Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний №320/9409/15 Головуючий у 1 інстанції Міщенко Т.М.
Провадження № 22-ц/778/1021/18 Суддя-доповідач ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2018 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого Онищенка Е.А.

суддів: Крилової О.В.,

ОСОБА_2,

за участю секретаря судового засідання Бєловій А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 15 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_5, Товариство з обмеженою відповідальністю «Маттіол» про визнання договору найму укладеним, -

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2015 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом, який в процесі розгляду справи уточнила, до ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_5, ТОВ «Маттіол» про визнання договору найму укладеним.

В позовній заяві зазначала, що вона та ОСОБА_5 є власниками гуртожитку по пр. 50-річчя Перемоги, 28 у м. Мелітополі. В кімнаті № 45 вказаного гуртожитку, мешкає відповідач ОСОБА_3, який не сплачує орендну плату за користування житлом.

Відповідно до вимог ст.ст. 641, 642, 643 ЦК України укладення договору найму є обов'язковим для сторін, тому відповідачу була направлена пропозиція про укладення договору найму приміщення та примірники договору найму на кімнату № 45 вказаного гуртожитку. Крім того, вони передавалися через коменданта гуртожитку ОСОБА_6, про що комендант написала пояснення, однак відповідач відмовився від отримання договору.

Відмова наймача від укладення договору найму в такому разі суперечить вимогам ч. 3 ст. 6, ст.ст. 627, 630 ЦК України та ст.ст. 158, 159, 162 ЖК УРСР.

На підставі викладеного позивачка просила суд визнати укладеним договір найму житлового приміщення по користуванню кімнатою № 45 у гуртожитку по пр. 50-річчя Перемоги, 28 у м. Мелітополі між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 за змістом, наведеним позивачкою, що відповідає типовому договору та стягнути з відповідача на користь позивачки судові витрати та витрати на правову допомогу.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 15 березня 2016 року позов ОСОБА_4 задоволено.

Визнано укладеним договір найму житлового приміщення по користуванню кімнатою № 45 у гуртожитку по пр. 50-річчя Перемоги, 28 у м. Мелітополі між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 згідно з типовим договором найму житлового приміщення та стягнуто з відповідача на користь позивачки судові витрати по сплаті судового збору в сумі 487,20 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 08 червня 2016 року рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 15 березня 2016 року скасовано, ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Ухвалою Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11.10.2017 року рішення Апеляційного суду Запорізької області від 08.06.2016 року скасовано, справа направлена на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позов ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_4 є власницею гуртожитку по пр. 50-річчя Перемоги, 28 у м. Мелітополі. ОСОБА_3 мешкає в даному гуртожитку, ухиляється від укладення договору найму, не сплачує орендну плату; Відповідачу була направлена пропозиція про укладення договору найму приміщення та примірники договору найму на кімнату № 45 за адресою: пр. 50-річчя Перемоги, 28 у м. Мелітополі Запорізької області. Вказані документи передавалися відповідачу також через коменданта гуртожитку ОСОБА_6, однак відповідач відмовився від укладання договору.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є власниками гуртожитку по пр. 50-річчя Перемоги, 28 у м. Мелітополі Запорізької області на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 07.06.2006, зі змінами від 29.01.2008 на підставі рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно.

ТОВ «Маттіол» отримало вищевказане приміщення в позичку для користування з метою заняття господарською діяльністю (здавати в оренду приміщень), здійснює обслуговування гуртожитку, укладає договори з комунальними службами, що підтверджується копією договору позички.

В даному гуртожитку у кімнаті № 45 за адресою: пр. 50-річчя Перемоги, 28 у м. Мелітополі Запорізької області зареєстрований та мешкає відповідач ОСОБА_3, який ухиляється від укладення договору найму, також не сплачує плату за проживання (орендну плату).

ОСОБА_3 була направлена пропозиція про укладення договору найму приміщення та примірники договору найму на кімнату № 45 за адресою: пр. 50-річчя Перемоги, 28 у м. Мелітополі Запорізької області.

Вказані документи передавалися відповідачу через коменданта гуртожитку ОСОБА_6, однак відповідач відмовився від укладання договору, про що свідчать пояснення коменданту гуртожитку.

Згідно довідки № 6 від 09.11.2015 виданої ТОВ «МАТТІОЛ» ОСОБА_3, проживаючий за адресою: м. Мелітополь, пр. 50-річчя Перемоги, 28, ухиляється від укладення договору найма житла.

Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

На підставі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 814 ЦК України у разі зміни власника житла, переданого у найм, до нового власника переходять права та обов'язки наймодавця.

