Провадження № 2/645/34/18
Справа № 645/7551/15-ц
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 травня 2018 року м. Харків

Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі :

головуючого - судді Бабкової Т.В.,

при секретарі судових засідань - Петленко І.І.,

за участю представника позивача ОСОБА_2 - адвоката ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, третя особа: Харківська міська рада, -

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідачів, узагальнені доводи інших учасників справи.

Представник позивачки ОСОБА_2 - адвокат ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом в інтересах ОСОБА_2, посилаючись на наступне.

Діду позивачки ОСОБА_2 та відповідачки ОСОБА_6, а відповідно батькові відповідача ОСОБА_5, ОСОБА_7 виконкомом Сталінської райради депутатів було надано земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_2 під забудову (договір на право забудови на зміну втраченого під час війни від 25.09.1950 року). ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 (свідоцтво про смерть НОМЕР_1, а/з №18). Згідно заповіту від 10.02.1961 року він заповідав домоволодіння АДРЕСА_2 своїй дружині ОСОБА_8 і сину ОСОБА_9 ОСОБА_9 є батьком позивачки ОСОБА_2 та відповідачки ОСОБА_4 та рідним братом відповідача ОСОБА_5. Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 08.02.1968 року визнано право власності на зазначене домоволодіння в порядку спадкування за заповітом в рівних частинах кожному за ОСОБА_8 та ОСОБА_9 Договором від 24.12.1968 року між співвласниками ОСОБА_10 та ОСОБА_9 було укладено договір про порядок користування будинком та земельною ділянкою.

Як вбачається з довідки КП "ХМБТІ" від 23.11.2007 року №1302200 житловий будинок з надвірними будівлями по АДРЕСА_2 належав на праві власності співвласникам наступним чином: 1/ 2 частина ОСОБА_9 на підставі рішення народного суду Московського району м. Харкова від 08.02.1968 року, 1/ 2 частина - ОСОБА_10 на підставі рішення народного суду Московського району м. Харкова від 08.02.1968 року.

Рішенням виконкому Фрунзенського району м. Харкова від 20.07.1977 р. №206/2 було надано дозвіл співвласникам будинку ОСОБА_9 та ОСОБА_10 на знесення старого будинку літ. "А-1" та на будівництво нового будинку на місті старого зі збільшенням житлових розмірів на 1 метр вглиб подвір'я. Старий будинок літ. "А-1" розміром 6,95x8,65 знести, зобов'язано ОСОБА_8 та ОСОБА_11 зареєструвати побудову в МіськБТІ. Будівництво будинку здійснювали разом брати ОСОБА_12 та ОСОБА_5, в 1981 році будівлю будинку та відповідних прибудинкових споруд було закінчено, що вбачається з копії техпаспорту на будинок від 23.11.2007 року. В експлуатацію будинок не було введено.

ІНФОРМАЦІЯ_5 померла ОСОБА_8 Після її смерті залишились спадкоємці її діти: ОСОБА_9, ОСОБА_5, ОСОБА_13, ОСОБА_14 Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 26.11.2008 року (справа№2- 564/2008) задоволено позов ОСОБА_5, визнано за ним право власності на приміщення в житловому будинку літ. «А-1»: І - сіни площею 4,5 кв.м; ІІ - комору 0,9 кв.м; 1 - коридор площею 6,7 кв.м; 2 - кухню площею 9,5 кв.м; 3 - передпокій площею 15,8 кв.м; 4 - житлову кімнату площею 12,0 кв.м; 5 - житлову кімнату площею 24,3 кв.м; 7 - житлову кімнату площею 12,7 кв.м; 8 - вбиральню площею 4,4 кв.м; 9 - кухню площею 3,2 кв.м; загальною площею 94,0 кв. м, житловою 49,0 кв.м. Також визнано за ним право власності на надвірні споруди: гаражі літ. «Л», літ. «М», сарай літ. «Н», розташовані на території домоволодіння по АДРЕСА_2. Крім того, судом було встановлено, що спадкоємці ОСОБА_8 - ОСОБА_9, ОСОБА_13, ОСОБА_14 спадщину після смерті матері не прийняли, відмовились від неї на користь ОСОБА_15 Зазначене рішення зареєстровано в КП "ХМБТІ".

Друга частина будинку літ. "А-1" загальною площею 83,6 кв.м та житлової площею 45,3 кв.м, та складається: з житлової кімнати 2-4 площею 8,7 кв.м., житлової кімнати 2-5 площею 6,4 кв.м, житлової кімнати 2-6 площею 19,6 кв.м, житлової кімнати 2-7 площею 10,6 кв.м, коридору 2-1 площею 4,8 кв.м., кухні 2-2 площею 10,2 кв.м., вбиральні 2-3 площею 4,0 кв.м., комори 2-8 площею 3,3 кв.м., передпокою 2-9 площею 8,9 кв.м, коридору 2-10 площею 7,1 кв.м., та надвірних споруд: льох літ. «Б», гараж літ. «В», сараї літ. «Е», «Ж», «З», «И». Ця частина будинку належала та знаходилась в користуванні ОСОБА_9

Батько позивачки ОСОБА_2 та відповідачки ОСОБА_4 - ОСОБА_9 помер ІНФОРМАЦІЯ_6, що вбачається з копії свідоцтва про смерть НОМЕР_2, про що в книзі реєстрації смертей зроблено А/3№4164.

07.12.2011 року ОСОБА_9 було зроблено заповіт, з якого вбачається, що на випадок смерті всю належну йому на праві власності частину житлового будинку АДРЕСА_2 з відповідною частиною надвірних будівель, він заповідав своїм дочкам: ОСОБА_2, 1963 р.н., та ОСОБА_4, 1969 р.н., в рівних частках кожний. Зазначений заповіт посвідчено державним нотаріусом 12-ї Харківської державної нотаріальної контори Товстолужською О.В., р.№3-1427.

