Р І Ш Е Н Н Я
Справа № 523/1548/15-ц
Провадження № 2/521/125/18
Малиновський районний суд міста ОСОБА_1 в складі:
головуючого - судді Гуревського В.К.
за секретаря - Ардаковська А.О.,
Учасники справи:
Представник ОСОБА_3
Представник ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі цивільну справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення матеріальних збитків, -
Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4,в якому просив стягнути з ОСОБА_4 253944,00 грн. матеріальних збитків, завданих позивачу незаконним відчуженням земельної ділянки, розташованої за адресою: с. Котовка, Біляївського району. Одеської області, вул. Лиманна, 66, а також судові витрати по справі, посилаючись на таке.
24 червня 1998 року на підставі договору купівлі-продажу позивач придбав у власність земельну ділянку площею 0,15 га., розташовану за адресою: с. Котовка, Біляївського району. Одеської області, вул. Лиманна, 66. Розпорядженням Біляївської райдержадміністрації від 01 червня 2001 року № 264/2001 позивачу було надано дозвіл на будівництво житлового будинку та видано відповідний будівельний паспорт на будівництво індивідуального житлового будинку з надвірними будівлями. 20 липня 2001 року позивач отримав свідоцтво про право власності на вищезазначений житловий будинок, яке було видане на підставі рішення виконкому Августівської сільської ради Біляївського району під № 48. За вказаною адресою позивач прописав своїх родичів, які разом із ним користувалися житловим будинком. 17 грудня 2004 року позивач отримав державний акт на право власності на земельну ділянку, після чого він став власником і житлового будинку і присадибної ділянки, розташованих за вищезазначеною адресою.
Рішенням Біляївського районного суду від 07 квітня 2009 року у справі № 2- 91/2009 було визнано дійсним договір купівлі-продажу спірної земельної ділянки, складений нібито між позивачем та відповідачем по справі. Підставою для задоволення позовних вимог відповідача щодо визнання договору дійсним стала фальшива розписка від 24 липня 2004 року, написана нібито позивачем, яка підтверджувала попередню домовленість про укладення договору в подальшому. Не погоджуючись із даним судовим рішенням, позивач оскаржує його в порядку касаційного провадження. Але при винесенні рішення судом не було взято до уваги, що на спірній земельній ділянці знаходився житловий будинок, який перебував у позивача у власності, і укласти правочин щодо купівлі-продажу земельної ділянки без переходу права власності на будинок не було можливості.

В червні 2008 року позивач зясував, що відповідач зніс його житловий будинок, так як вважав себе власником земельної ділянки. Такі обставини склалися через те, позивач проживає в м. Одеса, а будинок використовує протягом літнього періоду як дачу. Рішенням апеляційного суду Одеської області від 27 листопада 2014 року було встановлено, що внаслідок протиправних дій відповідача позивач фактично був позбавлений своєї власності, а саме: земельної ділянки, розташованої в с. Котовка, Біляївського району, вул. Лиманна, 66, а також розташованого на ній житлового будинку. При цьому будинок був фактично знищений, як інвентарний об'єкт, а земельна ділянка продана відповідачем іншій особі. Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що протиправними діями відповідача позивачу завдані матеріальні збитки, повязані зі знищенням житлового будинку, розмір яких становить 97077,00 грн. Враховуючи ті обставини, що позивач фактично був незаконно позбавлений права власності на два обєкти нерухомості - земельну ділянку та житловий будинок, він вважає, що має право на відшкодування вартості земельної ділянки площею 0,15 га., розташованої за адресою: с. Котовка, Біляївського району. Одеської області, вул. Лиманна, 66, яка була продана відповідачем іншій особі. Тому, на підставі ст. 386 та ст. 1166 ЦК України позивач вимушений звернутися з цим позовом.

Відповідач ОСОБА_4 надав до суду заперечення на позов, в якому просив застосувати строк позовної давності та в позові ОСОБА_2 відмовити повністю, посилаючись на таке.