Особливості правового регулювання найму (оренди) житла визначаються нормами статей 810, 812 ЦК України.

За змістом ст. 812 ЦК України предметом договору найму житла можуть бути помешкання, зокрема квартира або її частина, житловий будинок або його частина. Помешкання має бути придатним для постійного проживання у ньому.

Правовідносини щодо користування жилою площею у гуртожитках врегульовані окремою главою 4 розділу ІІІ ЖК Української РСР.

Так, згідно зі ст. 127 ЖК Української РСР для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватись гуртожитки. Під гуртожитки надаються спеціально споруджені або переобладнані для цієї мети жилі будинки. Жилі будинки реєструються як гуртожитки у виконавчому комітеті районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів.

Отже, гуртожитком є зареєстрована у виконавчому комітеті районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів як гуртожиток жила будівля, що відповідає певним вимогам, у якій особам у зв'язку з трудовими відносинами або навчанням в учбовому закладі надається за плату та за ордером, що видається власником гуртожитку, у тимчасове користування жила площа.

Відповідно до ст. 130 ЖК Української РСР порядок користування жилою площею в гуртожитках визначається договором, що укладається перед вселенням на надану жилу площу в гуртожитку на підставі спеціального ордера відповідно до Примірного положення про користування жилою площею в гуртожитках, що затверджується Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п. 1 Розділу ІІ Положення про гуртожитки, затвердженого Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 27 квітня 2015 року № 8, вселення до гуртожитків проводиться власником гуртожитку або уповноваженою ним особою на підставі ордера, форма якого наведена в додатку до цього Положення, виданого відповідно до ст. 129 ЖК Української РСР, з одночасним укладенням договору найму жилого приміщення в гуртожитку.

Свобода договору, закріплена у статтях 6, 627 ЦК України, яка полягає у праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, при виборі контрагентів та при погодженні умов договору, не є безмежною.

У тих випадках, коли актом цивільного законодавства передбачена обов'язковість положень цього акту для сторін договору, сторонни не вправі відступити від їх положень (ч. 3 ст. 6 ЦК України). Так, статті 19, 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачають обов'язок споживача житлово-комунальних послуг укласти письмовий договір з виконавцем послуг на основі типового договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 642 ЦК України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

У разі такої відмови, виконавець послуг вправі звернутись до суду за захистом свого права, яке підлягає захисту судом на підставі п. 1 ч. 2 ст. 6 ЦК України шляхом визнання договору укладеним на умовах, передбачених нормативним актом обов'язкової дії.

Вказані вище висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 10 жовтня 2012 року № 6-110цс12.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судове рішення у цивільній справі" від 18 грудня 2009 року № 14, обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до Типового положення про соціальний гуртожиток для осіб, які потребують соціального захисту, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 30.05.2007 № 783, затверджено також і типовий договір найму житлового приміщення у соціальних гуртожитках.

Відповідно до п. 4 Положення про гуртожитки, затвердженого Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 27.04.2015 № 84, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 03.07.2015 за № 778/27223, особи, які проживають у гуртожитку, зобов'язані, зокрема, своєчасно сплачувати за проживання в гуртожитку та за житлово-комунальні послуги; відповідно до п.5, особам, які проживають у гуртожитку, забороняється, зокрема, самовільно здійснювати переобладнання та перепланування приміщень гуртожитку; самовільно переселятися з одного жилого приміщення в інше; відповідно до п.7, особа, яка проживає в гуртожитку, сплачує за таке проживання, а також за житлово-комунальні послуги, які ЇЙ надаються у звязку з проживанням у гуртожитку. Розмір плати за проживання в гуртожитку визначається в договорі найму жилого приміщення в гуртожитку відповідно до розрахунку, затвердженого власником гуртожитку. У договорі найму жилого приміщення в гуртожитку також визначається порядок здійснення розрахунків між власником гуртожитку та особою, що проживає в гуртожитку.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції щодо визнання укладеним договору найму житлового приміщення - кімнати № 45 у гуртожитку по пр. 50-річчя Перемоги, 28 у м. Мелітополі між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 згідно з типовим договором найму житлового приміщення.

З огляду на наведене вбачається, що судом з дотриманням вимог ст. ст. 89,263 ЦПК України дана належна оцінка доказам по справі, вірно встановлений характер спірних правовідносин і обґрунтовано зроблено висновок про наявність правових підстав для задоволення позову.

На підставі вищенаведеного, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Наведені скаржником в апеляційній скарзі доводи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення скаржником норм процесуального закону.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які могли б призвести до скасування судового рішення, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 15 березня 2016 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 05 червня 2018 року.

Головуючий:

Судді: