АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 травня 2018 року м. Кривий Ріг

справа № 212/11185/14-ц

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

секретар судового засідання: Гладиш К.І.

сторони

позивач за первісним позовом: ОСОБА_1

відповідачі за первісним позовом: ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, без участі учасників справи, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 22 вересня 2017 року, яке постановлено суддею Чайкіним І.Б. в місті Кривому Розі Дніпропетровської області, -

В С Т А Н О В И В:

В листопаді 2014 року ОСОБА_3 звернувся з позовом до відповідача ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, в обґрунтування якого зазначив, що він перебував у шлюбі з ОСОБА_4, який був зареєстрований 06 липня 2007 року Саксаганським відділом державної реєстрації актів цивільного стану КМУЮ Дніпропетровської області , актовий запис № 354.

За рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 січня 2013 року їх шлюб було розірвано.

Під час шлюбу, 30 листопада 2007 року на підставі договору купівлі-продажу сторонами по справі було придбано двокімнатну квартиру, яка розташована на першому поверсі п'ятиповерхового будинку , загальною площею 41,7 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 за ціною 22000,00 доларів США, що відповідно офіційного курсу Національного банку України на час придбання квартири становило 111100,00 гривень. Оформлення правовстановлюючих документів та подальша реєстрація права власності на придбану квартиру було здійснено на ОСОБА_4 (нині ОСОБА_2) ОСОБА_5.

Позивач просив суд здійснити поділ спільного майна подружжя - квартири за адресою: АДРЕСА_1, шляхом визначення її ідеальних часток: просив виділити у власність йому 1/2 частину квартири АДРЕСА_1, вартістю 55550,00 гривень, також виділити ОСОБА_2 1/2 частину квартири АДРЕСА_1, вартістю 55550 гривень, вирішити питання про розподіл судових витрат.

В листопаді 2015 року ОСОБА_2 звернулась із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_3 про розподіл майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, набуте в період сумісного проживання, який обґрунтовано тим що у період з 06.07.2007 року по 29.01.2013 року вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем за зустрічним позовом ОСОБА_6, та за рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 29.01.2013 року їх шлюб було розірвано.

26.06.2007 року, тобто - менш ніж за півмісяця до укладення з нею шлюбу, відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_7 уклав з відкритим акціонерним товариством «Раффайзен Банк Аваль» Кредитний договір № 014/6817/33589/74, згідно якого отримав грошові кошти у сумі 25900 доларів США на придбання квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. В цей же день, за отримані в кредит грошові кошти відповідачем ОСОБА_6 була придбана квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 згідно Договору купівлі-продажу квартири від 26.06.2007 року та Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 15196966 від 11.07.2007 року.

26.06.2007 року, відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_7 уклав з відкритим акціонерним товариством «Раффайзен Банк Аваль» Договір іпотеки № 014/08/11-17/044/07, згідно якого придбана ним квартира була передана банку в іпотеку.

Таким чином, оскільки Договір купівлі-продажу квартири від 26.06.2007 року був укладений відповідачем за зустрічним позовом ОСОБА_6 до шлюбу, придбана ним квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, є його особистою приватною власністю.

Однак, хоча Кредитний договір № 014/6817/33589/74 від 26.06.2007 року, Договір купівлі-продажу квартири від 26.06.2007 року та Договір іпотеки № 014/08/11-17/044/07 від 26.06.2007 року були укладені відповідачем за зустрічним позовом ОСОБА_6 до шлюбу, усі виплати за вказаним Кредитним договором здійснювалися ним у шлюбі, за рахунок їхнього з відповідачем за зустрічним позовом ОСОБА_6 спільного сумісного майна подружжя у вигляді грошових коштів - доларів США.

