справа № 208/6765/16-ц
№ провадження 2/208/194/18
РІШЕННЯ
Іменем України

31 травня 2018 р. м. Кам`янське

Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, у складі:

Головуючого, судді Івченко Т.П.,

При секретарі Корнієнко К.Є.,

За участі

Позивачки ОСОБА_1 ,

Представника позивачки ОСОБА_2 ,

Відповідача ОСОБА_3 ,

Представника відповідача Шевкуна О.А.,

Розглянув у відкритому судовому засіданні у м. Кам`янське Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 «про відшкодування моральної шкоди спричиненої внаслідок злочину», суд -

встановив:

10.11.2016 року до провадження суду надійшов цивільний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 «про відшкодування моральної шкоди спричиненої внаслідок злочину».

Ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 10.11.2016 року відкрито провадження по цивільній справі за даним позовом.

15.12.2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017 року, котрим ЦПК України викладено в новій редакції.

Відповідно до п. 9 Перехідних положень ЦПК України, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Виклад позиції позивача:

Позиція позивача ОСОБА_1 - Вироком Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 15.05.2015 року відповідач ОСОБА_3 визнаний винним у скоєнні злочину передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України (набув законної чинності 16.06.2015 року), внаслідок злочинних дій якого, настала смерть її сина ОСОБА_4 , який перебував у транспортному засобі під час ДТП, в наслідок чого їй завдано моральну шкоду.

11.04.2017 року, позивачка ОСОБА_1 , уточнила обґрунтування своїх позовних вимог, зазначила, що вказаним Вироком суду встановлено, вина ОСОБА_3 , який як водій на час дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 22.09.2014 року об 20.00 годині на автодорозі 52 «Дніпропетровськ-Царичанка-Кобеляки-Решетилівка», в районі 74 км + 600м, керуючи автомобілем марки MITSUBISHI PAJERO, який згідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_1 Республіки Польща, має реєстраційний номер НОМЕР_2 , грубо порушив вимоги п.п. 1.3., 1.5 Б, 2.3. Б, 2.9.А, 10.1 Правил дорожнього руху, виїхав на зустрічну смугу для руху, де скоїв зіткнення із автомобілем CHERY A15 AMULET, реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_5 та автомобілем «ВАЗ 21113», реєстраційний номер НОМЕР_4 , під керуванням водія ОСОБА_6 , який перевозив в салоні автомобіля пасажира ОСОБА_4 , який є сином позивачки ОСОБА_1 ..

Після смерті сина, в неї залишився ще один син, батько, який дуже тяжко переніс смерть її сина, помер, а стан здоров`я її колишнього чоловіка, батька сина погіршився, та і він у 2018 році також помер. Вона довірилася відповідачеві, зазначила, що на час розгляду кримінального провадження відносно ОСОБА_3 подала заяву про залишення цивільного позову до нього без розгляду, оскільки останній повністю відшкодував їй матеріальну шкоду, завдану кримінальним правопорушенням та частково цивільну у розмірі 31870 грн. із заявлених нею та визнаних ОСОБА_3 300.000 грн. та обіцяв сплатити решту коштів пізніше. Проте, відповідач свого обов`язку не виконав, тому вона звернулась із вказаним позовом до суду, вважає, що з плином часу сума, заявлена як моральна шкода, повинна бути збільшена до 500.000 гривень, так як крім моральних страждань пов`язаних зі смертю сина, вона додатково зазнала психологічний стрес через фактичну відмову відповідача виконувати обіцянку про відшкодування шкоди в повному обсязі та зазначила, що з моменту винесення вироку подорожчало життя.

Зазначена позиція була підтримана позивачкою ОСОБА_1 та представником позивача ОСОБА_2 у повному обсязі.

Позиція відповідача ОСОБА_3 - позовні вимоги ОСОБА_1 відповідач у повному обсязі не визнав, а визнав в частині суми 239870 гривень, виходячи із того, що під час кримінального провадження між ним та позивачкою була досягнута домовленість щодо визначення суми на відшкодування моральної шкоди завданої позивачці у розмірі 300.000 гривень, з врахуванням частково сплаченої суми позивачці на відшкодування моральної шкоди в розмірі 60130 гривень. Від виплати залишку суми він не відмовляється, а затримка виплат пов`язана з поважними та об`єктивними причинами народження дитини, перебування у збройних силах України, звільнення з роботи, тяжкий стан здоров`я дружини, знаходження на його утриманні малолітніх осіб. Також просив врахувати, що одразу ж після вироку у кримінальному провадженні повернувся в зону АТО і пробув там цілий рік, кошти вимушений був витрачати на хвору дружину та двох дітей та на свій військовий підрозділ. У лютому 2017 року він знайшов роботу та готовий виплачувати визнану ним суму. Щодо заяви позивачки та представника позивача, зауважує що контрактів, трудових стосунків із Громадською Організацією «Організація Українських націоналістів» на час ДТП він не мав. Він не оспорює, що саме він був особою, який керував транспортним засобом на час ДТП, всі факти були встановлені судом під час кримінального провадження.

