Справа № 587/3146/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2018 року Сумським районним судом Сумської області в складі:

головуючого судді Черних О.М.,

секретаря судового засідання - Скрипка -Соіна О.О.,

з участю:

позивача -ОСОБА_1,

її представника - адвоката ОСОБА_2,

представника третьої особи - завідувача сектору опіки Будко Ю.О.,

відповідача - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (АДРЕСА_1) до ОСОБА_4 (АДРЕСА_2) треті особи: Служба у справах дітей Сумської районної державної адміністрації (юридична адреса: вул. Іллінська, 97, м. Суми) служба у справах дітей Роменської міської ради Сумської області ( юридична адреса: бульвар Шевченко, 2 м. Ромни) про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, -

встановив:

Позивачка звернулась з позовом до ОСОБА_4 з вимогою позбавити його батьківських прав відносно доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та збільшити розмір аліментів на утримання доньки -ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі ? частини з усіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення нею повноліття. Свою позовну заяву мотивує тим, що вона з відповідачем перебувала у шлюбі з 12.02.2016 року, який 01.08.2017 року рішенням Сумського районного суду Сумської області розірвано. ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилась донька - ОСОБА_5. Вказала, що відповідач з дня народження і до цього часу не цікавиться донькою, не відвідує її, не бере участі в її вихованні, розвитку, лікуванні та взагалі в її житті. Вихованням дитини займається виключно вона, разом зі своїми батьками. Вказала, що відповідач будь - якої матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, аліменти сплачує не регулярно, донька перебуває повністю на утриманні позивачки, при цьому, посилаючись на зміни в чинному законодавстві просила збільшити розмір аліментів. З метою захистити права та інтереси своєї малолітньої доньки вимушена звернутись до суду.

Позивачка ОСОБА_1 та її представник адвокат ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили задоволити.

Представника третьої особи - завідувач сектору опіки Будко Ю.О. в судовому засіданні вважала, що позовні вимоги щодо позбавлення батьківських прав відповідача не є обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідач позовні вимоги щодо збільшення розміру аліментів визнав повністю, заперечував проти позову в частині позбавлення його батьківських прав, посилаючись на те, що позбавлення батьківських прав це є виключна міра, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, а тому просив суд відмовити в цій частині позову. Надав обґрунтований відзив.

Вислухавши пояснення позивача, її представника, представника третьої особи, відповідача, свідків, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Встановлено, що батьками дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 є сторони у справі - ОСОБА_1 та ОСОБА_4, які перебували у шлюбі з 12.02.2016 року по 11.08.2017 року (а.с. 12-14)

Рішенням Сумського районного суду Сумської області від 13.02.2017 року з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання доньки ОСОБА_5 в розмірі 1/4 частки заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до повноліття дитини (а.с. 15).

Дитина на час подачі позову та розгляду справи в суді проживає разом із позивачкою за адресою: АДРЕСА_1, яка займається піклуванням за нею (а.с. 16-18).

Згідно акту обстеження житлово-побутових умов проживання сім'ї, складений комісією в складі секретаря сільської ради, голови опікунської ради Степаненко Н.П., спеціаліста І категорії сільської ради Степаненко О.В. та посадової особи сільської ради Шматухи С.І. дитина проживає в одній кімнаті з мамою, має своє ліжко, достатню кількість одягу, постільної білизни, а тому комісія прийшла до висновку, що створено усі умови для повноцінного фізичного та розумового розвитку дитини ОСОБА_5 (а.с. 19)

З матеріалів справи вбачається, що мати - ОСОБА_1 добре піклується про свою малолітню дитину, вчасно проводить обстеження дитини, робить щеплення (а.с. 39-45).

Свідок ОСОБА_10 пояснив, що він є рідним братом позивачки і майже всі батьківські обов'язки щодо виховання та піклування за ОСОБА_5 взяв на себе. Так, він придбав коляску, дитяче ліжко, санчата для неї. В разі необхідності купував ліки, тобто все необхідне для дитини він забезпечував самостійно. Вказав, що відповідач, тобто біологічний батько ОСОБА_5 взагалі не бере участі у вихованні його племінниці. Зазначив, що коли його сестра та відповідач проживали разом він і тоді не піклувався своєю донькою, а всі зароблені кошти він тратив на власні потреби, «прогулював». При цьому, вказав, що коли вона була вагітна, він бачив у неї розбите обличчя і вважає, що саме ОСОБА_4 наніс дані тілесні ушкодження його сестрі.

Свідок ОСОБА_12 суду пояснив, що він є хрещений батько ОСОБА_5 і ОСОБА_4 бачив всього 3 рази. Перший раз до одруження з ОСОБА_1 Вдруге він його зустрів в пологовому будинку, коли приходив провідувати ОСОБА_1 Вказав, що його тоді вразило відношення відповідача до своєї дружини та його дитини, оскільки це була байдужість з його боку до дитини та власної дружини. В подальшому він його ще бачив один раз, але не спілкувався з ним. При цьому зазначив, що він зі своєю родиною дуже часто спілкується з ОСОБА_1 і часто проводять час разом з ОСОБА_5, проте ОСОБА_1 завжди самостійно піклується про свою доньку і ОСОБА_4 їй в цьому не допомагає.