ОСОБА_4 набув право власності на земельну ділянку по вул. Лиманній, 66 у с. Котовка на підставі судових рішень, які набули законної сили. При цьому під час розгляду справи № 2-1414, 2-94 (22ц- 3231/2009) про визнання його права власності на цю земельну ділянку Біляївським райсудом Одеської області та апеляційним судом Одеської області 2007-2009 р.р. ОСОБА_2 всіляко ухилявся від проведення експертизи та надання необхідних експертові зразків почерку. Отже, ці твердження позивача щодо підробленої розписки є нікчемними, оскільки жодними доказами не підтверджуються. Другим і останнім доводом позивача є посилання на рішення апеляційного суду Одеської області у справі № 22ц/785/2447/14 (496/1580/13ц) від 27 листопада 2014 року про відшкодування матеріальних збитків. Однак, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (справа №6-46569ск14) від 27 травня 2015 року рішення по вищезазначеній справі скасовані, справу № 22ц/785/2447/14 (496/1580/13ц) передано на новий розгляд до Біляївського районного суду Одеської області. Таким чином, обидва доводи на яких ґрунтуються позовні вимоги позивача не доведені жодним доказом і не відповідають фактичним обставинам справи. Понад викладене, незрозумілим за змістом позову є посилання на ст. 386 ЦК України, оскільки позивач ніколи не оскаржував його права власності на спірну земельну ділянку та ніколи не заявляв до нього ніяких вимог щодо будівництва споруд та ведення господарства на спірній земельній ділянці.

Рішеннями Біляївського районного суду Одеської області по справах № 2-1414 від 16 липня 2007 року та № 2-94 від 07 квітня 2009 року, яке залишено в силі ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 07 жовтня 2009 року за ОСОБА_4 було визнано право власності на земельну ділянку площею 0,150 га., яка розташована на території Августівської сільської ради Біляївського району в с. Котовка по вул. Лиманній, 66. Судові рішення, що набули законної сили стали підставою для отримання ним державного акту на право власності на земельну ділянку Державного акту ЯД № 970131 від 05 травня 2008 року. 02 червня 2010 року ОСОБА_4 реалізуючи своє законне право власності з огляду на кризу та відсутність фінансової спроможності будівництва на цій земельний ділянці у встановленому законом порядку уклав з ОСОБА_5 договір купівлі - продажу земельної ділянки по вул. Лиманній, 66 у с. Котовка. При цьому, весь цей час позивач права власності ОСОБА_4 на земельну ділянку не оскаржував, що в силу ст. 267 ЦК України є підставою для застосування строку позовної давності та для відмови у позові. Отже, викладені обставини свідчать про добросовісність набуття ОСОБА_4 права власності на земельну ділянку по вул. Лиманній, 66 у с. Котовка, яке презюмується цивільним законодавством України і про законність відчуження цієї земельної ділянки 02 червня 2010 року.

В даному випадку ніякої протиправної поведінки з бокуОСОБА_4 не було, він керувався рішеннями суду, які набули законної сили і намагався виплатити позивачу решту суми правочину 13635,0 грн., проте останній всіляко ухилявся від будь-якого спілкування із ним, намагаючись під штучними приводами та всупереч досягнутих домовленостей і чинного законодавства України незаконно збагатитись за його рахунок шляхом надання недостовірної інформації судовим та правоохоронним органам. На користь викладеного свідчить і той факт, що будь-коли позивач не намагався повернути йому отримані під розписку в рахунок купівлі-продажу спірної земельної ділянки грошові кошти в сумі еквівалентній 1500,0 доларів США, адже вважаючи правочин незаконним й таким що не відбувся це було обовязковим первинним кроком з його боку. Водночас, позивач достеменно знав про судові рішення на користь ОСОБА_4 щодо спірної земельної ділянки з 2008 року, оскільки саме за його заявою 28 листопада 2008 року було скасовано заочне рішення у справі № 2-1414 і за його заявою Біляївським РВ ГУ МВС України проводилась перевірка законності відчуження земельної ділянки за наслідками чого 18 липня 2008 року в порушенні кримінальної справи було відмовлено. При ньому позивач права власностіОСОБА_4 не оскаржував і на витребуванні майна від доброчинного набувача не наполягав, утримуючи отримані від нього в рахунок правочину грошові кошти. Отже, за мінуванням більш ніж 7 років, з урахуванням всіх викладених вище обставин, строк позовної давності позивачем у даній справі безпідставно пропущений, а його вимоги до ОСОБА_4 як до доброчинного набувача суперечать приписам цивільного законодавства України і не підтверджені належними та допустими доказами.

ОСОБА_2 надав до суду заперечення, де зазначив, що на 2009 рік ОСОБА_2 написав 6 (шість) листків паперу в місті Біляївка, Одеської області у присутності свого адвоката, ОСОБА_6. І адвокат передала ці папери (шість штук) голові Біляївського райсуду ОСОБА_7 для проведення почеркознавчої експертизи. Приблизно через два місяця він запитав у адвоката, які результати, на що вона йому відповіла, що суддя Бобуйок А.Д. двічі відправляв папери на почеркознавчу експертизу та двічі їх повертали.

На 2004 рік він був власником двох земельних ділянок, розташованих на вул. Лиманна, 63 та на вул. Лиманна, 66, в с. Котовка Біляївського району Одеської області. 24 липня 2004 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4, була досягнута домовленість, згідно якої ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_4 грошову суму у розмірі 1500,0 дол. США в якості забезпечення зобовязання на купівлю-продаж земельної ділянки, розташованої за адресою: вул. Лиманна 63, с. Котовка Біляївського району Одеської області. В домовленості, в звязку юридичної неосвіченості грошова сума вказана як завдаток. Проте, згідно діючому законодавству, а саме ч. 1 ст. 570 ЦК України, завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові у рахунок належних з нього за договором на підтвердження зобовязання і на забезпечення його виконання. З даного визначення витікає, що завдатком можуть забезпечуватися лише зобовязання, що виникають із договорів.

Враховуючи те, що договір купівлі-продажу земельної ділянки з будинком, розташованої за адресою: с. Котовка, вул. Лиманна 66, укладений не був, а отже, і зобовязання по його виконанню не виникло, то і дана грошова сума не є завдатком. Згідно ч. 2 ст. 570 ЦК України, якщо не буде встановлено, що сума сплачена в рахунок належних з боржника платежів є завдатком, вона вважається авансом. 24 липня 2004 року він дав розписку ОСОБА_4 і отримав авансом 1500,0 доларів США для продажі земельної ділянки під № 63, правочин заключили 28 грудня 2004 року. Розписку дав 24 липня 2004 року, а угода відбулася 28 грудня 2004 року, тобто через пять місяців потому. Після чого він отримав залишок суми 2700,0 доларів США і оригінал розписки. Перш ніж віддати ОСОБА_2 оригінал розписки ОСОБА_4 зробив ксерокопію і по цій ксерокопії подав на нього в суд. Земельна ділянка № 66 із будинком ним не продавалася. На 2005 рік ОСОБА_4 запропонував йому обміняти земельну ділянку із житловим будинком, розташованої за адресою: с. Котовка, Біляївський район. Одеської області, вул. Лиманна, 66 на інший підходящий йому будинок в цьому селі. ОСОБА_2 дав згоду, після чого ОСОБА_4 показав будинок навпроти автобусної зупинки, який сподобався йому.

Запропонував йому купити, щоб обмінятися, але там було 0,08 га. землі, а в нього 0,15 га. землі. ОСОБА_2 сказав, що за 0,07 га. землі він розрахувався грошами, це на його думку було б справедливо. Але ОСОБА_4 відмовився платити 8000,0 доларів США за будинок і за решту гектарів. За цей час ОСОБА_4 двічі бував у нього вдома і двічі на дверях залишав записку щодо цього будинку. Коли ОСОБА_4 відмовився платити за 0,07 гектарів землі ОСОБА_2 повернувся та пішов, але ОСОБА_4 йому навздогін сказав: «Не продашь по хорошему участок на ул. Лиманная, 66 в с. Котовка Беляевского района Одесской области, то я по плохому заберу у тебя квартиру и дом». Ще тоді ОСОБА_2 подумав, як це він може забрати, виявляється дуже просто, за допомогою судді. В жовтні місяці 2005 року ОСОБА_4 подав на нього позов в Суворовський суд м. Одеси і було накладено арешт на його квартиру, розташовану за адресою АДРЕСА_1. Але ОСОБА_4 зрозумів, що не отримає його квартиру, він написав нову заяву про зняття арешту з квартири та накласти новий арешт на будинок розташований на вул. Лиманна, 66 з видом на море та на лиман, в с. Котовка Біляївського району Одеської області, який зареєстрований за ОСОБА_2 Коли ОСОБА_4 зрозумів, що не отримає і будинок, взагалі перестав ходити на засідання Суворовського суду м. Одеси, який тривав загалом девять місяців. ОСОБА_4 на 2007 рік звернувся в інший суд - Біляївський районний суд Одеської області та забрав 15 гектарів землі з будинком з видом на море та лиман. На 2007 рік 15 гектарів землі з видом на море та на лиман за ринковими цінами мала вартість один мільйон гривень, а на 07 лютого 2013 рік будинок в с. Котовка на вул. Лиманна, 66 оцінювали в сто тридцять три тисячі сто гривень, усе разом складає один мільйон сто тридцять три тисячі сто гривень.

