Апеляційний суд Житомирської області
Категорія 39 Доповідач Галацевич О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2018 року Апеляційний суд Житомирської області у складі:

головуючого судді Галацевич О.М.,

суддів: Григорусь Н.Й., Микитюк О.Ю.,

з участю секретаря судового засідання Гарбузюк Ю.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу №296/12849/15-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виключення майна із спадкової маси та визнання права власності на нього,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1,

на рішення Корольовського районного суду м.Житомира, яке ухвалено 07 лютого 2018 року суддею Сингаївським О.П. у м.Житомирі,

в с т а н о в и в :

У грудні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, у якому просив визнати за ним право власності на будівельні матеріали, які були використані в процесі будівництва незакінченого будівництвом житлового будинку №74 по вул.Мануїльського у м.Житомирі та виключити їх із спадкового майна після смерті ОСОБА_3 Обгрунтовував позов тим, що 10.04.2012 помер його батько ОСОБА_3, після смерті якого відкрилася спадщина на належне йому майно. Спадкоємцями померлого по закону є він, його брат - ОСОБА_4, який помер 06.08.2014, та дружина батька ОСОБА_2 Зазначив, що 14.05.2012 він звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті батька, а 20.07.2012 ОСОБА_2 також подала до нотаріуса заяву про прийняття спадщини за законом після смерті спадкодавця, у тому числі, і на незакінчений будівництвом спірний житловий будинок. Вважав, що будівельні матеріали, що використані у будівництві, належать особисто йому, а у ОСОБА_2 відсутні будь-які права на них.

Рішенням Корольовського районного суду м.Житомира від 07 лютого 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, неповне зясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити його позов.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що ним подано достатньо доказів на підтвердження придбання особисто ним спірних будівельних матеріалів, які розташовані за місцем його проживання, та не врахував, що доказів на спростування цих обставин або доказів придбання будматерівлів його батьком чи ОСОБА_2 остання не надала. Вважає, що суд безпідставно відмовив у задоволенні заявлених його представником клопотань про обєднання в одне провадження даної справи та справи №296/11853/14-ц за позовом ОСОБА_2 до нього про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом та його поділ, виділ частки майна і спадкового майна в натурі.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_5 апеляційну скаргу підтримали, ОСОБА_2 скаргу не визнала, посилаючись на її безпідставність.

Заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, суд приходить до висновку, що скаргу необхідно залишити без задоволення, враховуючи наступне.

Частиною другою статті 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, у тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у випадках передбачених статтями 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 ЦК України).

Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

До складу спадщини входять усі права і обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов'язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України).

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є сином померлого 10.04.2012 ОСОБА_3 (а. с. 5). ОСОБА_2 з 29.08.2000 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 (а. с. 52).

Сторони у справі є спадкоємцями померлого ОСОБА_3

ОСОБА_6 відповідно до акту про право приватної власності на землю за життя належала земельна ділянка по вул. Мануїльського, 74 у м. Житомирі площею 0,0597 га, з яких 0,0200 га для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських споруд, 0,0397 для ведення садівництва (а. с. 54).

Рішенням виконавчого комітету Житомирської міської ради № 228 від 10.04.2003 ОСОБА_3 наданий дозвіл на розроблення проектів нового будівництва одноквартирного житлового будинку по вул. Мануїльського, 74 (а.с.59-60). Нотаріально засвідченими 25.03.2003 заявами ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 підтвердили згоду на побудову та оформлення ОСОБА_3 належної йому частини житлового будинку № 74 по вулиці Мануїльського в м. Житомирі (а. с. 61). Наявні у матеріалах справи висновок МНС від 04.07.2005 (а. с. 73), висновок № 104 від 21.04.2003 щодо вибору земельної ділянки під забудову (а. с. 74), технічні умови на проектування одноквартирного житлового будинку по вул. Мануїльського, 74 (а. с. 75), технічні умови №179/2003 на проектування високовольтних електроустановок (а. с. 76), акти приймання робіт, договори на виконання робіт та листи погодження, архітектурно-планувальне завдання тощо (а. с. 77-84) вказують, що замовником будівництва був ОСОБА_3

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, ОСОБА_1 посилався на те, що будівельні матеріали, які використані у процесі будівництва незакінченого будівництвом житлового будинку за адресою: м. Житомир, вул. Мануїльського, 74 є його власністю, оскільки придбані особисто ним.

На підтвердження вказаних вимог надав копії квитанцій, чеків, накладних на придбання будівельних матеріалів цементу, блоків, плит, цегли, сітки кладочної, за період з 29.06.2005 по 05.04.2012 (а.с. 12-21).

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із недоведеності позивачем факту, що придбані ним будівельні матеріали були використані у будівництві незакінченого будівництвом будинку за вищевказаною адресою.

Такий висновок суду є правильним, відповідає встановленим судом обставинам справи та ґрунтується на законі.

Надані позивачем копії документів про придбання будівельних матеріалів не можуть беззаперечно підтверджувати, що ці матеріали були використані саме у будівництві спірного незакінченого будівництвом будинку, про що правильно зазначив суд у своєму рішенні.

Показання свідка ОСОБА_11, про те, що він в 2000 році за запрошенням позивача виконував зварювальні роботи при закладці арматури у фундамент будинку по вул. Мануїльського, 74 в м. Житомирі і з ним розраховувався ОСОБА_1, не є доказом належності будівельних матеріалів саме позивачу, а тому не можуть бути підставою для задоволення позову.

Натомість досліджені судом докази про належність земельної ділянки спадкодавцю, отримання ним відповідних дозволів, повязаних із будівництвом на цій земельній ділянці, спростовують доводи позивача про доведеність його позову.

Обставини про те, що будівництво велось власними силами ОСОБА_3 підтвердили в судовому засіданні свідки ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_12, яким суд дав правильну оцінку.

Посилання на те, що спірні будівельні матеріали у вигляді незакінченого будівництвом будинку розташовані на належній позивачеві земельній ділянці не підтверджені доказами.

Будь-які інші докази того, що за життя ОСОБА_3, між ним та ОСОБА_1 існувала домовленість про участь останнього у будівництві будинку на земельній ділянці, яка на праві власності належала померлому, позивач суду не надав.

Не обєднання в одне провадження даної справи та справи №296/11853/14-ц за позовом ОСОБА_2 до нього про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом та його поділ, виділ частки майна і спадкового майна в натурі, на правильність висновків суду не впливає.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 07 лютого 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Судді:

Повний текст постанови складений 22 червня 2018 року.