Постанова

Іменем України

21 червня 2018 року

м. Київ

справа № 761/24272/15-ц

провадження № 61-23427св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Висоцької В. С. (суддя-доповідач), Пророка В. В.,

Фаловської І. М.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідачі: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_6 на ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 14 квітня 2017 року, у складі судді Немировської О. В.,

ВСТАНОВИВ :

У серпні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення боргу.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва

від 17 листопада 2015 року позов задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 на користь ОСОБА_4 суму боргу за договором позики від 29 листопада 2006 року в розмірі 20 159 доларів США, що по курсу НБУ на день винесення рішення складає 467 830,42 грн і 154 400 грн, а всього 622 230,42 грн. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Відповідач ОСОБА_6 подав заяву про перегляд заочного рішення.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 16 січня 2017 року, у складі судді Юзькової О. Л., вказану заяву залишено без розгляду.

ОСОБА_6 оскаржено ухвалу місцевого суду в апеляційному порядку.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 17 березня 2017 року апеляційну скаргу було залишено без руху із наданням строку для усунення її недоліків, а саме: подання належним чином обґрунтованої та підтвердженої доказами заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 14 квітня 2017 року ОСОБА_6 відмовлено у відкритті апеляційного провадження з підстав, передбачених частиною третьою статті 297 ЦПК України.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що доводи, наведені ОСОБА_6 у клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження, належними доказами не підтверджені та не можуть бути визнані судом поважними причинами пропуску такого строку.

У касаційній скарзі, поданій у травні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 14 квітня 2017 року, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що постановляючи оскаржувану ухвалу із порушенням законодавчих приписів, апеляційний суд незаконно позбавив заявника права на оскарження незаконної ухвали суду першої інстанції.

Інші учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду відзиву на касаційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги до касаційного суду не направили.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 травня 2017 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів».

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року дану справу передано до Верховного Суду.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Касаційна скарга ОСОБА_6 не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Однією з основних гарантій права сторони на судовий захист є право оскарження судових рішень (стаття 129 Конституції України). Реалізація цього права здійснюється, зокрема, шляхом оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій.

При цьому, слід зауважити, що особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається Цивільним процесуальним кодексом України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов'язків суб'єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.

ЦПК України у статті 1, в редакції, яка діяла на момент постановлення оскаржуваної ухвали, закріплює, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини першої статті 73 ЦПК України, в редакції, яка діяла на момент постановлення оскаржуваної ухвали, суд поновлює або продовжує строк, встановлений відповідно законом або судом, за клопотанням сторони або іншої особи у разі його пропущення з поважних причин.

Застосування передбачених цією нормою правил залежить від виду процесуального строку. У разі, коли процесуальна дія не вчинена у межах строку, встановленого законом, суд може поновити його, якщо строк пропущено з причин, визнаних судом поважними.

За положеннями частини другої статті 294 цього Кодексу, в редакції, яка діяла на момент постановлення оскаржуваної ухвали, апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка їїоскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

За частиною третьою статті 297 ЦПК України, в редакції, яка діяла на момент постановлення оскаржуваної ухвали, апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 294 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом тридцяти днів з моменту отримання ухвали особа має право звернутися до апеляційного суду із заявою про поновлення строків або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку апеляційного оскарження будуть визнані неповажними, суддя-доповідач відмовляє у відкритті апеляційного провадження.

Установлено, що ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 16 січня 2017 року заяву відповідача ОСОБА_6 про перегляд заочного рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 17 листопада 2015 року залишено без розгляду.

01 березня 2017 року ОСОБА_6 оскаржено ухвалу місцевого суду в апеляційному порядку. Апеляційна скарга подана із пропуском строку на апеляційне оскарження. Обґрунтовуючи поважність причин пропуску вказаного строку, ОСОБА_6 посилався на ту обставину, що копія оскаржуваної ухвали суду першої інстанції йому не направлялась та ним не отримувалась.

Із наявного у матеріалах справи зворотнього поштового повідомлення (а. с. 184) апеляційним судом встановлено, що копію ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 16 січня 2017 року ОСОБА_6 було отримано 04 лютого 2017 року за адресою, зазначеною ним у заяві про перегляд заочного рішення.

Пунктом 2 частини другої статті 229 ЦПК України, в редакції, чинній на момент подання заяви про перегляд заочного рішення, однією з вимог, яким має відповідати така заява, є зазначення місця проживання чи місцезнаходження відповідача.

Адреса, що зазначена ОСОБА_6 у заяві про перегляд заочного рішення місцевого суду, аналогічна тій, що була вказана ним в апеляційній та касаційній скаргах. Інших відомостей щодо місця постійного або тимчасового перебування заявника матеріали справи не містять.

Виходячи з наведеного, відмовляючи у відкритті апеляційного провадження, апеляційний суд, керуючись положеннями процесуального законодавства, діючого на момент постановлення ухвали, дійшов вірного висновку про наявність підстав для відмови у відкритті апеляційного провадження у зв'язку із відсутністю підтвердження поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвали суду апеляційної інстанції - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 14 квітня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. С. Висоцька

В. В.Пророк

І. М.Фаловська