Коли земельна ділянка належала ОСОБА_2, розташований там будинок нікуди не зникав, як тільки ОСОБА_4 отримав право на його земельну ділянку та розташований на неї будинок на вул. Лиманна, 66, в с. Котовка Біляївського району Одеської області, так зразу будинок зник. В Суворовському суді міста ОСОБА_1 ОСОБА_4 зізнався, що за вищевказаною адресою знаходився будинок, але в Біляївському суді ані слова не сказав про будинок, що там знаходиться.

В розписці нічого не вказано про житловий будинок і осіб, які зареєстровані в будинку. Навіть у випадку дійсності розписки за ним зберігалося право відмовитись від укладання угоди, так як він одержав лише аванс (який був названий завдатком) в сумі 1500,0 доларів США із 4200,0 доларів США.

ОСОБА_4 надав до суду письмові пояснення та зазначив, що ОСОБА_2 судом був зобовязаний надати уточнені позовні вимоги або відповідні пояснення із зазначенням підстав позову. Замість виконання зазначених вимог ОСОБА_2 надав рішення Біляївського районного суду по справі № 1506/3334/2012 від 13 грудня 2012 року, яке немає жодного відношення до даного спору. Залученим до матеріалів справи рішенням визнаний недійсним неіснуючий на момент розгляду справи акт на право власності на земельну ділянку ОСОБА_4, оскільки 02 червня 2010 року (тобто більш ніж за два роки до розгляду цієї справи) земельна ділянка за договором купівлі-продажу перейшла у власність ОСОБА_8 з видачею відповідного акту. В свою чергу рішенням Біляївського районного суду по справі № 496/1576/13-ц від 24 травня 2013 року ОСОБА_9 визнаний добросовісним набувачем, а ОСОБА_2 відмовлено у визнанні недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки від 02 червня 2010 року.

За змістом позовної заяви в даній справі ОСОБА_2 посилається на «фальшиву розписку», скасоване рішення апеляційного суду по справі № 22-ц/785/247/14 від 27 листопада 2014 року та висновок будівельно-технічної експертизи від 22 вересня 2014 року. Однак, дійсність розписки за якою ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_4 1500,0 доларів США в рахунок продажу земельної ділянки по вул. Лиманній, 66 в селі Котовка встановлена рішенням Біляївського районного суду по справі № 496/1580/13ц від 31 жовтня 2016 року та ухвалою апеляційного суду Одеської області № 22ц/785/1208/17 від 24 січня 2017 року. Рішення апеляційного суду по справі № 22-ц/785/247/14 від 27 листопада 2014 року скасовано ухвалою ВССУ від 27 травня 2015 року, за результатами нового розгляду справи І та II інстанціями у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено повністю. Будівельно-технічна експертиза проведена 22 вересня 2014 року (тобто більш ніж 2,5 років тому) в межах справи за якою ОСОБА_2 у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю не може бути належним та допустимим доказом у даній справі. Отже, всупереч принципу змагальності судового процесу позивачем не надано жодного доказу на підтвердження своїх позовних вимог, а відтак позов ОСОБА_2 задоволенню не підлягає.

В подальшому ОСОБА_2 уточнив свої позовні вимоги, оскільки оцінка майна була виготовлена на початку лютого 2015 року, і за того часу пройшло більш ніж два роки і за цей час коефіцієнт інфляції склала 1,5, тому при відшкодуванні шкоди замість 253944,0 гривень необхідно взяти за основу 380916,0 гривень (253944,0 грн. + 1,5).

Заслухавши позиції сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні позову необхідно відмовити. Судом встановлені такі фактичні обставини на підставі представлених сторонами письмових доказів.

Згідно із ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА №164371 від 17 грудня 2004 року, виданого на підставі договору купівлі-продажу серії ААО №705084 від 24 червня 1998 року, посвідченого державним нотаріусом Біляївської державної нотаріальної контори Одеської області, зареєстрованого в реєстрі за №1-1134, ОСОБА_2 належить земельна ділянка площею 0,150 га., розташована по вул. Лиманна, 66, с. Котовка, Августівська сільська рада Біляївського району Одеської області - цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель іспоруд.

Розпорядженням Біляївської районної держадміністрації № 364/2001 від 01 червня 2001 року ОСОБА_2 було надано дозвіл на будівництво житлового будинку на земельній ділянці площею 0,15 га., видано відповідний будівельний паспорт на будівництво індивідуального житлового будинку житловою площею 45,57 кв. м. з надвірними будівлями, акт виносу в натурі меж земельної ділянки і розпланування будівель.

