АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 610/287/18 Головуючий суддя І інстанції Усенко С. І.
Провадження № 22-ц/790/3090/18 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Спори, що виникають із сімейних правовідносин про стягнення аліментів
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2018 року м. Харків.

Апеляційний суд Харківської області у складі колегії суддів палати у цивільних справах:

головуючого судді Яцини В.Б.

суддів колегії: ОСОБА_1, ОСОБА_2,

за участю секретаря судового засідання Колесник О.Е.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Балаклійського районного суду Харківської області від 22 березня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про збільшення розміру аліментів та додаткових витрат на дитину,

встановив :

02 лютого 2018 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовною заявою до відповідача ОСОБА_3, в якій просила: збільшити розмір аліментів, що стягуються з відповідача на її користь на утримання малолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 800,00 грн до 3500 грн щомісяця до досягнення дитиною повноліття; збільшити розмір додаткових витрат на дитину - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, що стягуються з відповідача на її користь, з 500,00 грн до 1500 грн щомісяця до досягнення дитиною повноліття; а також стягнути з відповідача на її користь 704,80 грн витрат зі сплати судового збору.

На обґрунтування своїх вимог вказала, що 27.12.1995 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, який рішенням Балаклійського районного суду Харківської області від 23.04.2013 року було розірвано. Від цього шлюбу вони з відповідачем мають двох синів: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, і ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Рішенням Балаклійського районного суду Харківської області від 11.10.2013 року з відповідача було стягнуто аліменти на двох дітей та додаткові витрати на дитину. Після досягнення старшим сином повноліття вона звернулася до суду із позовною заявою до відповідача про збільшення розміру аліментів та додаткових витрат на дитину. Рішенням Балаклійського районного суду Харківської області від 27.04.2016 року було збільшено розмір аліментів, що стягувалися з відповідача на її користь на утримання сина ОСОБА_5 з 400,00 грн до 800,00 грн щомісячно, а також було збільшено розмір додаткових витрат на дитину з 250,00 грн до 500,00 грн щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Матеріальний стан відповідача значно поліпшився: протягом 2016-2017 року ним було придбано нерухоме майно, зокрема, житловий будинок, земельні ділянки. Крім того, він займається підприємницькою діяльністю, є власником торговельних об'єктів, має на праві власності автомобіль. Тому може сплачувати аліменти у більшому розмірі. Також позивачем зазначено, що їх малолітній син ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, хворіє, перебуває на консультативному обліку у психіатричному кабінеті, у зв'язку з чим потребує великих коштів на лікування та заняття зі спеціалістами-репетиторами для його розвитку, на що позивач витрачає понад 3000 грн на місяць. Коштів, які щомісячно сплачує відповідач: 800 грн аліментів та 500 грн додаткових витрат на дитину, недостатньо, тому позивач просить збільшити розмір аліментів та додаткових витрат на дитину, що стягуються на її користь з відповідача.

Рішенням Балаклійського районного суду Харківської області від 22 березня 2018 року позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про збільшення розміру аліментів та додаткових витрат на дитину задоволено частково. Збільшено розмір аліментів, що стягуються відповідно до рішень Балаклійського районного суду Харківської області від 11.10.2013 року та 27.04.2016 року з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 800,00 грн до 1500,00 грн щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і досягнення дитиною повноліття. Збільшено розмір додаткових витрат, що стягуються відповідно до рішень Балаклійського районного суду Харківської області від 11.10.2013 року та 27.04.2016 року з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 на дитину ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 500,00 грн до 1000,00 грн щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і досягнення дитиною повноліття. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 704,80 грн судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов частково лише в частині збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 з 800 грн.00 коп. до 1000 грн.00 коп., а в задоволенні позову в частині збільшення додаткових витрат на дитину відмовити.

