У Х В А Л А

25 червня 2018 року

м. Київ

Справа № 537/3876/16-ц

Провадження № 14-289зц18

Велика Палата Верховного Суду у складі:

судді-доповідача Ситнік О. М.,

суддів: Антонюк Н. О., Бакуліної С. В., Британчука В. В., Гудими Д. А., Данішевської В. І., Золотнікова О. С., Кібенко О. Р., Князєва В. С., Лобойка Л. М., Лященко Н. П., Прокопенка О. Б., Рогач Л. І., Саприкіної І. В., Ткачука О. С., Уркевича В. Ю., Яновської О.Г.

перевірила дотримання порядку передачі на розгляд Великої Палати Верховного Суду

цивільної справи за позовом ОСОБА_3до Кременчуцької міської ради Полтавської області, Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області, Управління житлово-комунального господарства Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області, Комунального підприємства «Кременчукводоканал» Кременчуцької міської ради Полтавської області (далі - КП «Кременчукводоканал»), міського голови м. Кременчука Полтавської області Малецького Віталія Олексійовича про визнання протиправним та скасування розпорядження міського голови, поновлення на роботі, визнання трудового договору таким, що укладений на невизначений строк, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,

за касаційними скаргами ОСОБА_3 та Кременчуцької міської ради Полтавської області на рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 30 вересня 2016 року в складі судді Дядечка І. І. та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 07 грудня 2016 року в складі колегії суддів Корнієнка В. І., Карпушина Г. Л., Одринської Т. В.,

та касаційною скаргою Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області на ухвалу Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 23 січня 2017 року в складі судді Дядечка І. І. та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 02 березня 2017 року в складі колегії суддів Пилипчук Л. І., Бондаревської С. М., Чумак О. В.,

УСТАНОВИЛА:

У серпні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, у якому просив визнати протиправним та скасувати розпорядження міського голови м. Кременчука Полтавської області від 07 липня 2016 року № 394-КВ про звільнення з посади генерального директора КП «Кременчукводоканал» у зв'язку з припиненням повноважень посадової особи за пунктом 5 частини першої статті 41 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України); поновити його на посаді генерального директора КП «Кременчукводоканал» на умовах, що були встановлені контрактом від 09 листопада 2007 року з генеральним директором КП «Кременчукводоканал»; визнати трудовий договір (контракт) від 09 листопада 2007 року таким, що укладений на невизначений строк; стягнути солідарно з відповідачів середній заробіток за час вимушеного прогулу з 11 липня 2016 року по день ухвалення судового рішення та 100 тис. грн на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 30 вересня 2016 року позов задоволено частково. Скасовано розпорядження міського голови м. Кременчука Полтавської області від 07 липня 2016 року № 394-КВ про звільнення ОСОБА_3 з посади генерального директора КП «Кременчукводоканал». Поновлено ОСОБА_3 на посаді генерального директора КП «Кременчукводоканал» на умовах, що були встановлені контрактом від 09 листопада 2007 року. Стягнуто з Кременчуцької міської ради Полтавської області на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 11 липня по 30 вересня 2016 року в розмірі 33 022 грн 20 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат. У іншій частині позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 07 грудня 2016 рокуапеляційні скарги ОСОБА_3 та Кременчуцької міської ради Полтавської області відхилено. Рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 30 вересня 2016 року залишено без змін.

У касаційних скаргах, поданих у грудні 2016 року, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ОСОБА_3 просив скасувати рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 30 вересня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 07 грудня 2016 року в частині відмови у його позові та ухвалити в цій частині нове рішення, яким повністю задовольнити його позовні вимоги; Кременчуцька міська рада Полтавської області просила скасувати зазначені судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у позові ОСОБА_3

Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 23 січня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 02 березня 2017 року, заяву Управління Державної казначейської служби України у м. Кременчуці Полтавської області про зміну способу та порядку виконання судового рішення задоволено. Змінено спосіб виконання рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 30 вересня 2016 року у справі № 537/3876/16-ц у частині стягнення з Кременчуцької міської ради Полтавської областіна користь ОСОБА_3 середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 11 липня по 30 вересня 2016 року в розмірі 33 022 грн 20 коп. шляхом стягнення вказаних грошових коштів з відкритих в Управлінні Державної казначейської служби України у м. Кременчуці Полтавської області рахунків Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області.

У березні 2017 року Виконавчий комітет Кременчуцької міської ради Полтавської області звернувся з касаційною скаргою, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати ухвалу Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 23 січня 2017 року, ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 02 березня 2017 рокута постановити нову ухвалу про відмову у задоволенні заяви Управління Державної казначейської служби України у м. Кременчуці Полтавської області.

Ухвалами Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 лютого, 02 березня, 22 травня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі за вказаними касаційними скаргами, ухвалою від 05 липня 2017 року - справу призначено до судового розгляду.

15 грудня 2017 року розпочав роботу Верховний Суд і набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - Закон № 2147-VIII), яким Цивільний процесуальний кодекс України (далі - ЦПК України) викладено в новій редакції.

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України в редакції цього Закону провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

У квітні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 травня 2018 року справу передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду з посиланням на частину п'яту статті 403 ЦПК України, якою встановлено, що суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії або палати, має право передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо дійде висновку, що справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.

Згідно із частинами першою та четвертою статті 404 ЦПК України питання про передачу справи на розгляд палати, об'єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду вирішується судом за власною ініціативою або за клопотанням учасника справи. Про передачу справи на розгляд палати, об'єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду суд постановляє ухвалу, зокрема, з обґрунтуванням підстав, визначених у частині п'ятій статті 403 цього Кодексу.

Обґрунтовуючи зазначену підставу для передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду послалася на те, що предметом спору є застосування положень пункту 5 частини першої статті 41 КЗпП України, яким, крім підстав, передбачених статтею 40 цього Кодексу, визначено, що трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадку припинення повноважень посадових осіб.

Разом з тим при застосуванні вказаної норми як підстави припинення трудового договору виникає проблема, яка стосується розуміння терміну «посадова особа», оскільки в чинному трудовому законодавстві України визначення даного поняття відсутнє, а тому є спірним, особливо, якщо враховувати наявне за змістом поняття «посадові особи», яке міститься в частині другій статті 2 Закону України «Про державну службу», згідно з якою посадовими особами вважаються керівники та заступники керівників державних органів та їх апарату, інші державні службовці, на яких законами або іншими нормативними актами покладено здійснення організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій.

Відтак, відсутність визначення кола посадових осіб, при звільненні яких може застосовуватись пункт 5 частини першої статті 41 КЗпП України на законодавчому рівні,призводить до невизначеності і суперечливого правозастосування.

Відсутність конкретизації кола осіб, які є спеціальними суб'єктами за пунктом 5 частини першої статті 41 КЗпП України, спричиняє випадки незаконного звільнення.

Зазначене якраз і свідчить про виключну правову проблему в державі й передача справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду необхідна для забезпечення розвитку права й формування єдиної правозастосовчої практики.

Велика Палата Верховного Суду вважає такі висновки про наявність підстав для передачі справи на розгляд згідно з частиною п'ятою статті 403 ЦПК України передчасними та недостатньо обґрунтованими.

Виключна правова проблема як така має оцінюватися з врахуванням кількісного та якісного вимірів. Кількісний вимір відбиває той факт, що вона наявна не в одній якійсь конкретній справі, а у невизначеній кількості справ, які або вже існують, або можуть виникнути з врахуванням правового питання щодо якого постає проблема невизначеності.

Європейський суд з прав людини дотримання принципу правової визначеності пов'язує з забезпеченням єдності судової практики. Однак він не наполягає на її незмінності, оскільки неспроможність забезпечити динамічний та еволюційний підхід у тлумаченні може призвести до ризику створення перепон при проведенні реформ або запровадженні покращень. Разом з тим наявність глибоких та довгострокових розходжень в судовій практиці, неспроможність правової системи держави подолати їх, все ж таки призводить до порушення права на справедливий судовий розгляд.

При визначенні того, чи наявність конфліктуючих судових рішень у подібних справах суперечить принципу правової визначеності відповідно до пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року враховується: 1) наявність «глибоких та довгострокових розходжень» у відповідній судовій практиці національних судів; 2) чи передбачає національне законодавство механізми подолання таких розбіжностей та 3) чи були такі механізми запроваджений і, якщо так, то чи були вони ефективні.

В ухвалі Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 червня 2018 року відсутні посилання на конкретні справи, або їх кількісні показники, які б свідчили про те, що передача цієї справи до Великої Палати Верховного Суду необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики. Не підтверджує такої необхідності і посилання на неоднозначність тлумачення терміну «посадові особи».

За викладених обставин Велика Палата Верховного Суду не вбачає підстав для прийняття справи до розгляду та повертає її на розгляд Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Керуючись підпунктом статями 403, 404 ЦПК України, Велика Палата Верховного Суду

УХВАЛИЛА:

Справу за позовом ОСОБА_3 до Кременчуцької міської ради Полтавської області, Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області, Управління житлово-комунального господарства Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області, Комунального підприємства «Кременчукводоканал», міського голови м. Кременчука Полтавської області Малецького Віталія Олексійовича про визнання протиправним та скасування розпорядження міського голови, поновлення на роботі, визнання трудового договору таким, що укладений на невизначений строк, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди за касаційними скаргами ОСОБА_3 та Кременчуцької міської ради Полтавської області на рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 30 вересня 2016 року, ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 07 грудня 2016 року та касаційною скаргою Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області на ухвалу Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 23 січня 2017 року, ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 02 березня 2017 року - повернути на розгляд до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Надіслати учасникам справи копію цієї ухвали до відома.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач О. М. Ситнік

Судді: Н. О. Антонюк Л. М. Лобойко

С. В. Бакуліна Н. П. Лященко

В. В. Британчук О. Б. Прокопенко

Д. А. Гудима Л. І. Рогач

В. І. Данішевська І. В. Саприкіна

О. С. Золотніков О. С. Ткачук

О. Р. Кібенко В. Ю. Уркевич

В. С. Князєв О. Г. Яновська