На виконання умов Кредитного договору № 014/6817/33589/74 від 26.06.2007 року на виплату кредиту, відсотків, пені та штрафів відповідачем за зустрічним позовом ОСОБА_6, за рахунок спільного сумісного майна подружжя, було виплачено відкритому акціонерному товариству «Раффайзен Банк Аваль» 32407 доларів 33 цента США. Однак, хоча вищевказана квартира, була придбана відповідачем за зустрічним позовом ОСОБА_6 за спільні сумісні кошти подружжя, він відмовляється повернути їй 1/2 їх частину в розмірі 16203 долари 66 центів США. Також вказала, що на даний момент, згідно офіційного курсу Національного банку України, 1 долар США дорівнює 26,0729 гривням. Отже, 16203 долари 66 центів США коштують 422476 гривень 40 копійок (422476,40 = 26,0729 X 16203,66) гривень

В зустрічній позовній заяві, в останній її редакції, ОСОБА_2 просила суд здійснити поділ спільного сумісного майна подружжя - 32407 доларів 33 центів США, які були сплачені відповідачем за зустрічним позовом ОСОБА_9 відкритому акціонерному товариству «Раффайзен Банк Аваль» за Кредитним договором № 014/6817/33589/74 від 26.06.2007 року, стягнувши з відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_3 на її користь 422476 гривень 40 копійок.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 22 вересня 2017 року, позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя - задоволено.

Здійснено поділ спільного майна подружжя - квартири за адресою: АДРЕСА_1, шляхом визначення її ідеальних часток.

Виділено у власність позивачу ОСОБА_3 1/2 частину квартири АДРЕСА_1, вартістю 55 550,00 гривень.

Визнано за позивачем ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1, вартістю 55 550,00 гривень.

Виділено у власність відповідачу ОСОБА_2 1/2 частину квартири АДРЕСА_1, вартістю 55 550,00 гривень.

Визнано за відповідачем ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1, вартістю 55 550,00 гривень.

В задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судовий збір в розмірі 3653 гривень 50 копійок.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні її зустрічних позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення її позовних вимог, посилаючись на те, що суд першої інстанціях не враховано, що квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, хоча і є особистою приватною власністю ОСОБА_7, однакбула придбана відповідачем ОСОБА_6 за спільні сумісні кошти подружжя, оскільки кредит за неї вони погашали разом.

Відзив на апеляційну скаргу не подавався.

Рішення суду першої інстанції не оскаржено в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_3, тому правильність висновків суду першої інстанції в цій частині колегією суддів не перевіряється.

Указом Президента України «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» №452 від 29 грудня 2017 року ліквідовано Апеляційний суд Дніпропетровської області та утворено Дніпровський Апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську область, з місцезнаходженням у містах Дніпрі та Кривому Розі.

Згідно пункту 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Відповідно до пункту 8 Розділу ХІІІ Цивільного процесуального кодексу України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Таким чином, Апеляційний суд Дніпропетровської області продовжує здійснювати свої повноваження до початку роботи Дніпровського Апеляційного суду в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську область, з місцезнаходженням у містах Дніпрі та Кривому Розі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги і відзиву на апеляційну скаргу позивача, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що сторони перебували у шлюбі, який був зареєстрований 06 липня 2007 року Саксаганським відділом державної реєстрації актів цивільного стану КМУЮ Дніпропетровської області , актовий запис № 354 (т.1, а.с. 5). За рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 січня 2013 року їх шлюб було розірвано (т.1, а.с. 6).

26.06.2007 року, до укладення шлюбу, відповідач ОСОБА_7 уклав з ВАТ «Раффайзен Банк Аваль» Кредитний договір № 014/6817/33589/74, відповідно до якого він отримав грошові кошти у сумі 25900 доларів США на придбання квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та в той же день за отримані кредитні грошові кошти придбав вказану квартиру. Крім того, 26.06.2007 року, відповідач ОСОБА_7 уклав з відкритим акціонерним товариством «Раффайзен Банк Аваль» Договір іпотеки № 014/08/11-17/044/07, згідно якого придбана ним квартира була передана банку в іпотеку (т.1, а.с. 114-129).

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 про розподіл майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, набутого в період сумісного проживання, суд першої інстанції виходив з того, що грошові кошти, сплачені на погашення заборгованості за кредитним договором, не можуть бути предметом поділу спільного майна подружжя.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Частиною 4 ст.65 Сімейного кодексу визначено, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Із роз'яснень Пленуму Верховного Суду в пп.23, 24 Постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 №11 вбачається, що, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. При цьому при поділі спільної сумісної власності зобов'язання між подружжям не розподіляються, а враховуються.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 73 СК України за зобов'язаннями одного з подружжя стягнення може бути накладено лише на його особисте майно і на частку у праві спільної сумісної власності подружжя, яка виділена йому в натурі. Стягнення може бути накладено на майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, якщо судом встановлено, що договір був укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї і те, що було одержане за договором, використано на її потреби.

