Справа № 333/878/18
Провадження №2/333/1058/18
РІШЕННЯ

Іменем України

23 травня 2018 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:

судді Дмитрієвої М.М.,

за участю секретаря Барахової Г.В.,

позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду м. Запоріжжя, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Колективного сільськогосподарського підприємства «Запорізьке» про визнання права власності за набувальною давністю, -

В С Т А Н О В И В:

До Комунарського районного суду м. Запоріжжя надійшла позовна заява ОСОБА_1 до КСП «Запорізьке» про визнання права власності за набувальною давністю.

Позовні вимоги обґрунтовані наступним.

Наказом Державного дослідного господарства «Запорізьке» Запорізької державної сільськогосподарської дослідної станції № 47 від 01 грудня 2004 року ОСОБА_1 було надано вільну частину приміщення у будинку № 29 по вул. Дослідна станція у м. Запоріжжя з подальшою її приватизацією. Наказом № 38 від 14 липня 2005 року затверджено квартирний розподіл, за яким за ОСОБА_1 закріплено квартиру № 2 (прим. А) в буд. 29 по вул.Дослідна станція у м. Запоріжжя.

09 квітня 2008 року відповідно до наказу Міністерства аграрної політики України №232, Державне дослідне господарство «Запорізьке» Запорізької державної сільськогосподарської дослідної станції перейменовано у Державне підприємство «Запорізьке», яке Наказом Фонду державного майна України № 479 від 02 квітня 2009 року реорганізовано шляхом перетворення у КСП «Запорізьке».

Оскільки квартира не була придатна для проживання позивачем був здійснений капітальний ремонт приміщення, за згодою із підприємством квартиру було приєднано до житлових комунікацій.

Позивач вільно користується квартирою, добросовісно, відкрито та безперервно володіє нею понад 13 років . Інші особи, які бажають отримати майно відсутні.

На теперішній час у позивача відсутні підстави для набуття права власності на квартиру, оскільки через зміну організаційно правової форми підприємства, останнє втратило право державного, через що норми ЗУ « Про приватизацію державного житлового фонду» не можуть бути застосовані.

Державна реєстрація права власності на квартиру не здійснювалася.

Просить визнати за ОСОБА_1 право власності за набувальною давністю на квартиру № 2, загальною прощею 57, 3 кв.м по вул. Дослідна станція, буд. 29 у м. Запоріжжя.

Ухвалою суду від 26 лютого 2018 року у задоволенні клопотання позивача про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження відмовлено. Позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі, призначено підготовче засідання на 12 березня 2018 року.

05 березня 2018 року відповідачем до суду надано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що квартира АДРЕСА_1 перебуває на балансі КСП «Запорізьке». За позивачем була закріплена вказана квартира з умовою, що реконструкція квартири буде здійснюватися за його рахунок з подальшою приватизацією квартири. Позивач вільно та відкрито користується квартирою. КСП «Запорізьке» визнає позов у повному обсязі, справу просить розглядати без участі.

12 березня 2018 року підготовче засідання по справі відкладено на 19 березня 2018 року для повторного виклику відповідача.

19 березня 2018 року підготовче засідання відкладено до 26 березня 2018 року з метою надання часу позивачу на отримання відповідь на запит до ЗМР.

26 березня 2018 року клопотання позивача про виклик свідків задоволено, підготовче засідання відкладено на 04 квітня 2018 року.

У засіданні 04 квітня 2018 року свідок ОСОБА_2 пояснила, що є колегою позивача та також проживає у ІНФОРМАЦІЯ_1. Приблизно з 2004 року ОСОБА_1 почав користуватися спірною квартирою, ремонтувати її.

Свідок ОСОБА_3 пояснив, що разом з позивачем працював, обізнаний, що приблизно у 2004 році ОСОБА_1 отримав приміщення квартиру, яку почав облаштовувати та ремонтувати.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, надав пояснення, аналогічні викладеним у позові.

Відповідач КСП «Запорізьке», повідомлено своєчасно та належним чином про дату, час та місце розгляду справи до суду свого представника не направив, у матеріалах справи наявна заява про розгляд справи за відсутності останнього.

Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі.

