Постанова

Іменем України

13 червня 2018 року

м. Київ

справа № 667/7478/15-ц

провадження № 61-4261св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Крата В. І.,

Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк»,

представник позивача - Литвинова Жанна Михайлівна,

відповідач - ОСОБА_4,

представник відповідача - ОСОБА_5,

третя особа - ОСОБА_6,

розглянув у порядку спрощеного позовного без повідомлення учасників справи провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 17 лютого 2016 року у складі судді Майдан С. І., та ухвалу Апеляційного суду Херсонської області

від 08 червня 2016 року у складі колегії суддів: Стародубця М. П., Воронцової Л. П., Ігнатенко П. Я.,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2015 року публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі -

ПАТ «Укрсоцбанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4, третя особа - ОСОБА_6, про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 02 березня 2006 року між акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (далі - АКБ «Укрсоцбанк»), правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_6 було укладено кредитний договір № Ф060141К, відповідно до умов якого ОСОБА_6 отримав кредит у розмірі 20 000 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11,5 % річних, із кінцевим терміном повернення до 01 березня 2021 року. Рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 22 лютого 2012 року, яке набрало законної сили, до вказаного кредитного договору, а також додаткової угоди до нього, договору іпотеки були внесені зміни в частині особи позичальника, а саме: змінено позичальника ОСОБА_6 на

ОСОБА_4 У зв'язку з неналежним виконанням умов кредитного договору, станом на 12 серпня 2015 року виникла заборгованість у розмірі 28 654,74 доларів США, що еквівалентно 612 396,17 грн, з якої: заборгованість за кредитом - 16 222,67 доларів США (346 703,60 грн); заборгованість за відсотками - 7 690,47 доларів США (164 357,19 грн); пеня за несвоєчасне повернення кредиту - 3 025,08 доларів США (64 650,73 грн); пеня за несвоєчасне повернення відсотків - 1 716,52 доларів США (36 684,65 грн).

З урахуванням викладеного, ПАТ «Укрсоцбанк» просило стягнути з ОСОБА_4 на свою користь заборгованість за кредитним договором у вказаному вище розмірі, а також вирішити питання про розподіл судових витрат.

Рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 17 лютого 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 08 червня 2016 року, відмовлено у задоволенні позову.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що оскільки між банком та ОСОБА_4 не укладались письмові угоди щодо заміни позичальника та іпотекодавця на виконання умов кредитного договору та рішення суду, то відсутні правові підстави стягнення заборгованості з ОСОБА_4 за договором кредиту від 02 березня

2006 року № Ф060141К, укладеним між банком та ОСОБА_6

06 липня 2016 рокуПАТ «Укрсоцбанк» подалодо Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права,просило скасувати рішення судів попередніх інстанцій та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій при розгляді справи не надано належної оцінки усім доказам наявним у матеріалах справи та неправильно встановлено фактичні обставини справи.

01 вересня 2016 року ОСОБА_4, в інтересах якої діє ОСОБА_5, подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заперечення на касаційну скаргу, в якому зазначила, що судами попередніх інстанцій при ухваленні рішень правильно застосовано норми матеріального права та не порушено норми процесуального права.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

26 січня 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини 1 статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом установлено, що 02 березня 2006 року між АКБ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_6 було укладено кредитний договір № Ф060141К з наступними змінами, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 20 000 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11,5 % річних, з кінцевим терміном повернення

01 березня 2021 року.

Пунктом 7.1 вказаного договору передбачено, що зміни та доповнення до цього договору мають бути вчинені в письмовій формі та підписані належним чином уповноваженими на те представниками сторін.

Рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 22 лютого 2012 року, яке не скасовано та є чинним, у справі № 2114/4338/11 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_6, третя особа - АКБ «Укрсоцбанк» в особі Херсонської обласної філії АКБ «Укрсоцбанк», про розірвання шлюбу та розподіл майна внесено зміни до кредитного договору від 02 березня 2006 року та додаткової угоди до нього, договору іпотеки в частині заміни позичальника ОСОБА_6 на ОСОБА_4

Ухвалою Комсомольського районного суду м. Херсона від 27 вересня 2013 року за заявою ОСОБА_4 роз'яснено указане рішення та зазначено, що АКБ «Укрсоцбанк» в особі його Херсонської обласної філії зобов'язаний внести зміни до кредитного договору від 02 березня 2006 року № Ф060141К в частині заміни позичальника ОСОБА_6 на ОСОБА_4, до іпотечного договору від 02 березня 2006 року № Ф060141К-396 в частині заміни іпотекодавця ОСОБА_6 на ОСОБА_4 до додаткової угоди № 1 про внесення змін до кредитного договору від 02 березня 2006 року № Ф060141К в частині заміни позичальника ОСОБА_6 на ОСОБА_4

На час розгляду судами справи вказане рішення суду не виконано.

Частиною другою статті 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

У випадках встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду (частина п'ята статті 11 ЦК України).

Частиною першою статті 14 ЦК України передбачено, що цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Зважаючи на принцип свободи договору особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї.

Відповідно до вимог статей 513, 520, 521 ЦК України заміна боржника у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання.

Статтею 60 ЦПК України 2004 року встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Таким чином, ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (стаття 212 ЦПК України 2004 року), з урахуванням встановлених обставин і вимог (статей 10, 60 ЦПК України 2004 року), встановивши, що кредитний договір від 02 березня 2006 року № Ф060141К та додаткова угода до нього укладались між банком та ОСОБА_6 у простій письмовій формі та з урахуванням того, що на час розгляду справи рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 22 лютого 2012 року в частині зобов'язання внести зміни до вказаного договору та іпотечного договору

від 02 червня 2006 року № 02-23-Ф060141К-369 про заміну позичальника

ОСОБА_6 на ОСОБА_4 не виконано та угоди між банком та ОСОБА_4 щодо заміни позичальника за кредитним зобов'язанням у такій же формі не укладалися, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для стягнення заборгованості з ОСОБА_4 за кредитним договором як з позичальника, оскільки відсутні належні та допустимі докази того, що між сторонами існують договірні правовідносини.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині оскаржуваних рішень та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій щодо їх оцінки.

Враховуючи те, що спір по суті судами першої та апеляційної інстанцій вирішено правильно і законно, а рішення не може бути скасоване з одних лише формальних міркувань (частина друга статті 410 ЦПК України), колегія суддів дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення.

Відповідно до частини 1 статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає без задоволення касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 389, 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палатиКасаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» залишити без задоволення.

Рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 17 лютого 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 08 червня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: Н. О. Антоненко

В.М. Коротун

В.І. Крат

В.П. Курило