Після смерті ОСОБА_9 у встановлений законом шестимісячний термін з заявою про прийняття спадщини звернулись:

позивачка ОСОБА_2 - донька померлого,

відповідачка ОСОБА_4 - донька померлого,

ОСОБА_17- дружина померлого,

Після смерті ОСОБА_9 заведено спадкову справу №905/2005, свідоцтво про право на спадщину не видавалось, що підтверджується відповіддю 12-ї Харківської державної нотаріальної контори від 05.02.2013 року №190/01-16.

Таким чином, ОСОБА_2 прийняла спадщину шляхом звернення до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини у відповідності зі ст.ст. 1269,1270 ЦК України, але не отримала свідоцтво про право власності в порядку спадкування за заповітом. Як вбачається з Постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 17.07.2015 року, наданої 12-ю Харківською державною нотаріальною конторою, не вбачається підстав видати на ім'я ОСОБА_2 свідоцтво про право на спадщину після смерті батька ОСОБА_9, оскільки в матеріалах спадкової справи №905/2005 відсутні документи, підтверджуючі право власності спадкодавця на частину житлового будинку АДРЕСА_2, в зв'язку з чим немає правових підстав для видачі свідоцтва про право на спадщину.

Позивач зазначає, що спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_9 прийняли сама позивачка ОСОБА_2, відповідачка ОСОБА_4 та дружина померлого ОСОБА_17, яка мала обов'язкову частку в спадщині.

ОСОБА_17 померла ІНФОРМАЦІЯ_7. Спадщину після її смерті прийняла її дочка - відповідачка по справі ОСОБА_4

Як було встановлено судовим рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 26.11.2008 року було здійснено погодження будівництва житлового будинку АДРЕСА_2 з усіма відповідними службами.

Згідно Технічного висновку ТОВ "Інститут Харківпроект" (державна ліцензія АВ №356121) про стан будівельних конструкцій та можливість їх подальшої експлуатації, відповідно до якого, на момент обстеження технічного стану будівельних конструкцій житлового будинку літ."А-1", прибудов літ."А1" та літ."а1", крилець літ."а2", "аЗ", гаражів літ. "В", "Л", "И", госпобудов літ. "Б", "Е", "Ж", "З", "И", "Н", "К", "О" в домоволодінні по АДРЕСА_2 задовільний. Будівельні роботи виконані на 100%. Експлуатація житлового будинку, прибудов, гаражів та госбудівель можлива лише після погодження зі службами міста у встановленому порядку.

Згідно висновку державної санітарно-епідеміологічної експертизи від 24.03.2008 року №86-3.1 житловий будинок, прибудови, ганки, гаражі та госбудівлі в домоволодінні за адресою: АДРЕСА_2 за результатами державної санітарно-епідеміологічної експертизи приміщення відповідають вимогам діючого санітарного законодавства України.

Відповідно до листа з Державного управління охорони навколишнього природного середовища в Харківській області від 01.04.2008 р. №5-25-235 вищезазначене управління не заперечує проти подальшої експлуатації об'єкту, а саме: будинку, прибудов, ганку, гаражів, господарчих прибудов на території домоволодіння по АДРЕСА_2 при умові врахування інтересів власників і суміжних користувачів та дотримання вимог чинного природоохоронного законодавства.

Як вбачається із листа з відділення Державного пожежного нагляду Фрунзенського районного відділу від 26.03.2008 р. №511/1175 Фрунзенський районний відділ ГУ МНС України в Харківській області не заперечує проти збереження самовільно побудованих житлового будинку літ."А-1", прибудов літ."А1", літ."а1", крилець літ."а2", літ."аЗ", гаражів літ."В", "Л", "М", господарських прибудов літ."Б", "Е","Ж","3","И","Н","К","0" в домоволодінні по АДРЕСА_2 з можливістю їх подальшої експлуатації.

Таким чином, виконані всі вимоги щодо погодження подальшої експлуатації побудованого житлового будинку та господарських споруд домоволодіння АДРЕСА_2. Житлова будівля нічиїх прав не порушує.

Крім того, рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 03.06.2009 року (справа№2-1167/2009) було задоволено позовні вимоги ОСОБА_5 до ОСОБА_4, ОСОБА_17 та ОСОБА_18 про визначення часток в зазначеному домоволодінні та рішенням апеляційного суду Харківської області від 08.06.2010 року вказане рішення було скасовано та в задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 було відмовлено. Як свідчить вказане рішення апеляційного суду, відмовляючи ОСОБА_5 в задоволені вказаних позовних вимог, суд апеляційної інстанції, з посиланням на вимоги ст.ст. 331,376 ЦК України, виходив з того, що частина будинку, побудована ОСОБА_9 не прийнята в експлуатацію і останній права власності на неї не набув.

Позивач вказує, що відповідно до ст. 182 ЦК України передбачається обов'язкова державна реєстрація виникнення права власності на нерухоме майно. У відповідності до ч.2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Отже, спадкоємець особи, яка здійснила будівництво, але не оформила право власності належним чином, спадкує права зазначеної особи, зокрема, щодо володіння ним, що надає йому право на вчинення дій з оформлення права власності на будівництво. Оскільки спадкування охоплює сукупність всіх прав та обов'язків (за винятком зазначених законом, які не можуть входити до складу спадщини), можна зробити висновок, що спадкуванню підлягають і права та обов'язки щодо об'єкта будівництва, який знаходився у фактичному володінні спадкодавця або був розташований на його земельній ділянці. А отже, з огляду на ст. 1218 ЦК України такі права та обов'язки можуть успадковуватись, бо вони не припиняються внаслідок смерті спадкодавця.

Відповідно до ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб'єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі.