Згідно із свідоцтва про право власності на житловий будинок, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Августівської сільської ради Біляївського району Одеської області №48 від 20 липня 2001 року, ОСОБА_2 є власником житлового будинку, розташованого за адресою с. Котовка Біляївського району Одеської області вул. Лиманна, 66.

Відповідно до технічного паспорту на житловий будинок від 28 червня 2004 року він

складається з одного житлового будинку на плані під літ. «А», загальною площею 44,1 кв. м.,

в тому числі житловою площею 30,1 кв. м.

28 грудня 2004 року ОСОБА_2 продав, а ОСОБА_4 придбав у власність земельну ділянку площею 0,150 га., розташованої по вул. Лиманна, 63, с. Котовка, Біляївського району Одеської області, про що свідчить договір купівлі-продажу від 28 грудня 2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Білївського районного нотаріального округу Одеської області ОСОБА_10, зареєстрованого в реєстрі № 2552.

Заочним рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 16 липня 2007 року визнано за ОСОБА_4 право власності на земельну ділянку, розташованої на території Августівської сільської ради Біляївського району Одеської областів с. Котовка, вул. Лиманна, 66.

На підставі вказаного рішення суду, відділ земельних ресурсів у Біляївському районі 05 травня 2008 року видав ОСОБА_4 зазначений Державний акт серії ЯД №970131, на право власності на вищевказану земельну ділянку.

28 листопада 2008 року заочне рішення Біляївського районного суду Одеської області від 16 липня 2007 року скасовано і справа призначена до розгляду у загальному порядку.

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 07 квітня 2009 року у справі № 2-91/2009 було визнано дійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки, укладений між ОСОБА_2 і ОСОБА_4 і за останнім визнано право власностіна спірну земельну ділянку.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 07 жовтня 2009 року рішення Біляївського районного суду Одеської області від 07 квітня 2009 року залишено без змін.

02 червня 2010 року був укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки, відповідно до якого ОСОБА_4 продав, а ОСОБА_8 купив земельну ділянку, розташовану за адресою: с. Котовка Біляївського району Одеської області вул. Лиманна, 66, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 02 червня 2010 року приватним нотаріусом Біляївського районного нотаріального округу Одеської області ОСОБА_10, та зареєстрованого в реєстрі за №314, третій особі ОСОБА_8.

21 березня 2012 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ рішення Біляївського районного суду Одеської області від 07 квітня 2009 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 07 жовтня 2009 року скасовано і справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 25 червня 2012 року позовна заява ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання правочину укладеним залишена без розгляду.

Постановою Біляївського районного суду Оденської області від 13 грудня 2012 року державний акт на право приватної власності на земельну ділянку, серія ЯД № 970131 від 05 травня 2008 року на імя ОСОБА_4, на підставі якого був укладений договір, визнано недійсним.

24 травня 2013 року Біляївським районним судом Оденської області позову заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_8 Олександера про визнання недійсним договору купівлі-продажу залишено без задоволення.

24 липня 2004 року ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_4 1500,0 доларів США завдатку за купівлю ділянки розташованої в с. Котовка по вулиці Лиманній, 66, відповідно до розписки від 24 липня 2004 року.

Відповідно до висновку судово-технічної експертизи документів №7371/03 від 12 вересня 2016 року, розписка від 24 липня 2004 року від імені ОСОБА_2 виконана рукописно способом пишучим приладом із стержнем, заправленим пастою для кулькових ручок синьо-фіолетового кольору і є оригіналом. Рукописний текст розписки від 24 липня 2004 року складеної від імені ОСОБА_2, змінам у вигляді підчистки, травлення, дописки (домальовки штрихів), не піддавався.

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 24 липня 2013 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення матеріальних збитків, завданих знесенням житлового будинку, розташованого в с. Котовка по вул. Лиманній, 66 Біляївського району Одеської задоволено, стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 матеріальні збитки у розмірі 133100,0 гривень, а також судові витрати, що разом склала дає 134431,0 гривень.

Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 27 листопада 2014 року змінено рішення Біляївського районного суду Одеської області від 24 липня 2013 року та стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 майнові збитки у розмірі 97077,0 гривень і судові витрати, всього 98047,77 гривень.