Вказав, що позивач повинна була до суду надати підтверджуючі документи, про зміну стану здоровя малолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 протягом 2016-2017 років, а також документи, які б підтверджували проходження дитиною зайнять з відповідними спеціалістами та здійснення позивачем відповідних витрат на лікування сина. Проте, позивачем не було надано жодного медичного документу, що стан здоровя малолітнього сина не покращився, змінився у будь-яку сторону, який стан здоровя дитини був на момент подання позову, та платіжного документу на підтвердження здійснення витрат на покращення стану здоровя сина ОСОБА_8. Довідка з лікарні від 29.08.2013 р. не має актуальності для розгляду позовних вимог в частині збільшення додаткових витрат на утримання дитини, оскільки ці письмові докази, які були надані позивачем до свого позову, вже досліджувались та були оцінені судом при ухваленні судового рішення 11.10.2013 р. та попередніми судовими рішеннями про збільшення розміру аліментів на утримання малолітніх дітей вже були встановлені певні обставини, на підставі тих доказів, які позивач надала до позову по даній справі. Тож подані позивачем письмові докази є неналежними, оскільки не містять інформації щодо предмета доказування.

Зазначив, що до суду першої інстанції надав документи, які підтверджують, що заборгованості по аліментам він не має, що старший син проживає з ним і знаходиться на його утриманні, незалежно від того, що він досяг повноліття і стягнення аліментів на нього припинено. Також надав суду документи щодо придбання ним нерухомості, а це було оформлення спадкового майна після смерті його матері, яке було і раніше у власності і користуванні їхньої сімї. Автомобіль придбаний ним вже досить давно і є не новим, і також потребує постійного ремонту. Тож матеріальний стан не покращився протягом 2016-2017 років, він залишився таким самим, а може й гірше, оскільки обєми торгівлі не дають таких результатів, як до 2016 року.

Вказав, що на місяць його дохід складає приблизно 3000,00 грн. який залишається після сплати податків та інших обовязкових платежів, про що він надав до суду першої інстанції підтверджуючі документи. З цього доходу він сплачує комунальні послуги, утримує будинок, витрачає на продукти харчування, одяг, побутові предмети, на своє лікування, оскільки має хронічне серцеве захворювання, з яким потребує постійного медичного обстеження та підтримання ліками, що також потребує з його боку значних грошових витрат, про що також надавались до матеріалів справи підтверджуючі документи. Отже вважає, що не має можливості сплачувати 2500,00 грн. на місяць тільки аліментів та додаткових витрат на утримання дитини, оскільки йому на життя нічого майже не залишається.

Зазначив, що позовні вимоги визнавав частково та має можливість сплачувати лише 1000,00 грн. аліментів та 500,00 грн. додаткових витрат на утримання дитини. Позивач не бідкує, вона є приватним підприємцем, займається торгівлею, і має дохід на місяць вище ніж мінімальна заробітна плата, також за останні роки придбавала нерухомість та інше коштовні речі, і може також витрачати грошові кошти на утримання неповнолітнього сина. Стосовно хвороби неповнолітньої дитини, то відповідач пояснює, що у сина є дефекти мовлення, які можуть бути виправлені і ніяких психіатричних відхилень чи тяжких хронічних хвороб дитина не має, простудними вірусними хворобами хворіє як усі діти, постійного медичного догляду та спеціального догляду не потребує, якогось виняткового медичного втручання також не потребує, отже не має і підстав для збільшення розміру додаткових витрат, повязаних з перебуванням на консультативному обліку у психіатричному кабінету станом на 2013 рік. Прожитковий мінімум на дитину в 2017 році в Україні, для дітей віком від 6 до 18 років становив з 01 січня 2017 по 30 квітня - 1689 грн., з 01 травня по 30 листопада 1777 грн., з 01 грудня - 1860 грн. Прожитковий мінімум на дитину в 2018 році в Україні, для дітей віком від 6 до 18 років в період дії з 1 січня по 30 червня становить 1860 гривень, з 1 липня по 30 листопада - 1944 гривень, з 01 по 31 грудня 2027 гривень. Відповідач надавав матеріальну допомогу у розмірі більшому ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, тож йому не зрозуміло, чим невдоволена позивач, оскільки вважає, що спору стосовно утримання сина у них не було.

Посилався на постанову Верховного Суду України від 13.09.2017 у справі № 6- 1489цс17, суд звернув увагу, що, вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобовязаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі. Додаткові витрати на дитину можуть сплачуватися наперед, або вони покриваються після їх фактичного понесення. Конкретна форма залежить від наявних документів чеків, квитанцій, актів виконаних робіт, рекомендацій чи діагнозів тощо. При цьому стягнення грошових коштів може відбуватися разово, з певною періодичністю або постійно (до досягнення дитиною повноліття). Спосіб участі батька в додаткових витратах визначається, наприклад, таким чином. Якщо мова йде про відвідування дитячого садку, фінансування здійснюється періодично. Коли дитина захворіла, оплата її лікування зазвичай відбувається на протязі певного часу, згідно рекомендації лікаря.

Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» встановлено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоровя, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України.

З п. 18 вказаної Постанови зазначено, що у випадках розгляду вимог щодо передбаченої ст. 185 СК України участі батьків в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо) ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Позивач повинен зазначити, які фактичні витрати на утримання дитини, викликані особливими обставинами вона здійснила, або, які витрати у майбутньому необхідно їй буде понести. Таких доказів позивач не надала і не обґрунтувала, які виняткові обставини існують, у звязку з якими вона повинна додатково витрачати грошові кошти на утримання дитини та розмір таких витрат.

Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що обєктивно не залежали від нього.

Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, з повідомленням учасників справи.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які зявилися у судове засідання, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

У статті 263 ЦПК України визначені наступні вимоги до законності і обґрунтованість судового рішення:

1. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

2. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

3. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

4. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

5. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції вирішуючи питання про збільшення розміру аліментів, виходив з потреб та інтересів малолітньої дитини, та враховував обставини, визначені ч. 1 ст. 182 СК України, розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, про наявність підстав для збільшення розміру аліментів, оскільки утримання малолітньої дитини потребує від позивача додаткових зусиль та матеріальних витрат, і визначений розмір аліментів в сумі 800 грн. з урахуванням зростання вартості споживчих товарів і послуг, інфляції тощо, не є достатнім розміром для задоволення розумних потреб дитини та узв'язку із хворобою ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, останній потребує лікування, навчання за спеціальною програмою, логопедичного супроводу. Для підтримки здоров'я ОСОБА_5 та розвитку його здібностей необхідні додаткові витрати. Тому суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, а саме в частині збільшення розміру додаткових витрат до 1000 гривень.

Суд апеляційної інстанції не повністю погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України (далі СК України) батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька, причому обов'язком особистим, індивідуальним, а не солідарним.

Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно ст. 7 СК України, жінка та чоловік мають рівні права і обов'язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім'ї. Відповідно обов'язок по утриманню дитини в рівних частках покладається на її батьків.

Способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними (ч. 1 ст. 181 СК України).

Частиною 3 статті 181 СК України встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатність чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення (ч. 1 ст. 182 СК України).

Частиною 2 ст. 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Частиною 4 ст. 273 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред'явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», суд, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, повинен ураховувати стан здоровя, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує 10- кратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Статтею 183 СК України передбачено, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом.

Крім того, згідно ст.184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Так, аліменти є способом участі в утриманні дитини, який призначається за рішенням суду з того з батьків, який не проживає з дитиною та не надає, або надає в недостатньому обсязі, допомоги на утримання та розвиток дитини.

Важливим фактором у даному випадку є ухилення від виконання свого батьківського обовязку з утримання дитини тим з батьків, з кого присуджуються аліменти.

Відповідно до ст.185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Пунктом 18 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено, щодо передбаченої ст. 185 СК участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках йдеться про фактично зазначені або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Додаткові витрати на утримання дитини мають бути викликані особливими обставинами. У даному випадку мова йде про додаткові витрати, а не про додаткове стягнення коштів на утримання дитини. Проте, в окремих випадках, через особливі обставини (розвиток здібностей дитини, тяжка хвороба, каліцтво дитини, тощо) потрібні значні додаткові витрати. Тому, розмір додаткових витрат, що стягуються, повинен визначатися залежно від дійсно понесених або передбачуваних витрат.

Участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов'язком батьків незалежно від сплати ним аліментів і закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони з 27.12.1995 року перебували у шлюбі, який було розірвано рішенням Балаклійського районного суду Харківської області від 23.04.2013 року.

Від шлюбу сторони мають малолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно довідки, виданої 29.08.2013 року КЗОЗ БРР «Балаклійська центральна клінічна районна лікарня», ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, перебуває на консультативному обліку у психіатричному кабінеті зазначеного закладу охорони здоров'я з діагнозом: наслідки перинатального ураження центральної нервової системи, затримка психічного розвитку, недорозвиток мовлення ІІІ гр. (а.с.22).