Заяви та клопотання, інші процесуальні дії у справі:

08.06.2017 року з боку представника позивача ОСОБА_2 подано клопотання про витребування доказів, яке було розглянуто в порядку передбаченому ст. 137 ЦПК України (в редакції на час вирішення процесуального питання), та Ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 08.06.2017 року заявлене клопотання задоволено, витребувано інформацію про реєстрацію транспортного засобу марки MITSUBISHI PAJERO, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_1 Республіки Польща, має реєстраційний номер НОМЕР_5 F3.

15.08.2017 року судом отримано відповідь надану Територіальним сервісним центром № 1244 Регіонального сервісного центру в Дніпропетровській області № 31/4/1244-998/629 від 08.08.2017 року (а.с. 92), згідно до якого інформація про зазначений транспортний засіб в базі НАІС відсутня.

25.10.2017 року з боку представника позивача ОСОБА_2 подано клопотання про залучення додаткового відповідача (а.с. 104-107), а саме ОСОБА_7 голову Громадської Організації «Добровольчий Рух «Організації українських націоналістів».

Ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 04.04.2018 року у задоволенні заявленого клопотання було відмовлено, з врахуванням вимог ст.ст. 50, 51 ЦПК України.

31.05.2018 року під час судових дебатів, було заявлено клопотання представником позивача ОСОБА_2 про повернення до з`ясування обставин у справі з метою встановлення власника транспортного засобу та залучення в якості співвідповідача Громадську Організацію «Організація Українських націоналістів», у разі якщо відповідач ОСОБА_3 не зможе виплатити суму моральної шкоди (а.с. 146-168). В задоволенні даного клопотання було відмовлено, з підстав передбачених ст. 243 ЦПК України.

Фактичні обставини, встановлені судом:

Вироком Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 15.05.2015 року по справі № 196/304/15-к (а. с. 11 17), ОСОБА_3 визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, а саме в тому, що 22 вересня 2014 року, о 20 год. 00 хв., знаходячись в стані алкогольного сп`яніння, керуючи технічно справним автомобілем марки «MITSUBISHI PAJERO», який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу Республіки Польща № НОМЕР_1 має реєстраційний номер НОМЕР_2 , який в момент скоєння ДТП мав реєстраційний номер О34УН, рухався по автодорозі Р-52 «Дніпропетровськ - Царичанка - Кобеляки Решетилівка» з боку м. Дніпропетровськ в напрямку м. Київ, перевозячи в салоні свого автомобіля у якості пасажира ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .

У процесі руху водій ОСОБА_3 не діяв таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя та здоров`я громадян, проявляючи злочинну самовпевненість, розуміючи можливість настання суспільно-небезпечних наслідків свого діяння, але легковажно розраховуючи на їх відвернення, в районі 74 км + 600м вищевказаної дороги на території Царичанського району Дніпропетровської області перед виїздом на смугу зустрічного руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, виїхав на зустрічну смугу для руху, де скоїв зіткнення з рухаючимися у зустрічному йому напрямку по своїй смузі руху автомобілем «CHERY A15 AMULET», реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_5 та автомобілем «ВАЗ 21113», реєстраційний номер НОМЕР_4 , під керуванням водія ОСОБА_6 , який перевозив в салоні свого автомобіля у якості пасажира ОСОБА_4 .

Водій ОСОБА_3 своїми діями грубо порушив вимоги п.п.1.3, 1.5, 2.3 Б), 2.9 А), 10.1 Правил дорожнього руху України.