Виходячи з того, що на момент смерті ОСОБА_9 належала 1/2 частка домоволодіння АДРЕСА_2, позивачці ОСОБА_2 з урахуванням заповіту від07.12.2001 року та обов'язкової частки ОСОБА_17, яка складає 1/12 частин, будуть належати 5/24 частин зазначеного домоволодіння (1/2ч. - 1/12ч. : 2 = 5/24ч.). Відповідно відповідачці ОСОБА_4 будуть належати 7/24 частин, з яких: 5/24 частин - частка за заповітом, 1/12 частка успадкована після смерті матері. З врахуванням наведеного ОСОБА_2 просила суд визнати за нею право власності на 5/24 частин житлового будинку АДРЕСА_2, конкретно на приміщення в житловому будинку літ. "А-1": житлової кімнати 2-4 площею 8,7 кв.м., житлової кімнати 2-5 площею 6,4 кв.м, житлової кімнати 2-6 площею 19,6 кв.м, житлової кімнати 2-7 площею 10,6 кв.м, коридору 2-1 площею 4,8 кв.м., кухні 2-2 площею 10,2 кв.м., вбиральні 2-3 площею 4,0 кв.м., комори 2-8 площею 3,3 кв.м., передпокою 2-9 площею 8,9 кв.м, коридору 2-10 площею 7,1 кв.м., та надвірних споруд: льох літ. «Б», гараж літ. «В», сараї літ. «Е», «Ж», «З», «И» в порядку спадкування за заповітом після смерті її батька ОСОБА_9, померлого ІНФОРМАЦІЯ_6.

06.04.2018 року, спираючись на відповідь КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» від 15.01.2018 року, якою визначено, що частка приміщень в житловому будинку «А-1», а саме : житлова кімната 2-4 пл. 8,7 кв.м., житлова кімната 2-5 пл. 6,4 кв.м, житлова кімната 2-6 пл. 19,6 кв.м, житлова кімната 2-7 пл. 10,6 кв.м, коридор 2-1 пл. 4,8 кв.м., кухня 2- 2 пл. 10,2 кв.м., вбиральня 2-3 пл. 4,0 кв.м., комора 2-8 пл. 3,3 кв.м., передпокій 2-9 пл. 8,9 кв.м, коридор 2-10 пл. 7,1 кв.м. (загальною площею 83,6 кв.метри, та житлової площею 45,3 кв.м), та надвірні споруди: льох літ. «Б», гараж літ. «В», сараї літ. «Е», «Ж», «З», які побудовані станом на 1981 рік становять 36/100 частин, адвокат ОСОБА_3 уточнила позовні вимоги та просила суд визнати за ОСОБА_2 право власності на 15/100 частин житлового будинку АДРЕСА_2, а конкретно на перелічені вище приміщення, в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_9, та вважати, що частка ОСОБА_4 буде становити 21/100 частин.

Відповідач ОСОБА_5 в судовому засіданні не заперечував проти позову. Пояснив, що в 1977 році узгодивши разом з іншими членами родини питання поліпшення житлових умов він разом із братом ОСОБА_9 повністю знесли житловий будинок та надвірні споруди на земельній ділянці по АДРЕСА_2 та розпочали будівництво нового будинку. В цей час мати ОСОБА_8 переїхала на час будівництва мешкати до їхньої сестри ОСОБА_13 , яка на той час вже отримала житлову квартиру, а також періодично мешкала у їхнього брата ОСОБА_14 Документи, що стосуються забудови, на теперішній час у відповідача не збереглися. Проте він зазначає, що будівництво будинку закінчилося в 1979 році, в будинку вже було проведено електроенергію, він вселився в будинок (в свою половину) та після цього провів в будинок воду та газ. Мати ОСОБА_8 померла в 1978 році та за життя в новий будинок вселитися не встигла. В 2008 році він зайнявся оформленням документів на будинок, звернувся з приводу складання технічного паспорту на будинок. На прохання ОСОБА_17, яка перебувала зареєстрованому шлюбі з 02.02.1980 року з ОСОБА_9, у технічному паспорті на будинок було зазначено, що рік забудови ново побудованих споруд є 1981 рік, замість 1979 року.

Відповідачка ОСОБА_4 в судове засідання не з'явилася, 01.12.2015 року адвокат ОСОБА_20 в інтересах відповідачки ОСОБА_4 звернулася із зустрічним позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_5

Представник Харківської міської ради на підставі довіреності від 27.12.2016 року Мироненко О.О. в судове засідання не з'явився, надавши письмові заперечення проти позову. На обґрунтування власної позиції по справі зазначив, що Харківська міська рада в повному обсязі заперечує протии позовної заяви ОСОБА_22, оскільки доводи викладені в ній вважає не обґрунтованими та такими, що не відповідають вимогам чинного законодавства, виходячи з наступного.

По-перше, особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Інспекція державногоархітектурно-будівельного контролю є єдиним органом державної влади уповноваженим навстановлення факту готовності об'єкту до експлуатації та приймати в експлуатацію закінчені будівництвом об'єкти.Прийняття в експлуатацію об'єктів проводиться шляхом реєстрації Державною архітектурно-будівельною інспекцією та її територіальними органами поданої замовником декларації про готовність об'єкта до експлуатації або на підставі акта готовності об'єкта до експлуатації шляхом видачі Інспекцією сертифікату.

Вимогам діючого законодавства передбачений певний порядок набуття права власності та право на виконання будівельних робіт та введення об'єкта в експлуатацію у встановленому законом порядку, однак, задоволення позовної вимоги про визнання права власності буде таким, що направлено не на визнання права власності як такого, а на незаконне, в обхід встановленого порядку.

Законом України, який введений державою для здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів є Закон України «Про регулювання містобудівної діяльності». Відповідно до ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», виконання будівельних робіт дозволяється після реєстрації повідомлення або декларації про початок виконання будівельних робіт чи видачі органом державного архітектурно-будівельного контролю дозволу на виконання будівельних робіт. Згідно ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» датою прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта є дата реєстрації декларації про готовність об'єкта до експлуатації або видачі сертифіката. Експлуатація закінчених будівництвом об'єктів, не прийнятих (якщо таке прийняття передбачено законодавством) в експлуатацію, забороняється.

