Справа № 380/136/13-ц Головуючий у І інстанції Косович Т.П.
Провадження № 22-ц/780/2228/18 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 58 22.05.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

22 травня 2018 року м. Київ

Апеляційний суд Київської області

у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Сушко Л.П., Фінагеєва В.О.,

за участю секретаря Тимошевської С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Тетіївського районного суду Київської області, постановлену в м. Тетіїв 23 січня 2013 року, у справі за поданням державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Тетіївського районного управління юстиції про тимчасове обмеження боржнику у праві виїзду за межі України,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, -

в с т а н о в и в :

В січні 2013 року державний виконавець Відділу державної виконавчої служби Тетіївського районного управління юстиції ОСОБА_3 звернувся до суду із поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон України ОСОБА_2, просив розглянути подання та винести ухвалу, якою встановити тимчасове обмеження у праві виїзду ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, за кордон.

Подання мотивував тим, що на виконанні у відділі знаходиться виконавче провадження по примусовому виконанню виконавчого листа № 2-140 від 01 червня 2010 року Тетіївського районного суду про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Правекс Банк» боргу в розмірі 137231,01 грн., 19 липня 2012 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. Станом на 21 січня 2013 року боржник має неоплачений борг в сумі 137231,01 грн.

У порядку ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем проводилися виконавчі дії, внаслідок яких встановлено, що у боржника відсутнє майно, на яке можна звернути стягнення боргу, боржником не вчинено дій, спрямованих на виконання рішення суду, заборгованість не сплачено.

Ухвалою Тетіївського районного суду Київської області від 23 січня 2013 року подання задоволено, встановлено тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителю ІНФОРМАЦІЯ_2, вилучено у нього належний йому закордонний паспорт серії ЕС № 547792, виданий ВГІРФО ГУ МВС України в Київській області 12 травня 2006 року, до виконання зобовязання за рішенням Тетіївського районного суду про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Правекс Банк» боргу в розмірі 137231,01 грн.

Боржник ОСОБА_2, не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне зясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування судом норм процесуального права, просив скасувати ухвалу Тетіївського районного суду Київської області від 23 січня 2013 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні подання Відділу державної виконавчої служби Тетіївського районного управління юстиції.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказував, що ухвала грубо порушує конституційні права і свободи ОСОБА_2, які гарантуються також низкою міжнародних угод, що поширюють свою дію і на Україну, заборона на виїзд є упередженою і неправомірною, забезпечення майнових прав не може здійснюватися шляхом обмеження основоположних свобод.

Вказує, що Законом України «Про порядок виїзду і вїзду в Україну» не передбачено встановлення за ухвалою суду тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон боржника до виконання зобовязань за рішенням суду та встановлення судом тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон. Законом встановлено інше формулювання, а саме тимчасова відмова у видачі паспорта та тимчасова відмова у виїзді за кордон.

Крім того, оскільки державним виконавцем не надано належні та обєктивні докази на підтвердження ухилення ОСОБА_2 від виконання зобовязання, у суду не було правових підстав для задоволення подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон.

Відзивів на апеляційну скаргу не надійшло.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Із матеріалів справи вбачається, що 01 червня 2010 року Тетіївським районним судом Київської області видано виконавчий лист № 2-140/10, згідно якого з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Правекс-Банк» стягнуто 137231,01 грн.

Постановою державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Тетіївського районного управління юстиції від 19 липня 2012 року відкрито виконавче провадження ВП № 33489373 з виконання даного виконавчого листа.

В матеріалах справи на а. с. 5 знаходиться супровідний лист від 19 липня 2012 року про направлення на адресу ОСОБА_2 постанови про відкриття виконавчого провадження.

Згідно відповіді відділу у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб ГУ МВС України в Київській області від 28 грудня 2012 року № 17/5639/3, ОСОБА_2 документований паспортом громадянина України для виїзду за кордон серії ЕС № 547792 від 12 травня 2006 року у відділі ГІРФО ГУ МВС України в Київській області.

Наведені обставини підтверджуються доказами, наявними в матеріалах справи.

Задовольняючи подання, суд першої інстанції, вивчивши матеріали справи та заслухавши пояснення державного виконавця, виходив із того, що на виконанні у Відділі державної виконавчої служби Тетіївського районного управління юстиції перебуває виконавче провадження по примусовому виконанню виконавчого листа № 2-140 від 01 червня 2010 року, виданого Тетіївським районним судом про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Правекс Банк» боргу в розмірі 137231,01 грн., який ОСОБА_2 станом на 02 січня 2013 року добровільно не сплачує.