Рішенням Балаклійського районного суду Харківської області від 11.10.2013 року у справі № 610/3453/13-ц з відповідача на користь позивача було стягнуто аліменти на двох дітей: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, і ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі по 400,00 грн на кожного щомісячно до досягнення ними повноліття, а також було стягнуто додаткові витрати на дитину - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 250,00 грн щомісячно до досягнення ним повноліття (а.с.15).

Рішенням Балаклійського районного суду Харківської області від 27.04.2016 року у справі № 610/1292/16-ц було збільшено розмір аліментів, що стягувалися з відповідача на користь позивача на підставі рішення суду від 11.10.2013 року на утримання сина з 400,00 грн до 800,00 грн щомісячно, а також було збільшено розмір додаткових витрат на дитину - ОСОБА_5 з 250,00 грн до 500,00 грн щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Підставою для збільшення розміру аліментів було поліпшення матеріального стану відповідача у зв'язку із припиненням стягнення з нього аліментів на сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, який досяг повноліття (а.с.14).

В обгрунтування доводів щодо збільшення розміру аліментів , позивач зазначала, що дитина хворіє на тяжку форму хронічного захворювання. Також, позивач вказує на те, що у відповідача збільшився дохід, а тому він має можливість сплачувати аліменти в більшому розмірі.

В підтвердження стану здоровя дитини, позивач надала копії медичних документів. Доводи позивача щодо покращення матеріального стану відповідача не знайшли свого підтвердження наданими суду доказами.

Виходячи з положень ч. 1 ст. 192 СК України та враховуючи вимоги ч. 2 ст. 182 СК України, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для збільшення розміру аліментів.

Відповідно до ст.70 Закону України «Про виконавче провадження»:

1. Розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування.

2. Із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості:

відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю особи, у звязку із втратою годувальника, майнової та/або моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, - 50 відсотків;

за іншими видами стягнень, якщо інше не передбачено законом, - 20 відсотків.

З пенсії може бути відраховано не більш як 50 відсотків її розміру на утримання членів сімї (аліменти), на відшкодування збитків від розкрадання майна підприємств, установ і організацій, на відшкодування пенсіонером шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, а також у звязку із смертю потерпілого, на повернення переплачених сум заробітної плати в передбачених законом випадках.

За іншими видами стягнень може бути відраховано не більш як 20 відсотків пенсії.

3. Загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків.

Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу її матері, батька і (або) в твердій грошовій сумі.

Відповідно ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

За частинами першою, другою статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен враховувати, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у частині другій статті 182 СК України.

Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 року» установлено прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2018 року - 1 860,00 грн.

Згідно з ч.3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків.

Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до частини третьої статті 70 Закону України «Про виконавче провадження» із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості у разі стягнення аліментів 50 % заробітної плати боржника.

Пунктом 17 Постанови Пленуму Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи.

Відповідна правова позиція зокрема викладена у п.п. 16-17 Постанови Пленуму ВСУ від 15.05.2006 № 3 «Про застосуванням судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», а також у постанові ВСУ від 19 жовтня 2016 року у справі № 6-1798цс16.

Також у своїй постанові від 05 лютого 2014 року по справі 6-143цс13 Верховний Суд України висловив правову позицію що при розгляді позовів про зміну розмірів аліментів (зміну способу стягнення аліментів) застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обовязку батьків утримувати своїх дітей, зокрема ст. 182 СК України.

Відповідно до змісту ч. 4 ст. 263 ЦПК України про те, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду, у його системному звязку з п. 7 Перехідних положень до ЦПК України в редакції від 15.12.2017, в якому зазначено, що суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів або палати (обєднаної палати), передає справу на розгляд ОСОБА_9 Верховного Суду, якщо така колегія або палата (обєднана палата) вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду України, - висновок, викладений у постанові Верховного Суду України, щодо застосування норми права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права, якщо від нього не було відступлення у відповідній постанові ОСОБА_9 Верховного Суду. Суд у даному випадку має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Суд першої інстанції при визначенні розміру аліментів не врахував положення ст. 182 СК України, а саме, майнового стану відповідача, за 2017 рік він отримав суму річного доходу у сумі 38 400 грн.00 коп./12 міс., що на місяць його дохід складав приблизно 3200,00 грн. який залишається після сплати податків та інших обовязкових платежів, про що він надав до суду першої інстанції підтверджуючі документи. З цього доходу він сплачує комунальні послуги, утримує будинок, витрачає на продукти харчування, одяг, побутові предмети, на своє лікування, оскільки має хронічне серцеве захворювання, з яким потребує постійного медичного обстеження та підтримання ліками, що також потребує з його боку значних грошових витрат, про що також надавались до матеріалів справи підтверджуючі документи. Отже не має можливості сплачувати 2500,00 грн. на місяць тільки аліментів та додаткових витрат на утримання дитини, оскільки йому на життя нічого майже не залишається. В апеляційній скарзі позовні вимоги визнавав частково та згоден сплачувати лише 1000,00 грн. аліментів та 500,00 грн. додаткових витрат на утримання дитини, оскільки сплату саме в такому розмірі він зможе здійснювати регулярно та в повному обсязі.