Доказів про наявність у позивача прав власності та дозвільних документів на правовиконання будівельних робіт з будівництва об'єкту та вводу його в експлуатацію увстановленому законодавством порядку до матеріалів позовної заяви не долучено.

Згідно ч. 2 ст. 376 ЦК України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Таким чином, особа, яка здійснила самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього, а є лише власником будівельних матеріалів, обладнання тощо, що були використані в процесі цього будівництва.

По-друге:позивач не реалізував свого права шляхом звернення до компетентних органів з питання встановлення факту готовності побудованого об'єкту до експлуатації та прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкту, таким чином, його право не можна визнати порушеним.

Крім того, передумовою для виникнення права власності на новостворене нерухоме майно, є прийняття такого нерухомого майна в експлуатацію.

Як випливає зі змісту та структури ч. 2 ст. 331 ЦК України, у випадку наявності певних обставин для набуття права власності на нову річ, заінтересована в цьому особа, повинна дотримуватися передбачених законом умов. Це свідчить про встановлення ЦК України спеціального режиму правового регулювання відносин у сфері набуття права власності на новостворене нерухоме майно. Згідно ч. 2 ст. 331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Отже, новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку (будівлі, споруди тощо) після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на таке майно. Однак до цього, не будучи житловим будинком (будівлею, спорудою тощо) з юридичної точки зору, об'єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов'язки, відтак є майном, яке за умов, передбачених законом, може належати на праві власності.

Також вказував, що спадкоємці не в змозі набувати права власності на нерухоме майно у порядку спадкування, якщо за життя спадкодавець не набув права власності на таке майно.

Самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об'єкти нерухомого майна не підлягають поділу.

Крім того, вважає, що визнання права власності на самочинно побудовані об'єкти в судовому порядку призведе до негативних наслідків, а саме до вибуття із володіння, користування й розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у власності територіальної громади міста Харкова та зробить неможливим використання її для власних або інших цілей.

Заяви та клопотання, інші процесуальні дії у справі.

01.12.2015 року адвокат ОСОБА_20 в інтересах відповідачки ОСОБА_4 звернулася із зустрічним позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_5 Вказував, що ОСОБА_9 та ОСОБА_17 перебували у шлюбі з 02.02.1980 року, який зареєстрований Фрунзенським відділом ЗАГС а/з №61. Виходячи з цього на момент смерті ОСОБА_9 йому та його дружині ОСОБА_17 на праві спільної власності належала 1/ 2 частка домоволодіння АДРЕСА_2, а відповідно розмір частки ОСОБА_9 складав 1/ 4. З врахуванням наведеного позивачці ОСОБА_2 на підставі заповіту від 07.12.2001 року та обов'язкової частки ОСОБА_17, яка становить 2/48 частки, належать 5/48 часток домоволодіння АДРЕСА_2, відповідачці ОСОБА_4 - 19/48 часток вказаного домоволодіння, з яких 5/48 часток - частка за заповітом, 14/48 часток - успадкована після смерті матері.

Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 10.12.2015 року зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 та ОСОБА_5 про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом прийнято до сумісного розгляду та об'єднано в одне провадження з цивільною справою за первісним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом.

На підставі ухвали Фрунзенського районного суду м. Харкова від 16.03.2016 року за клопотанням адвоката ОСОБА_3 було витребувано інвентарну справу на домоволодіння АДРЕСА_2 у Харківського міського голови.

На підставі ухвали Фрунзенського районного суду м. Харкова від 14.06.2017 року зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 та ОСОБА_5 про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом залишено без розгляду з підстав, передбачених п. 3 ч. 1 ст. 207 ЦПК України в редакції Закону України № 1618-IVвід 18.03.2004 року.

Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 13.07.2017 року за клопотанням адвоката ОСОБА_3 в Комунальному підприємстві «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» було витребувано інформацію: яку частку в будинку з надвірними спорудами АДРЕСА_2 складають: житлова кімната 2-4 пл. 8,7 кв.м., житлова кімната 2-5 пл. 6,4 кв.м, житлова кімната 2-6 пл. 19,6 кв.м, житлова кімната 2-7 пл. 10,6 кв.м, коридор 2-1 пл. 4,8 кв.м., кухня 2- 2 пл. 10,2 кв.м., вбиральня 2-3 пл. 4,0 кв.м., комора 2-8 пл. 3,3 кв.м., передпокій 2-9 пл. 8,9 кв.м, коридир 2-10 пл. 7,1 кв.м. (загальною площею 83,6 кв.метри, та житлової площею 45,3 кв.м), та надвірні споруди: льох літ. «Б», гараж літ. «В», сараї літ. «Е», «Ж», «З».

Встановлені судом обставини.

Судом встановлено та підтверджено наявними у справі доказами, що виконкомом Сталінської райради депутатів ОСОБА_7 було надано земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_2 під забудову (договір на право забудови на зміну втраченого під час війни від 25.09.1950 року ( т.1, а.с.143) .

ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_4.

Згідно заповіту від 10.02.1961 року він заповідав домоволодіння АДРЕСА_2 своїй дружині ОСОБА_8 і сину ОСОБА_9

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 08.02.1968 року визнано право власності на зазначене домоволодіння в порядку спадкування за заповітом в рівних частинах кожному за ОСОБА_8 та ОСОБА_9 (т.1, а.с.148-150).

Договором від 24.12.1968 року між співвласниками ОСОБА_8 та ОСОБА_9 було укладено договір про порядок користування будинком та земельною ділянкою (т.1, а.с.151).

Рішенням Фрунзенського РВК № 206/2 від 20.07.1977 року ОСОБА_8 та ОСОБА_9 дозволено побудувати будинок на місці старого будинку літ. «А-1» зі збільшенням житлових розмірів на 1 метр вглиб подвір'я. Будинок літ. «А-1» розміром 6,95x8,65 знести, зобов'язано ОСОБА_8 та ОСОБА_9 зареєструвати побудову в Міськ БТІ (т.1, а.с.17).