Ухвалою колегії судів судової палати у цивільних і кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 травня 2015 року рішення Біляївського районного суду Одеської області від 24 липня 2013 року, рішення Апеляційного суду Одеської області від 27 листопада 2014 року скасовані, справа направлена на н6овий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 31 жовтня 2016 року у позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення майнових збитків залишено без задоволення, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 витрати за проведення судово-технічної експертизи у розмірі 3435,12 гривень.

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 24 січня 2017 року рішення Біляївського районного суду Одеської області від 31 жовтня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення матеріальних збитків, завданих знесенням житлового будинку, розташованого в с. Котовка по вул. Лиманній, 66 Біляївського району Одеської області у розмірі 133100,0 грн. залишено без змін.

Відповідно до ухвали Апеляційного суду Одеської області від 24.01.2017 року встановлено, що в ході розгляду справи позивач ОСОБА_2 посилався на те, що він не мав наміру продавати відповідачу ОСОБА_4 належну йому земельну ділянку, розташовану в с. Котовка по вул. Лиманна, 66 Біляївського району Одеської області. Розписка, яка стала підставою для визнання дійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки, є фальшивою, так як власноручно ним написана при отримані завдатку у розмірі 1500,0 дол. США від ОСОБА_4за земельну ділянку № 63, розташовану в с. Котовка по вул. Лиманна, Біляївського району Одеської області. Після повного розрахунку відповідача за земельну ділянку № 63, він віддав оригінал розписки ОСОБА_4, а той, в свою чергу, зробив її ксерокопію, виправив номер 63 на номер 66 та звертався до суду.

Відповідно до висновку судово-технічної експертизи документів № 7371/03 від 12.09.2016 р., розписка від 24.07.2004 року від імені ОСОБА_2 виконана рукописним способом пишучим приладом із стержнем, заправленим пастою для кулькових ручок синьо-фіолетового кольору і є оригіналом. Рукописний текст розписки від 24.07.2004 року, складеного від імені ОСОБА_2, змінам у вигляді підчистки, травлення, дописки (домальовки, штрихів) не піддавався.

За висновком суду апеляційної інстанції суд першої інстанції зробив висновок, що між сторонами позивачем та відповідачем існувала домовленість про купівлю-продаж земельної ділянки № 66 по вул. Лиманній с. Котовка Одеської області, яка належала ОСОБА_2 на праві приватної власності.

В судовому засіданні відповідач визнав той факт, що решта коштів після видачі завдатку в розмірі 2700,0 доларів США ним не була передана позивачу і він згоден на передачу цих коштів на виконання умов домовленості про купівлю-продаж земельної ділянки № 66 по вул. Лиманній с. Котовка Одеської області. Позивач не погоджувався на отримання цих коштів.

Таким чином, сторонами виникли відносини з приводу купівлі-продажу земельної ділянки № 66 по вул. Лиманній с. Котовка Одеської області, яка належала ОСОБА_2 на праві приватної власності. Волевиявлення сторін було направлено саме на здійснення купівлі-продажу спірної ділянки. Умови цієї домовленості не виконані, а тому вимоги щодо стягнення на користь позивача збитків, завданих йому незаконним відчуженням земельної ділянки, не можуть бути задоволені, оскільки, рішення судів, на підставі яких у ОСОБА_4 виникло право власності на земельну ділянку № 66 по вул. Лиманній с. Котовка Одеської області скасовані. При цьому зареєстрованим власником на цю земельну ділянку вже є інша особа.

За викладених обставин, суд вважає, що позивач обрав неналежний спосіб захисту свого порушеного права, а тому може звернутися до суду в порядку витребування майна земельної ділянки.

Враховуючи вищезазначене, суду вважає за необхідне у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення матеріальних збитків відмовити.

Суд відмовляє у задоволенні позову по суті і не приймає до уваги доводи відповідача про те, що позивач пропустив строк звернення до су для захисту своїх пра з посиланням на тривалість існування майнового спору між сторонами.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов'язання в натурі. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 16, 220, 334, 640 ЦК України, ст. ст. 13, 82, 141, 263, 265, 267, 268, 272, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України ЦПК України, СУД

В И Р І Ш И В

У задоволенні позову ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт громадянина України серії КК №094105 виданого Суворовським РВ ОМУ УМВС України в Одеській області жовтня 1998 року, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, до ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, паспорт громадянина України серії КЕ №252721 виданого Іллічівським РВ ОМУ УМВС України в Одеській області липня 1996 року, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, про стягнення матеріальних збитків відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання до Апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Рішення суду у повному обсязі складено 06 червня 2018 року.

СУДДЯ Гуревський В.К.