Однак з такими висновками апеляційний суд не може погодитися, виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права та свободи, не передбачені в конвенції, та в першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоровя чи моралі або з метою захисту прав та свобод інших осіб.

Статтею 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Ці права не можуть бути обєктом ніяких обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоровя чи моральності населення або прав і свобод інших та є сумісними з іншими правами, визначеними цим пактом.

Законодавством зазначені правовідносини регулюються ст. 313 ЦК України, відповідно до якої фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена в здійсненні права на пересування лише у випадках, установлених законом.

Це право віднесено в ЦК України до особистих немайнових прав фізичної особи, а саме: до особистих немайнових прав, що забезпечують природне існування фізичної особи. Відповідно до ч. 3 ст. 269 ЦК України особисті немайнові права тісно повязані з фізичною особою. Остання не може відмовитися від особистих немайнових прав, а також не може бути їх позбавлена.

Порядок здійснення права громадян на виїзд з України та вїзд в Україну, оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, порядок вирішення спорів у цій сфері регулюється Законом України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року № 3857-XII.

Закон України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і вїзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розвязання спорів у цій сфері.

Так, п. 2 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» передбачено, як підставу для тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон наявність невиконаних зобовязань, але лише до моменту виконання зобовязань, або розвязання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобовязань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України.

Отже, тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України це певного виду санкція, яка може застосовуватися у звязку з ухиленням особи від виконання зобовязання, зокрема виконання судового рішення.

Відповідно до п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, чинній на момент постановлення ухвали, державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, у разі ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржникафізичної особи за межі України до виконання зобовязань за рішенням.

Відповідно до ст. 377-1 ЦПК України в редакції станом на час постановлення ухвали питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби. Суд негайно розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

Однак, при задоволенні подання судом першої інстанції залишено поза увагою, що державним виконавцем не надано жодного доказу на підтвердження вчинення всіх дій, передбачених Законом України «Про виконавче провадження», спрямованих на виконання рішення суду.

Також судом не зясовувалось, чи боржник дійсно отримав копію постанови про відкриття виконавчого провадження і мав можливість добровільно виконати рішення, та про те, чи боржник свідомо вчиняв дії, які унеможливлюють або ускладнюють виконання рішення суду, чи за час виконання рішення виїжджав за межі України, що призвело до небезпеки ускладнення чи неможливості виконання рішення, або чи боржник безпідставно не заявлявся на виклики державного виконавця.

Апеляційний суд враховує, що сама по собі наявність заборгованості за виконавчим документом або відсутність дій стосовно добровільного погашення заборгованості не можуть свідчити про ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього судовим рішенням. У поданні не наведено доказів того, що ОСОБА_2 вчиняє дії, які б унеможливлювали виконання рішення суду, а також те, що боржник виїжджає за кордон з метою ухилення від виконання такого рішення.

До подання державним виконавцем було надано лише копія виконавчого листа, постанови про відкриття виконавчого провадження та лист щодо наявності паспорту для виїзду за кордон.

Таким чином, судом першої інстанції задоволено подання державного виконавця про тимчасове обмеження боржнику у праві виїзду за межі України без перевірки обставин, на які посилався державний виконавець, та виходячи із припущень ухилення боржника від виконання рішення, що є недопустимим, а тому ухвала Тетіївського районного суду Київської області від 23 січня 2013 року не може вважатися та обґрунтованою, вона не може залишатися в силі та підлягає скасуванню.

Оскільки під час розгляду справи державним виконавцем не надано доказів ухилення боржника ОСОБА_2 від виконання рішення Тетіївського районного суду Київської області від 19 травня 2010 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Правекс-Банк» заборгованості за кредитним договором в розмірі 137231,01 грн., апеляційний суд з врахуванням вимог закону, що діяв на час звернення державного виконавця із відповідним поданням, приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення подання державного виконавця про тимчасове обмеження боржнику у праві виїзду за межі України.

За таких обставин апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України скасуванню, оскільки постановлена за недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, та порушенням норм процесуального права, із прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні подання державного виконавця про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон України.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 382, 389 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Тетіївського районного суду Київської області від 23 січня 2013 року скасувати і прийняти нову постанову, якою в задоволенні подання державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Тетіївського районного управління юстиції про тимчасове обмеження боржнику ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Сушко Л.П.

ОСОБА_4