ОСОБА_8 померла ІНФОРМАЦІЯ_5 (т.1, а.с.137).

Судом встановлено, підтверджено наявними у справі доказами та ці обставини сторони не заперечували, що співвласниця будинковолодіння ОСОБА_8 доводилася матір'ю співвласнику ОСОБА_9, а також матір'ю відповідача ОСОБА_5, свідками ОСОБА_13, ОСОБА_24

В свою чергу співвласник будинковолодіння ОСОБА_9 є батьком позивачки ОСОБА_2 (від шлюбу з ОСОБА_24) та відповідачки ОСОБА_4 (від шлюбу з ОСОБА_27) (т.1, а.с.10,11,140 ).

Як пояснив в судовому засіданні відповідач ОСОБА_5, в 1977 році, узгодивши разом з іншими членами родини питання поліпшення житлових умов, вони разом із братом ОСОБА_9 повністю знесли житловий будинок та надвірні споруди на земельній ділянці по АДРЕСА_2 та розпочали будівництво нового будинку. В цей час мати ОСОБА_8 тимчасово переїхала мешкати до їхньої сестри ОСОБА_13, а інколи мешкала у їхнього брата ОСОБА_14 Відповідач зазначає, що будівництво будинку закінчилося в 1979 році, будинок був електрифікований, він вселився в побудовану для себе половину та після цього провів в будинок воду та газ. Мати ОСОБА_10, яка померла в 1978 році, за життя в новий будинок вселитися не встигла.

В 2007 році він зайнявся оформленням документів на будинок, звернувся з приводу складання технічного паспорту на будинок до КП «Харківське міське бюро технічної експлуатації». На прохання ОСОБА_17, яка перебувала у зареєстрованому шлюбі з 02.02.1980 року з ОСОБА_9, у технічному паспорті на будинок було зазначено, рік забудови новостворених споруд - 1981 рік, замість 1979 року.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_13 підтвердила ту обставину, що після знесення старого будинку новий будинок за рахунок власних коштів стали будувати два брати ОСОБА_5 та ОСОБА_9, їхня мати ОСОБА_8 участі в будівництві не приймала, будинок був побудований в 1979 році, проте, мати ОСОБА_8 померла в 1978 році і в новостворений будинок за життя не вселилася.

Відповідно до повідомлення КП «Харківське міське бюро технічної експлуатації» від 23.11.2007 року на вказану дату право власності на 1/2 частину спірного домоволодіння зареєстровано за ОСОБА_8 та на 1/2 його частину - за ОСОБА_9 на підставі рішення народного суду Московського району м. Харкова від 08.02.1968 року, старий житловий будинок знесений. В 1981 році було побудовано новий будинок літ. А-1 з надвірними будівлями, на підставі рішення Фрунзенстького РВК №206/2 від 20.07.1977 року. Житловий будинок в експлуатацію не зданий (т.1, а.с.16).

Досліджені в судовому засіданні матеріали інвентаризаційної справи КП «Харківське міське бюро технічної експлуатації» на будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_2 свідчать, що перші поточні зміни після проведеної забудови будинковолодіння відображені в акті від 07.12.1981 року, в якому засвідчений факт забудови за вказаною адресою житлових будинків «А-1» та «А1-1» наступних надвірних споруд: льох - «Б», сарай - «Д», вбиральня - «Г», гараж - «В», сарай - «Е», «Ж», «З», рік забудови значиться як 1979 рік.

Рішенням Фрунзенського районного суду від 26.11.2008 року позов ОСОБА_5 до ОСОБА_13, ОСОБА_14, Харківської міської ради, треті особи - ОСОБА_4, ОСОБА_17, ОСОБА_2, про визнання права власності на частину будинковолодіння в порядку забудови-задоволено та визнано за ОСОБА_5 право власності на приміщення в житловому будинку літ.«А-1»: 1 - сіни площею 4,5 кв.м., II - комора - 0,9 кв.м, 1 - коридор 6,7 кв.м., 2 -кухня 9,5 кв.м., 3 - передпокій - 15,8 кв.м., 4 - житлова кімната - 12,0 кв.м., 5 - житлова кімната - 24,3 кв.м., 7 - житлова кімната - 12,7 кв.м., 8 - вбиральня - 4,4 кв.м., 9 кухня - 3,2 кв.м., загальною площею 94,0 кв.м., житловою площею - 49,0 кв.м. по АДРЕСА_2 та на гаражі літ. «Л», «М» та сарай «Н», розташовані на території будинковолодіння по АДРЕСА_2 в порядку забудови (т. 1, а.с. 25-28).

Вказане рішення зареєстровано КП «Харківське міське бюро технічної експлуатації» та в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстрі прав власності на нерухоме майно (т.1, а.с.9, 157-158).

Судом також встановлено та підтверджено наявними у справі доказами, що батько позивачки ОСОБА_2 та відповідачки ОСОБА_4 - ОСОБА_9 помер ІНФОРМАЦІЯ_6 (т.1, а.с.12).

Матеріали справи також свідчать про те, що 07.12.2001 року ОСОБА_9 склав заповіт, всю належну йому частину спірного будинковолодіння заповідав своїм донькам: ОСОБА_2 та ОСОБА_4 в рівних частках (т.1, а.с.14).

Матеріали справи також свідчать про те, що на момент смерті в спірному будинковолодінні разом зі спадкодавцем ОСОБА_9 проживали його дочка ОСОБА_4 та дружина ОСОБА_17

При цьому з боку відповідачки ОСОБА_4 надано суду будинкову книгу, з якої вбачається, що дружина ОСОБА_9 - ОСОБА_17 (до шлюбу ОСОБА_17) була зареєстрована в будинковолодінні по АДРЕСА_2 до реєстрації шлюбу з ОСОБА_9 02.02.1980 року - з 13.01.1969 року, а як слід відповідачка доводить, що до реєстрації шлюбу її батьки мешкали однією сім'єю та спільними сумісними зусиллями здійснювали забудову житлового будинку (т.1, а.с.171-193). На момент відкриття спадщини після смерті чоловіка ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_6 його дружина ОСОБА_17 (ІНФОРМАЦІЯ_3) була непрацездатною за віком, а тому мала право на обов'язкову частку у спадщині, що відповідає положенням ч. 1 ст. 1241 ЦК України.

