Справа № 635/7071/17
Провадження № 2/635/732/2018
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
смт. Покотилівка Харківського району Харківської області
Харківський районний суд Харківської області в складі:
головуючого судді - Токарєвої Н.М.,
секретар - Антонян М.В.,
учасники справи:
позивач: ОСОБА_1,
представник позивача: ОСОБА_2,
діє на підставі нотаріально посвідченої
довіреності від 22.11.2017р., р. № 4234,
відповідач: ОСОБА_3,
третя особа: Виконавчий комітет
Пісочинської селищної ради
Харківського району Харківської області,
розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа: Виконавчий комітет Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області про усунення перешкод у здійсненні права власності на житловий будинок шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
29 листопада 2017 року позивач звернулася до суду з позовом про усунення перешкод у здійсненні права власності на житловий будинок АДРЕСА_1, який належить їй на праві власності на підставі договору купівлі-продажу шляхом визнання відповідача ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилалася на те, що 10 грудня 2009 року за договором купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Тонкою М.О. вона набула право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та земельну ділянку площею 0,15 га., які розташовані за адресою: АДРЕСА_1. Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 01.08.2014р., залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 15.10.2014р. у справі № 635/2843/14-ц шлюб між сторонами розірваний та встановлено, що сторони припинили шлюбні відносини з грудня 2010 року. У будинку зареєстрований позивач, її син, чоловік, з яким вони проживають спільно без реєстрації шлюбу та колишній чоловік - відповідач ОСОБА_3 Відповідач не проживає у спірному будинку багато років, його утриманням не займається, комунальні послуги не сплачує, особистих речей не залишив, не є членом сім'ї позивача. На прохання позивача добровільно відповідач не знявся з реєстраційного обліку, отже вона вимушена звернутися до суду з даним позовом.
Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 03 січня 2018 року провадження по справі відкрито, призначено підготовче судове засідання на 18 січня 2018 року о 09 год. 00 хв.
Представник позивача ОСОБА_2 подав до суду заяву про слухання справи за відсутності позивача та його представника, позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити.
Відповідач в судове засідання не з'явився, причину неявки суду не повідомив, про час, дату та місце слухання справи повідомлявся належним чином, тож справа розглядається за його відсутності.
Будь-яких заяв та клопотань сторонами не надано.
Враховуючи повторну неявку належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача в судове засідання, яка не повідомила про причини неявки та не надала відзив, відповідно до статті 280 ЦПК України суд, за згодою представника позивача, вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення.
Суд, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи та надані докази, встановив наступне.
На підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Тонкою М.О. 10 грудня 2009 року, реєстровий № 3514, позивач набула право власності на житловий будинок літ. «А-1» загальною площею 208,60кв.м., житловою площею 69,60кв.м. з надвірними будівлями та земельну ділянку площею 0,1500га., які розташовані за адресою: АДРЕСА_1.
Згідно записів будинкової книги № 17, інформації Виконавчого комітету Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області від 23 вересня 2017 року № 465, у житловому будинку АДРЕСА_1 зареєстровані позивач ОСОБА_1, її син ОСОБА_5, відповідач ОСОБА_3 та ОСОБА_6 - чоловік позивача.
Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 01.08.2014р., залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 15.10.2014р. у справі № 635/2843/14-ц шлюб між сторонами розірваний.

Актом, складеним 15 листопада 2017 року депутатом Пісочинської селищної ради по округу № 7 ОСОБА_7 за участю сусідів, підтверджується факт не проживання відповідача за місцем реєстрації.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечується рівні умови здійснення своїх прав.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст. ст. 316, 328 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Відповідно до положень ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім'ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

Право членів сім'ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім'ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім'ї.

Право на користування жилим приміщенням членів сім'ї власника будинку регулюються статтями 156, 157 ЖК УРСР.

За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім'ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім'ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією, яку виклав у своїй Постанові Верховний Суд України у справі № 6-158цс14 від 05.11.2014р., що відповідно до положень ч. 4 ст. 263 ЦПК України є обов'язковим для суду при виборі і застосуванні норми права до відповідних спірних правовідносин, відповідно до якої, право членів сім'ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім'ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім'ї.

Положеннями ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», визначено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється зокрема на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Статтею першою Протоколу N 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод людини (Європейська конвенція з прав людини) визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Рішенням Європейського суду по правам людини справа «Маркс (MARCKX) проти Бельгії» від 13.06.1979р. в пункті 63 стосовно статті першої Протоколу першого Європейської конвенції з прав людини зазначено, що визнаючи право будь-якої особи на безперешкодне користування своїм майном стаття перша по своїй суті є гарантом права власності.

Згідно ст. ст. 11, 12, 15, 20 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Нездійснення особою своїх цивільних прав не є підставою для їх припинення, крім випадків, встановлених законом. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Право на захист особа здійснює на свій розсуд. Нездійснення особою права на захист не є підставою для припинення цивільного права, що порушене, крім випадків, встановлених законом.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

На підставі ст. ст. 76, 77, 78-79 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення по справі. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно положень ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд, системно аналізуючи норми діючого цивільного законодавства у їх застосуванні до правовідносин, що склалися між сторонами, з огляду на те, що позивач правомірно придбала у власність житловий будинок, відповідач не є членом його родини, зареєстрований, але не веде з власником спільне господарство, договір найму житла між сторонами не укладався, та оскільки закон не передбачає переходу прав і обов'язків в частині збереження права користування житлом особою, яка перестала бути членом сім'ї, суд вважає, що відповідач втратив право користування житловим приміщенням зазначеного будинку і позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в сумі 640,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 78, 80, 81, 141, 263-265 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа: Виконавчий комітет Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області про усунення перешкод у здійсненні права власності на житловий будинок шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Усунути ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки с. Новодонецьке Добропільського району Донецької області, паспорт НОМЕР_2, виданий Фрунзенським РВ ХМУ УМВС України в Харківській області 10.05.2006р., ідентифікаційний номер НОМЕР_1, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1, перешкоди у здійсненні права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 який належить останній на підставі Договору купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Тонкою М.О. 10 грудня 2009 року, реєстровий № 3514, шляхом позбавлення ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженця м. Харкова, паспорт НОМЕР_3, виданий Московським РВ ХМУУМВС України в Харківській області 27.10.2000р., зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1, права користування житловим будинком розташованим за адресою: Харківська область, АДРЕСА_1.

Рішення є підставою для скасування реєстрації ОСОБА_3за вказаною адресою.

Стягнути з ОСОБА_3на користь ОСОБА_1судовий збір в сумі 640,00грн. (шістсот сорок гривень нуль копійок).

Відповідачем протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення може бути подана письмова заява про перегляд заочного рішення відповідно до вимог ст.ст. 284-285 ЦПК України.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення може бути оскаржене позивачем в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Харківський районний суд Харківської області.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом зазначених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженка с. Новодонецьке Добропільського району Донецької області, паспорт НОМЕР_2, виданий Фрунзенським РВ ХМУ УМВС України в Харківській області 10.05.2006р., ідентифікаційний номер НОМЕР_1, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1;

Відповідач - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженець м. Харкова, паспорт НОМЕР_3, виданий Московським РВ ХМУУМВС України в Харківській області 27.10.2000р., зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1;

Третя особа: Виконавчий комітет Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області, місцезнаходження - Харківська область, Харківський район, смт Пісочин, пров. Транспортний, б. 2.

Повний текст рішення складений 25 червня 2018 року.

Суддя Н.М. Токарєва