Оскільки до складу спільного майна подружжя входить спільність активу, тобто права власності на речі та майнові зобов'язальні права, але не спільність пасиву, тобто боргів, то при вирішенні питання про поділ боргів подружжя, необхідно розмежовувати поняття «особисті» та «спільні» борги дружини та чоловіка.

Для спільних боргів характерне те, що вони виникають з єдиної правової підстави. До спільних боргів належать борги за укладеними обома з подружжя угодами, за якими вони прийняли на себе певні зобов'язання; за угодами, укладеними одним із подружжя за наявності презумпції згоди на це другого з них, якщо кошти, одержані за такими угодами, використано в інтересах сім'ї, зокрема борги дружини і чоловіка, пов'язані з їх спільним майном; за зобов'язаннями, що виникли внаслідок спільного заподіяння шкоди іншим особам; за зобов'язаннями подружжя з відшкодування шкоди, заподіяної їх неповнолітніми дітьми; борги, які виникли через безпідставне набуття або збереження обома з подружжя майна за рахунок іншої особи. Усі інші борги подружжя є особистими.

Кожен з подружжя за час шлюбу може бути стороною в різних зобов'язаннях. Проте в деяких випадках участь у зобов'язанні одного з подружжя впливає на майнові інтереси другого. Більше того, інколи участь у зобов'язанні одного з подружжя спричиняє визнання зобов'язаною стороною і другого з подружжя. Це можливо як в договірних, так і в не договірних (деліктних) зобов'язаннях.

Той з подружжя, хто не брав участі у договірному зобов'язанні, може набувати певних майнових обов'язків і визнаватися боржником у зобов'язанні. Так, він може нести майнову відповідальність за зобов'язанням, учасником якого був другий із подружжя. Це можливо лише за умов, коли судом встановлено що: договір був укладений другим із подружжя в інтересах сім'ї; те, що було одержано за договором, використано на її потреби.

Однак кредитний договір не належить до договорів, які передбачені в ст. 65 СК України, в якій йдеться про правочини щодо спільного майна подружжя. Це пояснюється тим, що укладення кредитного договору не стосується спільного майна подружжя. До того, як банк надасть кошти клієнтові, у останнього немає права власності на це майно, воно виникає лише після одержання грошей. Таким чином той з подружжя, хто укладає кредитний договір, не розпоряджається спільним майном подружжя, він стає учасником зобов'язальних, а не речових правовідносин.

Правовий режим майна, отриманого одним з подружжя за зобов'язаннями, залежить від тієї мети, за досягнення якої діяла ця особа. Таке правило закріплено в ч. 3 ст. 61 СК України: якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Якщо той з подружжя, який отримав майно за договором, діяв в спільних інтересах подружжя, то вважається, що отримане майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності.

Як встановлено судом та матеріалами справи, кредитний та іпотечний договори, договір купівлі-продажу квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 були укладені ОСОБА_3 26.06.2007 року, тобто до шлюбу між сторонами, що свідчить про те, що грошові кошти витрачалися не на придбання квартири, а на погашення кредиту.

З огляду на вище наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 та стягнення на її користь з ОСОБА_3 грошових коштів, які за згодою ОСОБА_11 витрачалися на погашення кредиту, який був укладений ОСОБА_3

Колегією суддів не приймаються до уваги доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що суд першої інстанціях не враховано, що квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, хоча і є особистою приватною власністю ОСОБА_7, однак була придбана відповідачем ОСОБА_6 за спільні сумісні кошти подружжя, оскільки кредит за неї вони погашали разом, оскільки вони спростовуються вище наведеним та висновками суду першої інстанції про відсутність правових підстав для їх задоволення.

Слід зауважити, що інших позовних вимог, за зустрічним позовом, позивачем не заявлено.

Отже, вирішуючи спір в оскаржуваній частині, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані, підтверджуються письмовими доказами та не спростовуються доводами апеляційної скарги.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 22 вересня 2017 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 11 травня 2018 року.

Головуючий:

Судді: