АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/792/435/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2018 року м. Хмельницький

Апеляційний суд Хмельницької області

в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Спірідонової Т.В. (суддя-доповідач), Купельського А.В., Янчук Т.О.,

секретар судового засідання - Дубова М.В.,

за участю: представника відповідача - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №686/18896/15-ц за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 27 листопада 2017 року (суддя Мазурок О.В.) у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки,

встановив:

У вересні 2015 року позивач ПАТ «Дельта Банк» звернувся до суду з позовом та просив в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №214КВ-06 від 18.09.2006 року у розмірі 422333грн.11коп., з яких: сума заборгованості по кредиту - 363244грн.38коп., сума заборгованості за відсотками - 59088грн.74коп., звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме на житловий будинок, що знаходиться в АДРЕСА_1 та земельну ділянку, загальною площею 0,0265 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1, шляхом визнання права власності на нього за ПАТ «Дельта Банк»; визнати за ПАТ «Дельта Банк» право власності на житловий будинок, що знаходиться в АДРЕСА_1 та земельну ділянку, загальною площею 0,0265 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1.

В обґрунтування позовних вимог вказав, що 18 вересня 2006 року між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_5 був укладений кредитний договір №214/КВ-06, згідно з умовами якого Банк надав відповідачу кредитні кошти у розмірі 15000 доларів США зі сплатою 13,5% річних за користування кредитом на строк з 18 вересня 2006 року по 24 вересня 2021 року. Банк свої зобов'язання за договором виконав повністю, надавши відповідачу кредит в розмірі та строки, передбачені договором. З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за кредитним договором ОСОБА_5 відповідно до договору іпотеки №214/КВ-06 від 18 вересня _____________________________________________________________________________________

Головуюча у першій інстанції: Мазурок О.В. Категорія: 27

Доповідач: Спірідонова Т.В.

2008 року передала в іпотеку нерухоме майно: житловий будинок, що знаходиться в АДРЕСА_1 та земельну ділянку, загальною площею 0,0265 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. 30 червня 2010 року між ТОВ «Укрпромбанк», ПАТ «Дельта Банк» та Національним банком України було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого ТОВ «Укрпромбанк» передає (відступає) ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого ПАТ «Дельта Банк» замінив первісного кредитора у зобов'язаннях. Відповідач зобов'язання по кредитному договору належним чином не виконує, у зв'язку з чим станом на 28 липня 2015 року заборгованість по кредиту становить 422333грн.11коп. Тому, позивач має право в рахунок виконання основного зобов'язання звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття предмету іпотеки у власність.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 27 листопада 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення мотивовано тим, що передбачена договором іпотеки можливість задоволення вимог іпотекодержателя шляхом отримання права власності на предмет іпотеки є одним із позасудових способів врегулювання і відповідно до п.4.4 договору іпотеки саме іпотечний договір є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки.

В апеляційній скарзі ПАТ «Дельта Банк» просить рішення суду скасувати і ухвалити нове, яким задовольнити позов, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права. Представник апелянта зазначає, що виходячи з положень статті 16 ЦК України, ч.3 ст.33, ст.36, ч.1 ст.37 Закону України «Про іпотеку» не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо такий спосіб передбачено іпотечним договором. Тому, існують всі підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі предмету іпотеки у власність іпотекодержателю, оскільки такий спосіб захисту передбачений умовами договору.

Апелянт - представник ПАТ «Дельта Банк» повідомлений належним чином про час і місце слухання справи, у судове засідання представник не з'явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності.

Відповідач ОСОБА_5 повідомлена належним чином про час і місце слухання справи, у судове засідання не з'явилася.

Представник відповідача ОСОБА_5 - ОСОБА_4, заперечуючи проти апеляційної скарги зазначила, що рішення суду є законним та обґрунтованим, а тому підстави для його скасування відсутні.

Заслухавши учасника справи та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Встановлено, що 18 вересня 2006 року між ТОВ «Укрпромбанк» та ОСОБА_5 укладено кредитний договір №214/КВ-06, відповідно до якого банк надав відповідачу кредит у розмірі 15000 доларів США зі сплатою 13,5% річних за користування кредитом на строк по 17 вересня 2021 року.

Банк свої зобов'язання за договором виконав повністю, надавши відповідачу ОСОБА_5 кредит у розмірі та строки, передбачені договором.

Згідно з п.2.4 кредитного договору №214/КВ-06 від 18.09.2006 року повернення кредиту здійснюється щомісячно частками у розмірі не менше 83,33 доларів США по 10 число кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту.

З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за кредитним договором 18.09.2006 року між ТОВ «Укрпромбанк» та ОСОБА_5 було укладено іпотечний договір №214/КВ-06, відповідно до якого ОСОБА_5 передала в іпотеку нерухоме майно: житловий будинок, що знаходиться в АДРЕСА_1 та земельну ділянку, загальною площею 0,0265 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

30 червня 2010 року між ТОВ «Укрпромбанк», ОСОБА_5 та Національним банком України укладено договір про передачу активів та кредитних зобов'язань Укрпромбанку на користь Дельта Банку, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених Договором, ТОВ «Укрпромбанк» передає (відступає) ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого ПАТ «Дельта Банк» замінює ТОВ «Укрпромбанк» як кредитора у зазначених зобов'язаннях.

26 серпня 2015 року ПАТ «Дельта-Банк» направив відповідачу ОСОБА_5 вимогу про усунення порушень умов кредитного договору №214/КВ-06 від 18.09.2006 року та сплату простроченої заборгованості.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем ОСОБА_5 взятих на себе зобов'язань за кредитним договором, станом на 28 липня 2015 року виникла заборгованість, яка становить 19142,77 доларів США, що еквівалентно 422333грн.11коп., а саме: тіло кредиту - 16464,50 доларів США, що еквівалентно 363244грн.38коп., відсотки - 2678,27 доларів США, що еквівалентно 59088грн.74коп.

Можливість виникнення права власності за рішенням суду передбачено лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 ЦК України).

Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

У частині першій статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 628 ЦК України визначено зміст договору, який становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до пункту 2.1.6 договору іпотеки, укладеного 18.09.2006 року, між ТОВ «Укрпромбанк» (іпотекодержатель) та ОСОБА_5, у випадку порушення іпотекодавцем обовʼязків за цим кредитним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання боржником зобов'язань за кредитним договором, а у разі невиконання боржником цієї вимоги - звернути стягнення на предмет іпотеки.

В договорі іпотеки міститься відповідне застереження, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в разі порушення кредитних зобов'язань.

Пунктом 4.3 договору іпотеки передбачено, що звернення стягнення здійснюється на підставі: рішення суду; виконавчого напису нотаріуса; або згідно з порядком задоволення вимог іпотекодержателя, передбаченим п.4.4 цього договору.

Згідно з пунктом 4.4 договору іпотеки іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги одним з наступних способів: шляхом прийняття іпотекодержателем предмета іпотеки у власність в рахунок виконання основного зобовʼязання з дотриманням вимог чинного законодавства; шляхом продажу іпотекодержателем від свого імені предмету іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу.

Пунктом 4.5 договору іпотеки передбачено, що у випадку звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду чи виконавчого напису нотаріуса реалізація предмету іпотеки здійснюється шляхом продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження.

Тобто сторони, підписавши іпотечний договір, обумовили всі його умови, у тому числі вирішили питання щодо позасудового врегулювання спору і не передбачили можливості звернення до суду іпотекодержателя з позовом про визнання за ним права власності на предмет іпотеки.

У статті 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов'язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов'язки підлягають виконанню.

У статті 12 Закону України «Про іпотеку» вказано, що в разі порушення іпотекодавцем обов'язків, установлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

Стаття 33 Закону України «Про іпотеку» передбачає, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Тобто, законом передбачено чітко визначені способи звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання чи неналежного виконання забезпеченого іпотекою зобов'язання.

Згідно зі статтею 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Отже, сторони в договорі чи відповідному застереженні можуть передбачити як передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в позасудовому порядку, так і надання іпотекодержателю права від свого імені продати предмет іпотеки як за рішенням суду, так і на підставі відповідного застереження в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя чи застереження в іпотечному договорі на підставі договору купівлі-продажу.

При цьому необхідно врахувати, що стаття 37 Закону України «Про іпотеку» не містить можливості визнання права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем за рішенням суду.

Відповідно до цієї статті іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржене іпотекодавцем у суді.

Вказана правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 21.03.2018 року у справі №760/14438/15-ц.

Оцінивши наявні у справі докази, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що суди не наділені повноваженнями звертати стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього за іпотекодержателем, оскільки передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки відповідно до статей 36, 37 Закону України «Про іпотеку» є способом позасудового врегулювання, який здійснюється за згодою сторін без звернення до суду. Застереження в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом визнання права власності на предмет іпотеки - це виключно позасудовий спосіб урегулювання спору, який сторони встановлюють самостійно у договорі. При цьому позивач не позбавлений відповідно до статей 38, 39 ЦК України можливості звернутися до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки в інший спосіб, ніж визнання права власності на нього.

Відповідно до ч.1 ст.375 ЦПК України апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Встановивши фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 389, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 27 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 29 травня 2018 року.

Судді: /підпис/ Т.В.Спірідонова

/підпис/ А.В.Купельський

/підпис/ Т.О.Янчук

Згідно з оригіналом: суддя апеляційного суду Т.В.Спірідонова