У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.ст. 81, 76 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими, електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Наказом Державного дослідного господарства «Запорізьке» Запорізької державної сільськогосподарської дослідної станції № 47 від 01 грудня 2004 року, ОСОБА_1 надано вільну частину приміщення, прощею 34,9 кв.м, розташоване за адресою: м.Запоріжжя, вул. Дослідна станція, буд. 29, з подальшою її приватизацією.

14 липня 2005 року наказом Державного дослідного господарства «Запорізьке» Запорізької державної сільськогосподарської дослідної станції № 38, за ОСОБА_1 закріплене приміщення «А» №2, площею 34, 9 кв. м за адресою: м. Запоріжжя, вул. Дослідна станція, буд. 29.

09 квітня 2008 року відповідно до наказу Міністерства аграрної політики України №232, Державне дослідне господарство «Запорізьке» Запорізької державної сільськогосподарської дослідної станції перейменовано у Державне підприємство «Запорізьке», яке Наказом Фонду державного майна України № 479 від 02 квітня 2009 року реорганізовано шляхом перетворення у КСП «Запорізьке».

Припинення юридичної особи у формі перетворення, відповідно до ст. 108 ЦК України є зміна її організаційно правової форми. У разі перетворення до нової юридичної особи переходять усе майно, усі права та обов'язки попередньої юридичної особи.

За довідкою КСП «Запорізьке» № 4 від 01 лютого 2018 року, на балансі КСП «Запорізьке» перебуває квартира № 2, загальною площею 57, 3 кв. м. в будинку № 29 по вул.Дослідна станція у м. Запоріжжя. Квартира була виділена ОСОБА_1 з подальшою приватизацією, за умови, що капітальний ремонт ним буде здійснюватися за власні кошти.

З наведеного вбачається, що за час перебування квартири у володінні позивача, площа останньої була збільшена з 34,9 кв м. до 57, 3 кв.м.

Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Положеннями ст. 5 ЦПК України, ст.ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних, передбачено, що кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом, зокрема таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Вказане узгоджується з правовою позицією Європейського суду з прав людини в п. 45 рішення від 10 квітня 2008 року в справі «Вассерман проти Росії» (N 2), згідно якої засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, має бути "ефективним" як з практичної, так і з правової точки зору.

Суд вважає, що визнання відповідачем позову суперечить нормам законодавства, що регулює спірні правовідносини з наступних підстав.

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Виходячи із змісту статті 344 ЦК України, умовами набуття права власності за набувальною давністю є: добросовісне заволодіння чужим майном, володіння майном протягом певного строку, відкритість та безперервність володіння.

Згідно п. 9 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Як встановлено у судовому засіданні, позивачу з 2004 року було відомо про те, що власником будівлі за адресою м. Запоріжжя, вул. Дослідна станція, буд. 29 було Державне дослідне господарство «Запорізьке» Запорізької державної сільськогосподарської дослідної станції.

Отримання спірного приміщення у користування на підставі наказу, тобто підставне (титульне) заволодіння майном, виключає можливість застосування набувальної давності.

Окрім цього, щодо визнання права власності за набувальною давністю на майно квартиру площею 57, 3 кв. м., то слід зазначити наступне.

З матеріалів справи вбачається, що у 2005 років позивач заволодів майном, розташованим за адресою: АДРЕСА_2, площею 34, 9 км.м.

Станом на 01 лютого 2018 року площа приміщення складає вже 57, 3 кв. м.

З наведеного вбачається, що за час знаходження майна у користуванні позивача, площу приміщення було збільшено шляхом добудови, що підтверджується додатком № 1 до Наказу № 38 від 14 липня 2005 року про порядок розподілу приміщень та технічним паспортом на квартиру АДРЕСА_3.

Відповідно до ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з огляду на положення статті 376 ЦК право власності за набувальною давністю на об'єкт самочинного будівництва не може бути визнано судом, оскільки цією нормою передбачено особливий порядок набуття права власності на нерухоме майно, що збудоване або будується на земельній ділянці, не відведеній для даної мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

На підставі викладеного, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 до Колективного сільськогосподарського підприємства «Запорізьке» про визнання права власності за набувальною давністю не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 13, 76, 81, 206, 265 ЦПК України, ст.ст. 344, 376 ЦК України, Постановою Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Колективного сільськогосподарського підприємства «Запорізьке» про визнання права власності за набувальною давністю залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Запорізької області через Комунарський районний суд м. Запоріжжя.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 01 червня 2018 року.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя М.М. Дмитрієва