Постанова

Іменем України

13 червня 2018 року

м. Київ

справа № 372/5275/13-ц

провадження № 61-13520св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Крата В. І. (суддя-доповідач), Коротуна В. М.,

учасники справи:

позивач за первісним позовом (відповідач за зустрічними позовами) - публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»,

відповідач за первісним позовом (позивач, третя особа за зустрічним позовом) - ОСОБА_2,

відповідач за первісним позовом (позивач, третя особа за зустрічним позовом) - ОСОБА_3,

розглянув у письмовому провадженні без повідомлення учасників справи касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на ухвалу апеляційного суду Київської області від 13 вересня 2016 року у складі суддів: Олійника В. І., Данілова О. М., Суханової Є. М., та касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Обухівського районного суду Київської області від 25 червня 2014 року у складі судді: Кравченко М. В. та ухвалу апеляційного суду Київської області від 13 вересня 2016 року у складі суддів: Олійника В. І., Данілова О. М., Суханової Є. М.,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2013 року публічне акціонерне товариство (далі - ПАТ) «Дельта Банк» звернулося до суду з позовом до відповідачів. Просило ухвалити рішення, яким стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 заборгованість за договором про надання споживчого кредиту та застави транспортного засобу (далі - кредитний договір) від 16 жовтня 2007 року в розмірі 106 253,82 грн посилаючись не неналежне виконання відповідачами зобов'язань за укладеними сторонами договорами, відповідно, кредиту і поруки.

У лютому 2014 року ОСОБА_3 подав до суду зустрічні вимоги про визнання припиненим договору поруки №150007, укладеного 16 жовтня 2007 року між ним та ПАТ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк», посилаючись на збільшення обсягу кредитних зобов'язань за кредитним договором №0 від 16 жовтня 2007 року без його згоди, як поручителя, починаючи від 16 жовтня 2007 року.

У травні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду із зустрічним позовом, в якому просила визнати протиправними дії ПАТ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк», щодо підвищення процентної ставки за кредитним договором № 0 від 16 жовтня 2007 року та зобов'язати банк здійснити перерахунок боргових зобов'язань за кредитним договором № 0 від 16 жовтня 2007 року, виходячи з процентної ставки в розмірі 13 %, посилаючись на те, що відповідач за зустрічним позовом в односторонньому порядку незаконно збільшив відсоткову ставку за кредитним договором.

Справа розглядалася неодноразово.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 25 червня 2014 року, первісні позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором № 0 від 16 жовтня 2007 року в розмірі 73241,05 грн. В задоволенні інших вимог первісного позову відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Зустрічний позов ОСОБА_3 задоволено повністю. Припинено дію договору поруки № 150007, укладеного 16 жовтня 2007 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 щодо поруки за кредитним договором № 0 від 16 жовтня 2007 року, починаючи з 16 жовтня 2007 року. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено частково. Визнано протиправними дії щодо підвищення процентної ставки за кредитним договором № 0 від 16 жовтня 2007 року, укладеним між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 Зобов'язано публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» здійснити перерахунок боргових зобов'язань за кредитним договором № 0 від 16 жовтня 2007 року, укладеним між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_2, виходячи із умов договору та додаткової угоди до нього. В задоволенні іншої частини вимог зустрічного позову відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 01 грудня 2014 року рішення суду першої інстанції скасовано та прийнято нове рішення. Позов ПАТ «Дельта Банк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором у розмірі 106253,82 грн, у решті позову відмовлено. У задоволенні зустрічних позовів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 грудня 2015 року рішення апеляційного суду Київської області від 01 грудня 2014 року скасовано, а справа направлена на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою апеляційного суду Київської області від 13 вересня 2016 року рішення Обухівського районного суду Київської області від 25 червня 2014 року залишено без змін.

Рішення судів першої та апеляційної інстанції мотивовано тим, що стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитом, зумовлене тим, що вона в односторонньому порядку не виконує договірні зобов'язання. Разом з тим, необґрунтованість наданого позивачем розрахунку розміру заборгованості, протиправність дій банку щодо збільшенню процентної ставки та неможливості встановлення достовірного, дійсного розміру заборгованості за процентами за відсутністю вихідних даних, свідчить про недоведеність позовних вимог первісного позову в частині стягнення заборгованості за процентами в розмірі 33 012,77 грн. Банк взагалі не повідомляв ОСОБА_2 про зміну розміру процентної ставки за її кредитним договором, хоча такий обов'язок встановлений договором про надання споживчого кредиту та застави транспортного засобу від 16 жовтня 2007 року. Додаткова угода № 1 від 16 жовтня 2007 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 до кредитного договору №0, якою було змінено умови кредитування, зокрема було передбачено можливість подвійного збільшення розміру процентної ставки була укладена без участі поручителя ОСОБА_3 Порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

У жовтні 2016 року ОСОБА_2, не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій подала касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права просить скасувати рішення місцевого суду в частині задоволення первісного позову, скасувати ухвалу апеляційного суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити ПАТ «Дельта Банк» у задоволенні позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що: сума боргу визначена судами не правильно; поза увагою залишені оригінали платіжних квитанцій; суди не встановили дату припинення чергових платежів по кредиту; позивач за первісним позовом пропустив позовну давність.