Після смерті ОСОБА_9 його дружина ОСОБА_17 та донька ОСОБА_4 звернулись із заявами до 12-ї Харківської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини та 30.08.2005 року із заявою про прийняття спадщини звернулась позивачка ОСОБА_2 ( т.1, а.с.15).

ІНФОРМАЦІЯ_7 померла ОСОБА_17, спадщину після якої прийняла відповідачка ОСОБА_4, яка на момент смерті була зареєстрована в спірному будинковолодінні разом зі спадкодавцем (т.1, а.с.136).

Як вбачається з постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 17.07.2015 року, наданої 12-ю Харківською державною нотаріальною конторою, нотаріусом було відмовлено видати на ім'я позивачки ОСОБА_2 свідоцтво про право на спадщину після смерті батька ОСОБА_9, оскільки в матеріалах спадкової справи відсутні документи, підтверджуючі право власності спадкодавця на частину житлового будинку АДРЕСА_2 (т.1, а.с.34).

На підтвердження того, що за життя ОСОБА_9 набув право власності на 36/100 частин житлового будинку АДРЕСА_2, з боку позивачки ОСОБА_2 надано довідку КП «Харківське міське бюро технічної експлуатації», з якої вбачається, що приміщення в житловому будинку літ. «А-1»: житлова кімната 2-4 пл. 8,7 кв.м., житлова кімната 2-5 пл. 6,4 кв.м, житлова кімната 2-6 пл. 19,6 кв.м, житлова кімната 2-7 пл. 10,6 кв.м, коридор 2-1 пл. 4,8 кв.м., кухня 2- 2 пл. 10,2 кв.м., вбиральня 2-3 пл. 4,0 кв.м., комора 2-8 пл. 3,3 кв.м., передпокій 2-9 пл. 8,9 кв.м, коридор 2-10 пл. 7,1 кв.м. (загальною площею 83,6 кв.метри, та житлової площею 45,3 кв.м), та надвірні споруди: льох літ. «Б», гараж літ. «В», сараї літ. «Е», «Ж», «З», які побудовані станом на 1981 рік складають 36/100 часток ( т.2, а.с. 109-110 ).

Норми права, що підлягають застосуванню.

Стаття 1216. Поняття спадкування

Спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Стаття 1217. Види спадкування

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Стаття 1218. Склад спадщини

До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Стаття 316. Поняття права власності

Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Стаття 317. Зміст права власності

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Стаття 331. Набуття права власності на новостворене майно та об'єкти незавершеного будівництва

Право власності на новостворене нерухомемайно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна).

Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, що затверджена Міністерством комунального господарства Української PCP 31.01.1966 року (втратила чинність 13.12.1995 року)

І. Пункт 1. Реєстрацію будинків з обслуговуючими їх будівлями і спорудами та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР провадять бюро технічної інвентаризації виконкомів місцевих Рад депутатів трудящих.

ІІ. Пункт 4. Реєстрації підлягають всі будинки і домоволодіння в межах міст і селищ міського типу УРСР, що належать місцевим Радам депутатів трудящих, державним, кооперативним і громадським установам, підприємствам і організаціям, а також ті будинки і домоволодіння, які належать громадянам на праві особистої власності.

Будинки, що підлягають реєстрації, повинні бути закінчені

будівництвом і прийняті в експлуатацію за актом, затвердженим

виконкомом місцевої Ради депутатів трудящих.

ІУ. Пункт 24. В разі будівництва, з дозволу виконкому місцевої Ради депутатів трудящих, будинку взамін старого, що підлягає знесенню, після закінчення будівництва та прийняття нового будинку в експлуатацію, забудовнику повинно бути видано на підставі відповідного рішення виконкому місцевої Ради депутатів трудящих свідоцтво про право власності, а старий правовстановлюючий документ відбирається та погашається.

Пунктом 11 переліку до вищезазначеної Інструкції, передбачено, що одним з правовстанавлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь, є рішення виконкому, місцевої Ради депутатів трудящих про відвід земельної ділянки установам, підприємствам і організаціям і про дозвіл цього будівництва та акт державної комісії про прийняття будинку (будинків) та введення їх в експлуатацію.

Згідно з п. 3 Постанови Кабінету Міністрів України від 09.09.2009 року № 1935, якою затверджено тимчасовий порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом приватних житлових будинків садибного типу, дачних та садових будинків з господарськими спорудами і будівлями, споруджених без дозволу на виконання будівельних робіт, підставою для оформлення права власності на приватні житлові будинки садибного типу, дачні та садові будинки з господарськими спорудами і будівлями, споруджені до 05.08.1992 року, є висновок про технічний стан будинку (будівлі), складений бюро технічної інвентаризації за формою, встановленою Міністерством з питань житлово-комунального господарства за погодженням з Міністерством регіонального розвитку та будівництва, і документ, що засвідчує право власності або користування земельною ділянкою, на якій розташовані зазначені об'єкти будівництва.

Позиція суду.

Згідно до вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Як свідчить позовна заява позивачка ОСОБА_2 просила визнати за нею в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_9, який помер ІНФОРМАЦІЯ_6, право власності на 13/100 частин житлового будинку та надвірних споруд, що знаходиться в АДРЕСА_2 конкретно на приміщення в житловому будинку літ. «А-1»: житлова кімната 2-4 пл. 8,7 кв.м., житлова кімната 2-5 пл. 6,4 кв.м, житлова кімната 2-6 пл. 19,6 кв.м, житлова кімната 2-7 пл. 10,6 кв.м, коридор 2-1 пл. 4,8 кв.м., кухня 2- 2 пл. 10,2 кв.м., вбиральня 2-3 пл. 4,0 кв.м., комора 2-8 пл. 3,3 кв.м., передпокій 2-9 пл. 8,9 кв.м, коридор 2-10 пл. 7,1 кв.м. (загальною площею 83,6 кв.метри, та житлової площею 45,3 кв.м), та надвірні споруди: льох літ. «Б», гараж літ. «В», сараї літ. «Е», «Ж», «З».