Свідок ОСОБА_13 суду пояснив, що він є батьком позивачки і є свідком всіх відносин, які сталися між позивачкою та відповідачем. Так, з перших місяців сумісного проживання їх як родини, ОСОБА_4 зловживав спритними напоями, а коли його донька завагітніла він ще почав піднімати на неї руку, хоча він і не бачив самого факту побиття. Вказав, що коли народилась ОСОБА_5, ОСОБА_4 та його донька переїхали жити до них, оскільки останній було дуже тяжко, ОСОБА_4 їй взагалі нічого не допомагав ні по дому, ні з дитиною. При цьому зазначив, що одного разу був свідком, як ОСОБА_4, коли дитина заплакала висловлювався в її адресу нецензурною лайкою. Пояснив, що в подальшому, одного разу ОСОБА_14 нічого не пояснюючи, зібрав свої речі і пішов з будинку. Після чого будь -якої допомоги на дитину не надавав, і взагалі ОСОБА_5 не цікавився.

Свідок ОСОБА_13 суду пояснила, що вона є дружиною брата позивачки. Зазначила, що , коли народилась ОСОБА_5, її чоловік взяв повністю на себе опіку над його сестрою та племінницею. Вказала, що коли вона приїздила до ОСОБА_1 допомогти, після народження дитини, то ОСОБА_4 був постійно в нетверезому стані і взагалі не опікувався ні ОСОБА_1, ні своєю донькою.

Свідок ОСОБА_15 суду пояснила, що вона є хрещеною матір'ю ОСОБА_5 і вона не бачила відповідача ані на день народження ОСОБА_5, ані на Хрестинах ОСОБА_5, ані на інших святах, таких як Різдво, Новий Рік. Вважає, що він взагалі не цікавиться своєю дитиною.

В судовому засіданні також досліджені скриншоти з мобільного телефону позивачки, згідно яких відповідач і він цього не заперечував в судовому засіданні «відмовлявся від ОСОБА_5» (а.с. 159-160).

Разом з тим, відповідно до висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Роменської міської ради Сумської області від 03 березня 2018 № 03-24/568, орган опіки та піклування не вважає за доцільне позбавляти батьківських прав ОСОБА_4 щодо його малолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у зв'язку з відсутністю достатніх підстав (а.с. 110-111).

При цьому вони надають суду позитивні характеристики з місця проживання, медичні довідки про те, що ОСОБА_4 на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває, заборгованості по сплаті аліментів немає (а.с. 112-115)

Згідно з ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він:

1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування;

2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини;

3) жорстоко поводяться з дитиною;

4) є хронічними алкоголіками або наркоманами;

5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва;

6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі - Постанова) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Згідно з абз. 2 п. 18 вищезгаданої постанови Пленуму Верховного Суду України, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків.

Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Згідно з абз. 2 п. 18 вищезгаданої постанови Пленуму Верховного Суду України, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків.

Ухилення від виконання юридичного обов'язку - завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій. Так, батько чи мати вважатимуться такими, що ухиляються від обов'язку по вихованню дитини, коли вони не проявляють до неї щонайменшої батьківської турботи, хоча мають таку можливість.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов'язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Пунктом 16 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007р. "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" зазначеної постанови роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухиленні від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Суд звертає увагу на те, що ОСОБА_4 заперечував проти задоволення позову, зазначав, що він сплачує аліменти на утримання своєї доньки, бажає з нею спілкуватися, проте позивачка чинить йому перешкоди.

Судом не встановлено того, що не можливо змінити поведінку відповідача ОСОБА_4 в кращу сторону. Суд вважає, що для сприяння захисту інтересів дитини щодо її права на батьківське піклування та враховуючи те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківські обов'язки, та те, що до ОСОБА_4 раніше не застосовувались попередження про необхідність змінити ставлення до виховання доньки, при цьому факт заперечення ним позовних вимог про позбавлення батьківських прав свідчить про наявність у нього бажання піклуватись про свою малолітню доньку, підстав для застосування до ОСОБА_4 крайнього заходу впливу - позбавлення батьківських прав, є передчасним.

Статтею 182 Сімейного кодексу України передбачено, що при визначенні розміру стягуваних аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів.

Згідно до вимог ч. 1 ст. 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначених за рішенням суду згодом може бути зменшений або збільшений за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів, у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшенням здоров'я когось із них та в інших випадках, передбаченим цим кодексом.

Суд вважає, що на даний час сума стягуваних аліментів є недостатньою для матеріального забезпечення дитини.

Враховуючи викладене, необхідно збільшити розмір стягуваних з ОСОБА_4 аліментів на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_5 до розміру ? частини усіх видів заробітку відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.

У відповідності до ст. 141 ЦПК України стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 704,80 гривень.

В порядку ст. 430 ЦПК України допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

Керуючись, ст. ст. 10, 15, 60, 79, 208, 209, 212, 213, 215, 367 ЦПК України , суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 (мешканки: АДРЕСА_1) до ОСОБА_4 (АДРЕСА_2), треті особи: служба у справах дітей Сумської районної державної адміністрації (м. Суми, вул. Іллінська, 97), орган опіки та піклування виконавчого комітету Роменської міської ради (м. Ромни, бульвар Шевченка, 2, Сумської області) про позбавлення батьківських прав, збільшення розміру аліментів - задовольнити частково.

В частині позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 відносно малолітньої доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, відмовити, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на службу у справах дітей Сумської районної державної адміністрації контроль за виконанням ним батьківських обов'язків.

Збільшити розмір стягуваних з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_1, аліментів на користь ОСОБА_1, РНОКПП НОМЕР_2, на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 1/4 частини з усіх видів заробітку відповідача, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до 1/4 частини з усіх видів заробітку відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 13 листопада 2017 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, 640 (шістсот сорок) гривень судового збору в дохід держави.

Рішення в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню в розмірі суми платежу за один місяць.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити рішення суду повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до апеляційного суду Сумської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.М. Черних