Порушення п.10.1 Правил дорожнього руху України відповідачем знаходиться з технічної точки зору в причинному зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної події. Невиконання ОСОБА_3 вищевказаних пунктів Правил дорожнього руху України призвело до даної дорожньо-транспортної події, у результаті якої пасажир автомобіля «ВАЗ 21113» ОСОБА_4 отримав тілесні ушкодження у вигляді: відкритої черепно-мозкової травми: лінійного перелому кісток основи черепа; розповсюджених крововиливів під м`якими мозковими оболонками по базальній поверхні правої лобно-тім`яно-скроневої часток та у речовину мозку, масивного інфільтруючого крововиливу у товщі м`яких тканин голови з внутрішньої сторони у лобній ділянці голови. Багатоуламкових переломів обох вилиць, кісток носа, сошника і решітчастої кістки. Повного відриву верхньої щелепи. Забитих ран і саден голови. Тупої травми грудної клітки - переломів ребер по середньо ключичних лініях - праворуч 3,4,5,6,7, зліва 2,6,7,8,9,10; масивних крововиливів у легені. Двостороннього гемоторакса. Крововиливу у надкісницю грудного відділу у легені. Крововиливу у заочеревну клітковину. Забитої рани правого коліна. Тілесні пошкодження прижиттєві, спричинені одночасно або на протязі короткого проміжку часу від дії з значною силою тупих твердих предметів або при ударі об такий. Смерть його настала від сумісної тупої травми голови, тулуба, кінцівок, що ускладнилась травматичним шоком. Тілесні ушкодження відносяться в сукупності до категорії тяжких тілесних пошкоджень, що призвели до настання смерті потерпілого, яка настала 22.09.2014 року приблизно о 20 год. в районі 74км+600 м автодороги Р-52 «Дніпропетровськ -Царичанка - Кобеляки - Решетилівка» на території Царичанського району Дніпропетровській області.

ОСОБА_3 призначено судом покарання у вигляді 5 років позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки. На підставі ст. 75 КК України від призначеного покарання звільнено з випробуванням і визначенням іспитового строку терміном 3 роки.

Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Загиблий ОСОБА_4 був рідним сином позивачки ОСОБА_1 . Хоча позивачкою не надані документи, які б підтверджували вказаний факт, проте вироком від 15.05.2015 року ця обставина підтверджена, та не оспорювалося відповідачем.

Відповідно до ст. 23 ЦК України потерпілі мають право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення їх прав. Моральна шкода полягає у фізичному болі та стражданнях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, в душевних стражданнях, спричинених протиправною поведінкою відносно самої особи, членів її сім`ї або близьких родичів тощо.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Ч. 2 ст. 1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Ч. 2 ст. 1168 ЦК України встановлено, що моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Таким чином, суд приходить до висновку про правомірність вимог заявлених до відповідача, як до особи яка згідно до ст. 23, ст. 1167 ЦК України, повинна відшкодувати завдану моральну шкоду позивачці, яку остання зазнала як мати, в смерті сина.

Щодо позиції позивачки про те, що заявляючи позовні вимоги вона визначила розмір моральної шкоди в розмірі 500.000 гривень, з врахуванням завдання відповідачем моральної шкоди і іншим членам родини, суд виходить з того, що такі особи не були позбавлені права, в передбаченому ст. 4 ЦПК України порядку, на звернення особисто із позовом про відшкодування моральної шкоди, якщо такі моральні страждання були завдані саме відповідачем ОСОБА_3 , але із зазначеними позовними вимогами ні під час кримінального провадження, ні під час судового розгляду по даній справі, зазначені особи не зверталися.

Крім того, судом враховується, що позивачка розірвала шлюб із батьком загиблого ОСОБА_4 , про що проведено актовий запис № 04 від 04.04.2012 року (свідоцтво про розірвання шлюбу (а.с. 55), тобто ще за два роки до події ДТП, яка сталася 22.09.2014 року, який зі злів позивачки проживав окремо від неї.

Позиція позивачки та представника позивача що відповідач ОСОБА_3 на час ДТП перебував у трудових відносинах або перебував на службі у Громадській Організації «Добровольчий Рух «Організації українських націоналістів» в ході судового розгляду не знайшла свого підтвердження, та спростовані відповідачем, який наголошував що будь-якого контракту або трудового договору із зазначеною організацією на час ДТП він не мав, такі обставини не встановлені ні під час кримінального провадження, крім того зазначена організація згідно до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань не є зареєстрованою, а тому не є особою, яка може бути учасником цивільного процесу (ст. 42 ЦПК України).

Крім того, будь-які докази щодо належності транспортного засобу вищезазначеній організації, нічим в ході судового розгляду не підтверджені, та позиція позивача з цього питання спростовується отриманою судом відповіддю за наслідком розгляду клопотання сторони позивача, а саме відповіддю Територіального сервісного центру № 1244 Регіонального сервісного центру в Дніпропетровській області № 31/4/1244-998/629 від 08.08.2017 року (а.с. 92), згідно до якої інформація про зазначений транспортний засіб в базі НАІС відсутня.

Крім того, судом враховуються вимоги ст.ст. 23, 1167, 1168 ЦК України, які визначають, що особа яка відшкодовує моральну шкода це особа яка її завдала, а такою особою, згідно до Вироку Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 15.05.2015 року (а.с. 11-17), є відповідач ОСОБА_3 .. Також судом враховується, що з даним вироком позивачка була обізнана на час його винесення, вирок нею не оскаржувався та набув чинності 16.06.2015 року.