У жовтні 2016 року ПАТ «Дельта Банк», не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій подало касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права просить їх скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити первісні позовні вимоги та відмовити у задоволенні зустрічних позовних вимог.

Касаційна скарга мотивована тим, що: розрахунки заборгованості надані банком правильні; позовну давність не пропущено; поруку не можна вважати припиненою.

Ухвалами Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 жовтня 2016 року у справі відкрито касаційне провадження.

В листопаді 2016 року ПАТ «Дельта Банк» надіслало заперечення на касаційну скаргу ОСОБА_2, в якому просило відмовити в задоволенні касаційної скарги.

Заперечення мотивовано тим, що: позичальник зобов'язаний здійснювати погашення заборгованості не тільки за тілом кредиту, а і процентів за користуванням ним; позовна давність не сплинула, оскільки кінцевий строк погашення кредиту 16 жовтня 2014 року, а позовну заяву було подано до закінчення строку кредитного договору.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 березня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

У статті 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК) в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК справа передана до Касаційного цивільного суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Колегія суддів частково приймає аргументи, які викладені в касаційній скарзі ОСОБА_2 та ПАТ «Дельта Банк», з таких мотивів.

Суди встановили, що 16 жовтня 2007 року між АКБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк», та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір, за умовами якого останній надано кредит у розмірі 20500 доларів США строком до 16 жовтня 2014 року зі сплатою 13,00% річних.

Для забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_3 було укладено договір поруки від 16 жовтня 2007, згідно якого останній поручився відповідати солідарно з ОСОБА_2 перед банком за належне виконання зобов'язань за вище вказаним кредитним договором.

Згідно з пункту 2.1 договору поруки кредитор не вправі без згоди поручителя змінювати умови основного договору з боржником, внаслідок чого збільшується обсяг відповідальності поручителя.

Суди встановили, що 16 жовтня 2007 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 було укладено додаткову угоду №1 до кредитного договору № 0, якою було змінено умови кредитування, зокрема було передбачено можливість подвійного збільшення розміру процентної ставки за умови настання певних обставин. Про укладення додаткової угоди та зміну умов кредитування поручителя ОСОБА_3 повідомлено не було.

Тлумачення частини першої статті 559 ЦК України дозволяє стверджувати, що порука припиняється за наявності факту зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. При цьому для припинення поруки достатнім є встановлення таких змін в основному зобов'язанні. Тому подальше фактичне виконання зобов'язання, в тому числі фактичний строк його виконання, відмова кредитора від вимоги щодо виконання зобов'язання в зміненому обсязі, не свідчать про збереження поруки, оскільки відбулися після настання правоприпиняючого факту (збільшення обсягу відповідальності).

Збільшення відповідальності може відбутися внаслідок змін забезпеченого порукою зобов'язання, які безпосередньо спрямовані на підвищення суми кредиту, процентної ставки за користування кредитом, пені тощо або на включення опосередковано обтяжливих умов відповідальності поручителя, зокрема, шляхом скорочення строку повернення кредиту.

Аналогічний висновок висловлений і Верховним Судом України у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2662цс15.

Тому колегія суддів погоджується з висновками суду першої та апеляційної інстанції про визнання договору поруки № 150007, укладеного 16 жовтня 2007 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 припиненим.

В ухвалі від 23 грудня 2015 року Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, зокрема, акцентував увагу на необхідності перевірки чи дотримані банком умови одностороннього збільшення відсоткової ставки, передбачені п. 5.2 кредитного договору та чи відповідають такі дії банку вимогам частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів».

Суди встановили, що банк взагалі не повідомляв ОСОБА_2 про зміну розміру процентної ставки за її кредитним договором, хоча такий обов'язок встановлений п.5.2 договору про надання споживчого кредиту та застави транспортного засобу від 16 жовтня 2007 року і такі дії банку щодо підвищення процентної ставки в односторонньому порядку без повідомлення про це позичальника призвели до порушення пункту 5.2 договору про надання споживчого кредиту та застави транспортного засобу від 16 жовтня 2007 року.

Встановивши протиправність дій банку щодо одностороннього підвищення відсоткової ставки, суди зробили правильний висновок про визнання протиправними дій щодо підвищення процентної ставки кредитним договором № 0 від 16 жовтня 2007 року та зобов'язання банку здійснити перерахунок боргових зобов'язань за кредитним договором № 0 від 16 жовтня 2007 року.

