через Яворівський районний суд Львівської області. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 23.06.2018.

Позивач: ОСОБА_2, адреса проживання: АДРЕСА_1.

Відповідач: Моторне (транспортне) страхове бюро України, адреса місця знаходження: 02154, м.Київ, Русанівський бульвар,8

Суддя І.М.Карпин