Сторони підтвердили, що під час судового провадження по кримінальній справі за обвинуваченням ОСОБА_3 у скоєнні передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, позивачкою були заявлені позовні вимоги до відповідача про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 31.870 гривень, яка була відшкодована у повному обсязі, та моральної шкоди у розмірі 300.000 гривень, яка була визнана відповідачем, та відшкодована частково, а саме в сумі 60.130 гривень, що підтверджено сторонами та розпискою (а.с. 4).

Також, із вироку Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 15.05.2015 року (а.с. 11-17), вбачається що потерпілою ОСОБА_1 була подана заява про залишення її позовних вимог без розгляду, внаслідок чого судом прийняте відповідне рішення. Також ОСОБА_1 під час кримінального провадження прохала ОСОБА_3 суворо не карати, не позбавляти волі.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року з відповідними змінами «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» слідує, що розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру і обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнали позивачі, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Суд враховує, що моральні страждання позивачки зумовлені глибокими емоційними переживаннями з приводу втрати сина. У зв`язку із втратою рідної людини у позивачки виникла необхідність змінити звичайний спосіб життя.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує глибину емоційних переживань позивачки, яка втратила сина, та виходячи з засад розумності, виваженості і справедливості дійшов висновку про визначення розміру моральної шкоди, що підлягає відшкодуванню у сумі 300.000 гривень.

Також судом враховується, що позивачка отримала часткове відшкодування моральної шкоди в розмірі 60130 гривень, а тому стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума у розмірі 239870 (двісті тридцять дев`ять тисяч вісімсот сімдесят) гривень 00 копійок, тобто різниці, між розміром моральної шкоди, заявленої позивачкою в межах кримінального провадження у 300.000 гривень та відшкодованою ним моральною шкодою в розмірі 60130 гривень. Так, суд не знаходить доводи позивачки про обґрунтованість збільшення розміру шкоди з 300.000 гривень на 500.000 гривень прийнятними: факт смерті її колишнього чоловіка та подорожчання рівня життя не мають причинного зв`язку із протиправними діями відповідача, та що предметом спору є моральна шкода, яка не відноситься до матеріальних втрат.

Крім того, задовольняючи позов не в повному обсязі, суд бере до уваги визнання відповідачем ОСОБА_3 своєї провини, а також розмір моральної шкоди, визнаний позивачем під час розгляду цивільного позову в межах кримінального провадження - 300.000 гривень; перебування відповідача на протязі тривалого періоду на захисті Держави у лавах Збройних Сил України, що підтверджується службовою характеристикою від 27.04.2015 року, виданою командуванням бригади (а. с. 76); добровільне часткове відшкодування моральної та матеріальної шкоди іншим учасникам дорожньо-транспортної пригоди, що сталася з його вини та факт стягнення з нього на користь ОСОБА_6 моральної шкоди в розмірі 94669 гривень та на користь ОСОБА_5 69176 гривень матеріальної шкоди, згідно до вироку Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 15.05.2015 року, що, об`єктивно, обмежує можливість відповідача сплатити заявлену позивачкою суму моральної шкоди у стислий термін; наявність на утриманні двох малолітніх дітей, що підтверджується відповідними свідоцтвами про народження (а. с. 52, 53) та довідкою про склад сім`ї, виданою виконавчим комітетом Дударківської сільської ради Бориспільського району Київської області № 572 від 23.09.2015 року.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, суд вважає, що 300000 (триста тисяч) гривень є співмірною та справедливою компенсацією за завдану їй моральну шкоду, спричинену смертю сина, та з урахуванням часткового відшкодованою відповідачем моральної шкоди позивачки в сумі 60130 гривень, з ОСОБА_3 підлягає стягненню 239870 (двісті тридцять дев`ять тисяч вісімсот сімдесят) гривень 00 копійок.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачка при зверненні з позовом до суду була звільнена від сплати судового збору згідно п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», тому такий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

На підставі вище зазначеного, керуючись вимогами ст.ст. 23, 1167, 1168 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 76-81, 130-131, 141, 223, 265-269 ЦПК України, суд -

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 «про відшкодування моральної шкоди спричиненої внаслідок злочину» - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер платника податків НОМЕР_6 , зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою АДРЕСА_2 , на користь:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер платника податків НОМЕР_7 , зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_3 :

- 239870 (двісті тридцять дев`ять тисяч вісімсот сімдесят) гривень 00 копійок у відшкодування завданої моральної шкоди.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер платника податків НОМЕР_6 , зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою АДРЕСА_2 , на користь держави:

- 551 (п`ятсот п`ятдесят одну) гривню 20 копійок в оплату судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручена у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження:

- на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України - http://zv.dp.court.gov.ua .

Суддя Івченко Т. П.