В ухвалі від 23 грудня 2015 року Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, зокрема, акцентував увагу на необхідності встановлення дати припинення чергових платежів по кредиту.

Суд апеляційної інстанції, залишивши рішення суду першої інстанції без змін, вказав, що відповідно до п.1.2.2 договору строк повного погашення кредиту - 16 жовтня 2014 року. Відмовляючи в застосуванні наслідків спливу позовної давності суд першої інстанції виходив з того, що передбачений договором строк позовної давності не сплинув, а тому в цій частині вимоги ОСОБА_2 безпідставні.

Колегія суддів не погоджується з вказаними висновками з таких підстав.

Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав - учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що які відбули у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. THE UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (No. 2), № 66610/09, § 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року).

Згідно зі статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. За частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Якщо кредитний договір встановлює окремі зобов'язання, які деталізують обов'язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з частиною п'ятою статті 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов'язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

Встановлення строку кредитування у кредитному договорі, що передбачає внесення позичальником щомісячних платежів, має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а, насамперед, для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів. Відтак, за вказаних умов початок перебігу позовної давності не можна визначати окремо для погашення всієї заборгованості за договором (зі спливом строку кредитування) і для погашення щомісячних платежів (після несплати чергового такого платежу).

Таким чином, суд апеляційної інстанції переглядаючи рішення суду першої інстанції, не перевірив та не встановив дату останнього платежу за кредитним договором та врахував, що згідно з положеннями частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. З урахуванням наведених обставин, апеляційний суд не надав належної оцінки доводам апеляційної скарги та зробив передчасний висновок про законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в цій частині.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що оскаржена ухвала апеляційного суду Київської області від 13 вересня 2016 року в частині задоволення первісних позовних вимог про стягнення суми в розмірі 73 241 грн. 05 коп. постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права. Доводи касаційних скарг не дають підстав для висновку, що оскаржені рішення в частині задоволених зустрічних позовних вимог постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права.

У зв'язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційні скарги слід задовольнити частково. Ухвалу апеляційного суду Київської області від 13 вересня 2016 року скасувати в частині задоволення первісних позовних вимог про стягнення суми в розмірі 73 241 грн 05 коп. та передати справу № 372/5275/13-ц на новий розгляд до апеляційного суду Київської області. Рішення Обухівського районного суду Київської області від 25 червня 2014 та ухвалу апеляційного суду Київської області від 13 вересня 2016 року в частині зустрічних позовних вимог про визнання договору поруки № 150007, укладеного 16 жовтня 2007 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 припиненим, визнання протиправними дій щодо підвищення процентної ставки за договором про надання споживчого кредиту та застави транспортного засобу № 0 від 16 жовтня 2007 року та зобов'язання банку здійснити перерахунок боргових зобов'язань за договором про надання споживчого кредиту та застави транспортного засобу № 0 від 16 жовтня 2007 року, залишити без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 жовтня 2016 року зупинено виконання рішення Обухівського районного суду Київської області від 25 червня 2014 року, до закінчення касаційного провадження у справі.

З урахуванням того, що касаційні скарги задоволені частково, а оскаржені рішення частково залишені без змін, на підставі частини третьої статті 436 ЦПК колегія суддів поновлює виконання рішення Обухівського районного суду Київської області від 25 червня 2014 року в частині задоволених зустрічних позовних вимог.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 411, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційні скарги ОСОБА_2 та публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» задовольнити частково.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 25 червня 2014 та ухвалу апеляційного суду Київської області від 13 вересня 2016 року в частині зустрічних позовних вимог про визнання договору поруки № 150007, укладеного 16 жовтня 2007 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 припиненим, визнання протиправними дій щодо підвищення процентної ставки за договором про надання споживчого кредиту та застави транспортного засобу № 0 від 16 жовтня 2007 року та зобов'язання банку здійснити перерахунок боргових зобов'язань за договором про надання споживчого кредиту та застави транспортного засобу № 0 від 16 жовтня 2007 року, залишити без змін.

Ухвалу апеляційного суду Київської області від 13 вересня 2016 року в частині задоволення первісних позовних вимог про стягнення суми в розмірі 73 241 грн 05 коп. скасувати.

Справу № 372/5275/13-ц в частині первісних позовних вимог про стягнення суми в розмірі 73 241 грн 05 коп. передати на новий розгляд до апеляційного суду Київської області.

Поновити виконання рішення Обухівського районного суду Київської області від 25 червня 2014 року в частині задоволених зустрічних позовних вимог.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: Н. О. Антоненко

В.І. Журавель

В. М. Коротун

В. І.Крат