Спадкуванням є перехід майна померлого (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців) у порядку, передбаченому статтями 1217 - 1222 ЦК України.

Для спадкоємця, що прийняв спадщину, виникають як майнові права, так і обов'язки. До майнових прав належить, зокрема, право власності.

Право власності на збудований житловий будинок набувається в порядку, який існував на час його будівництва.

Спираючись на дані інвентаризаційної справи, технічного паспорту на будинковолодіння, складеного КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» 23.11.2007 року, позивач доводила, що після знесення старого будинку на території земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2, за рахунок власних зусиль її батька ОСОБА_9 та ОСОБА_5 був збудований новий житловий будинок та надвірні споруди, частина побудованих ОСОБА_9 приміщень становить 36/100.

З матеріалів інвентаризаційної справи, технічного паспорту на будинковолодіння, вперше складеного КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» 23.11.2007року, відповіді КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» від23.22.2007 року, у сукупністю з поясненнями відповідача ОСОБА_5 та свідка ОСОБА_13 встановлено, що на протязі 1977 року було здійснено повне знесення старого будинку на території земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2, а станом на 1979 році будівлю будинку та відповідних прибудинкових споруд було закінчено. В експлуатацію будинок не введено. Відповідна частина новоствореного житлового будинку у встановленому порядку КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» за ОСОБА_9 не зареєстрована.

В той же час на підставі рішення Фрунзенського районного суду від 26.11.2008 року за ОСОБА_5 в порядку забудови визнано право власності на приміщення в житловому будинку літ.«А-1»: 1 - сіни площею 4,5 кв.м., II - комора - 0,9 кв.м, 1 - коридор 6,7 кв.м., 2 - кухня 9,5 кв.м., 3 - передпокій -15,8 кв.м., 4 - житлова кімната - 12,0 кв.м., 5 - житлова кімната - 24,3 кв.м., 7 - житлова кімната - 12,7 кв.м., 8 - вбиральня - 4,4 кв.м., 9 кухня - 3,2 кв.м., загальною площею 94,0 кв.м., житловою площею - 49,0 кв.м. та на гаражі літ.«Л», «М» та сарай «Н», розташовані на території будинковолодіння по АДРЕСА_2. Право власності на відповідні приміщення зареєстровані за ОСОБА_5 КП «Харківське міське бюро технічної експлуатації» та в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстрі прав власності на нерухоме майно.

Таким чином, судом встановлено, що право власності на будинковолодіння АДРЕСА_2 ОСОБА_9 та ОСОБА_8 по Ѕ частці за кожним, зареєстрованє за ними за № 3993 на підставі рішення народного районного суду Московського району м. Харкова від 08.02.1968 року, було фактично припинено в наслідок зносу вказаного будинковолодіння.

Як випливає зі змісту та структури ч. 2 ст. 331 ЦК України, яка чинна на момент відкриття спадщини після смерті ОСОБА_9, у випадку наявності певних обставин для набуття права власності на нову річ, заінтересована в цьому особа, повинна дотримуватися передбачених законом умов. Це свідчить про встановлення Цивільним кодексом України спеціального режиму правового регулювання відносин у сфері набуття права власності на новостворене нерухоме майно.

Згідно ч. 2 ст. 331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

Відповідно до Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу УкраїнськоїPCP, що затверджена Міністерством комунального господарства Української PCP 31.01.1966 року і яка регулювала виникнення права власності на час закінчення будівництва в 1979 році (Інструкція втратила чинність 13.12.1995 року), реєстрацію будинків із обслуговуючими їх будівлями і спорудами та домоволодінь в містах і селищах міського типу Української PCP провадили бюро технічної інвентаризації виконкомів місцевихрад депутатів трудящих. Об'єктами реєстрації були будинки та домоволодіння з окремим порядковим номером по вулиці, провулку, площі. Реєстрації підлягали всі будинки і домоволодіння в межах міст і селищ типу Української PCP, що належать місцевим радам депутатів трудящих, державним, кооперативним і громадським установам, підприємства і організаціям, а також ті будинки і домоволодіння, які належать громадянам на праві особистої власності і здійснювалася вона на підставі документів, що встановлюють право власності (правовстановлюючих документів, перелік яких додано до вказаної Інструкції).

Зокрема, за п. 4 цієї Інструкції реєстрації підлягали всі будинки і домоволодіння в межах міст і селищ міського типу УРСР, що належать місцевим Радам депутатів трудящих, державним, кооперативним і громадським установам, підприємствам і організаціям, а також ті будинки і домоволодіння, які належать громадянам на праві особистої власності.

Будинки, що підлягають реєстрації, повинні бути закінчені будівництвом і прийняті в експлуатацію за актом, затвердженим виконкомом місцевої Ради депутатів трудящих.

Пунктом 27 Інструкції врегульовано, що в разі будівництва, з дозволу виконкому місцевої Ради депутатів трудящих, будинку взамін старого, що підлягає знесенню, після закінчення будівництва та прийняття нового будинку в експлуатацію, забудовнику повинно бути видано на підставі відповідного рішення виконкому місцевої Ради депутатів трудящих свідоцтво про право власності, а старий правовстановлюючий документ відбирається та погашається.

Пунктом 11 переліку до вищезазначеної Інструкції, передбачено, що одним з правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь, є рішення виконкому, місцевої Ради депутатів трудящих про відвід земельної ділянки установам, підприємствам і організаціям і про дозвіл цього будівництва та акт державної комісії про прийняття будинку (будинків) та введення їх в експлуатацію.