Згідно з ч.3 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже на ОСОБА_4, як на позивача, покладається обов'язок доказування і в частині визначення розміру аліментів, що підлягають стягненню з урахуванням ч.1 ст.ст. 141,180, 182 СК України. В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження матеріального становища відповідача або інших істотних обставин, які б обґрунтовували розмір аліментів у більшому розмірі.

Відповідно до листів Балаклійського районного відділу державної виконавчої служби від 06.03.2018 року за №№187,188 у ОСОБА_3 заборгованість як за аліментами так і за додатковими витратами відсутня (а.с.100-101, 102-103).

За таких обставин, ураховуючи часткове визнання позову відповідачем, висловлене в апеляційній скарзі, апеляційний суд вважає доцільним задовольнити апеляційну скаргу та позов частково, збільшити розмір аліментів, які стягуються на підставі рішення суду з 800 грн.00 коп. до 1000,00 грн. та додаткових витрат на утримання дитини щомісячно з 500 грн. до 600 грн.

Що стосується стягнутого судового збору з відповідача на користь позивача судом першої інстанції та розподілу судових витрат, то судова колегія виходить з наступного.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог(п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України).

Згідно ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України, оскільки суд апеляційної інстанції змінює рішення на користь позивача,який відповідно до закону, то з відповідача необхідно стягнути на користь держави передбачений пп.1п.1 ч.2 ст.4 Закону України "Про судовий збір" 704,80 в дохід держави.

Як вбачається матеріалів справи ОСОБА_4 звільнена від сплати судового збору за подачу позовної заяви до суду першої інстанції, тому судова колегія вважає за необхідне повернути сплачений нею судовий збір в розмірі 704, 80 грн.

Керуючись ст.ст. 268, 367,368, п. 2 ч.1 ст.374, ст.ст. 376, 381, 382, 383, 384, 388-392 ЦПК України, та пунктом 8 частини першої Розділу ХIII Перехідних положень ЦПК України, суд апеляційної інстанції

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Балаклійського районного суду Харківської області від 22 березня 2018 року змінити, зменшивши розмір стягнення аліментів.

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про збільшення розміру аліментів та додаткових витрат на дитину - задовольнити частково.

Збільшити розмір аліментів, що стягуються відповідно до рішень Балаклійського районного суду Харківської області від 11.10.2013 року та 27.04.2016 року з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 800,00 грн до 1000,00 грн. щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і досягнення дитиною повноліття.

Збільшити розмір додаткових витрат, що стягуються відповідно до рішень Балаклійського районного суду Харківської області від 11.10.2013 року та 27.04.2016 року з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 на дитину ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 500,00 грн до 600 грн.00 коп. щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, НОМЕР_1,зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, в дохід держави 704,80 грн. судового збору за подання позову до суду першої інстанції, від сплати якого за законом звільнена позивач.

Зобов'язати Головне управління Державної казначейської служби України в Харківській області повернути ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_6, паспорт МН400470, зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_7, ідентифікаційний номер НОМЕР_3,сплачений нею судовий збір за квитанцією 0.0.954897107.1 від 02.02.2018 року в розмірі 704, 80 грн. у ПАТ КБ «Приватбанк». Вилучити з матеріалів справи оригінал квитанції 0.0.954897107.1 від 02.02.2018 року, до матеріалів справи долучити її копію (а.с.1).

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і протягом тридцяти днів з дня проголошення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення виготовлений 22.06.2018 року.

Головуючий: В.Б. Яцина.

Судді: І.В.Бурлака.

ОСОБА_2.