Згідно з п. 3 Постанови Кабінету Міністрів України від 09.09.2009 року № 1935, якою затверджено тимчасовий порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом приватних житлових будинків садибного типу, дачних та садових будинків з господарськими спорудами і будівлями, споруджених без дозволу на виконання будівельних робіт, підставою для оформлення права власності на приватні житлові будинки садибного типу, дачні та садові будинки з господарськими спорудами і будівлями, споруджені до 05.08.1992 року, є висновок про технічний стан будинку (будівлі), складений бюро технічної інвентаризації за формою, встановленою Міністерством з питань житлово-комунального господарства за погодженням з Міністерством регіонального розвитку та будівництва, і документ , що засвідчує право власності або користування земельною ділянкою, на якій розташовані зазначені об'єкти будівництва.

Внаслідок з'ясування усіх обставин справи судом встановлено, що після забудови в 1979 році новоствореного житлового будинку та надвірних споруд по АДРЕСА_2 в експлуатацію вони прийняті не були, на рішення виконкому місцевої Ради депутатів трудящих про видачу ОСОБА_9 свідоцтва про право власності в порядку забудови не ухвалювалося, реєстрація закінченого будівництвом будинку бюро технічної інвентаризації не проводилася, технічний план на будинковолодіння за життя ОСОБА_9 не складався.

Саме з такого розуміння норм матеріального права виходив суд, установивши, що за життя ОСОБА_9 відповідно до положень чинного на час закінчення будівництва законодавства не набув статусу власника новопобудованого житлового будинку і на час смерті ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_9 належна йому частка в будинку не була прийнята в експлуатацію, реєстрація права власності на неї за спадкодавцем відсутня. А тому суд дійшов висновку про те, що спірна частина житлового будинку не є об'єктом права власності та відсутність правових підстав для визнання за спадкоємцями права власності на неї у порядку спадкування.

Сказані висновки суду узгоджуються також з висновками, зазначеними у рішенні апеляційного суду Харківської області від 08.06.2010 року, яким було скасовано рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 03.09.2009 року про задоволення позовних вимог ОСОБА_5 до ОСОБА_26, ОСОБА_17, ОСОБА_18 про визначення часток в праві власності в зазначеному будинковолодінні, та в задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 було відмовлено ( т.1, а.с. 29-32).

Як свідчить вказане рішення апеляційного суду, відмовляючи ОСОБА_5 в задоволенні позовних вимог суд апеляційної інстанції, з посиланням на ст.ст. 331, 376 ЦК України виходив з того, що частина будинку, побудована ОСОБА_9, не прийнята в експлуатацію і останній права власності на неї не набув.

Аналогічних висновків дійшов Фрунзенський районний суд м. Харкова у своєму рішенні від 28.05.2014 року за наслідками розгляду позовних вимог ОСОБА_4 до Харківської міської ради, 3-ті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_2, Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у Харківській області, Відділ державної реєстрації речових прави на нерухоме майно реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки та про визнання права власності за набувальною давністю.

Так, в повному обсязі відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції та Апеляційний суд Харківської області в ухвалі від 24.09.2014 року зазначали, що ОСОБА_9 не набув права власності на частину будинковолодіння, право власності на яку просила визнати ОСОБА_4 в порядку набувальної давності.

Відповідно до п. 3.1 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок. земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду.

Тобто, чинним законодавством встановлено, що якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, іншу будівлю, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування, що співвідноситься із загальним принципом права nemo plus iures transferre potest quam ipse habet - ніхто не може передати більше прав, ніж має сам.

Також, відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами ст. 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)» від 30.03.2012 №6 право власності на самочинно збудовані житлові будинки, будівлі, споруди, інше нерухоме майно ненабувають як особи, які здійснили це будівництво, так і їхні спадкоємці.Права спадкоємців щодо самочинно збудованого майна визначаються судом відповідно до положень статті 1218 ЦК України та з урахуванням роз'яснень, наданих у пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» де зазначено, що якщо спадкодавцем було здійснене самочинне будівництво, до спадкоємців переходить право власності на будівельні матеріали, обладнання тощо, які використовували в процесі того будівництва.

Крім того, згідно з роз'ясненнями викладеними у п. 15 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» №5 від 07.02.2014 року законом не передбачено можливість визнання права власності на новостворене майно таоб'єкт незавершеного будівництва в судовому порядку, якщо право власності на таке майноне було зареєстроване раніше в установленому законодавством порядку.

Враховуючи те, що у спадкодавця не виникло права власності на спірне нерухоме -майно, то і перехід цього права до спадкоємця в порядку спадкування відповідно до вимог чинного законодавства не можливий.

Аналогічні правові позиції висловлені в ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.09.2014 року у справі №6-568св14, від 23.06.2016 у справі №463/2721/14-ц, від 25.05.2016 усправі №520/11509/14-ц.

Судові витрати.

Питання щодо судових витрат судом вирішуються відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, понесені стороною позивача та позивача за зустрічним позовом судові витрати покладаються відповідно на позивача та позивача за зустрічним позовом, яким відмовлено в їх позовах.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 1,2,10-13,18,76-81,89,351,352,354,355 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання права власності на частку житлового будинку №94 з надвірними будівлями по АДРЕСА_2в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_9, померлого ІНФОРМАЦІЯ_6, залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Харківської області протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Фрунзенський районний суд м. Харкова.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач - ОСОБА_2, зареєстроване у встановленому порядку місце проживання (перебування): АДРЕСА_1.

Відповідач - ОСОБА_4, зареєстроване у встановленому порядку місце проживання (перебування): АДРЕСА_2.

Відповідач - ОСОБА_5, зареєстроване у встановленому порядку місце проживання (перебування): АДРЕСА_2.

Третя особа -Харківська міська рада, місцезнаходження: 61200, м. Харків, майдан Конституції, 7.

Повне судове рішення складено 14.05.2018 року.

Суддя