АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«08» травня 2018 року

м. Харків

справа № 2-3756/09

провадження № 22ц/790/2771/18

Апеляційний суд Харківської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В., (суддя-доповідач),

суддів - Бровченка І.О., Яцини В.Б.,

за участю секретаря - Асєєвої В.В.,

учасники справи:

заявник - Міжрайонний відділ державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області,

заінтересовані особи - ОСОБА_1, представник заінтересованої особи - ОСОБА_2, Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 16 березня 2018 рокув складі судді Іванової І.В.,

в с т а н о в и в:

У липні 2017 року Міжрайонний відділ державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області, заінтересовані особи: ОСОБА_1, Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» звернувся до суду з поданням про видачу дубліката виконавчого листа.

Подання мотивовано тим, що на виконанні у Жовтневому відділі державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції знаходилось на виконанні виконавче провадження ВП № 19485625 з примусового виконання виконавчого листа № 2-3756, виданого 19 березня 2010 року Жовтневим районним судом м. Харкова про стягнення з ОСОБА_1 грошових коштів в розмірі 1 195 964,64 грн. на користь Акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк».

Зазначив, що виконавче провадження завершено 29 грудня 2014 року у зв'язку з відсутністю у боржника майна, на яке можливо звернути стягнення.

Вказав, що 27 липня 2017 року до відділу від Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» надійшла скарга, в якій банк повідомив про те, що рішення суду не виконано, постанови про повернення виконавчого документа та самого виконавчого документа № 2-3756 стягувач не отримував.

Перевіркою журналів обліку виконавчих проваджень встановлено, що вказаний виконавчий документ при зміні особового складу Жовтневого відділу державної виконавчої служби м. Харкова Головного територіального управління юстиції Харківської області від одного державного виконавця до іншого не передавався.

Перевіркою журналів вихідної кореспонденції відділу встановлено, що вищезазначений виконавчий документ засобами поштового зв'язку не направлявся.

Вважав, що оригінал виконавчого листа по справі № 2-3756, виданий 19 березня 2010 року Жовтневим районним судом м. Харкова втрачено в ході виконавчих дій.

Просив видати дублікат виконавчого листа по справі № 2-3756, виданого 19 березня 2010 року Жовтневим районним судом м. Харкова, відповідно до якого необхідно стягнути з ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 1 195 964,64 грн. на користь Акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк».

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 16 березня 2018 року у задоволенні подання Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області про видачу дубліката виконавчого листа - відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, порушено та неправильно застосовано норми процесуального права.

Вважав, що суд не надав належної оцінки доказам у справі, не звернув уваги на те, що станом на день винесення оскаржуваної ухвали, виконавче провадження відновлено, питання щодо пропущення чи не пропущення строку пред'явлення є неактуальним, оскільки виконавче провадження відкрито, а виконавчий документ вважається прийнятим до виконання ще 28 травня 2010 року; що суд першої інстанції посилається на доказ про факт закінчення виконавчого провадження, якого не має.

07 травня 2018 року ОСОБА_1 через свого представника надала до суду відзив на апеляційну скаргу, в якій погодилась з ухвалою суду, а апеляційну скаргу вважала необгрунтованою.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення з'явившихся осіб, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» необхідно залишити без задоволення, ухвалу суду - залишити без змін.

Ухвала суду першої інстанції, з висновком якої погоджується судова колегія, мотивована тим, що державний виконавець не довів, що виконавчий лист втрачено в ході виконавчих дій.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Виконання судового рішення, відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2013 від 26 червня 2013 року по справі № 1-7/2013, є невід'ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд справи судом.

Стаття 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує право на справедливий судовий розгляд та закріплює принцип верховенства права, на якому будується демократичне суспільство, і найважливішу роль судової системи в здійсненні правосуддя. Проте, право на справедливий суд було б позбавлено сенсу, якщо б допускало невиконання остаточних судових рішень, які набрали законної сили.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини невід'ємною частиною «права на суд» та фундаментальним аспектом верховенства права є принцип правової визначеності (певності), який включає дотримання принципу остаточності судового рішення.

У розумінні практики Європейського суду частина 1 статті 6 Конвенції передбачає не лише доступ до правосуддя і встановлення порядку судового розгляду, а й гарантує виконання судових рішень з метою запобігання заподіяння шкоди одній із сторін.

У справі «Півень проти України» ЄСПЛ констатував порушення статті 6 Конвенції та зазначив, що невиконання судового рішення не може буде виправдано недоліками законодавства, які унеможливлюють його виконання. У цій справі Європейський суд дійшов висновку про відсутність у законодавстві України нормативної бази щодо завдань, покладених на органи виконавчої влади, і констатував порушення пункту 1 статті 6 Конвенції.

За змістом пункту 1 статті 6, статті 13 Конвенції, статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, порушено, має право на ефективний засіб правового захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відтак, невиконання судових рішень, які набрали законної сили, є неприпустимим і, виходячи з обставин цієї конкретної справи, не може бути виправданим.

Частиною 1 статті 18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 24 листопада 2009 року по справі № 2-3756/09 за позовом Акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, позов Акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк» задоволено, стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_4 на користь Акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк» суму заборгованості за кредитним договором № 0 від 23 березня 2007 року в розмірі 1 194 014,64 грн.; стягнуто з ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_4 на користь Акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк» витрати по сплаті судового збору в розмірі 1700,00 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 250,00 грн.; відстрочено виконання рішення до 30 листопада 2010 року.

На виконання вказаного рішення суду 19 березня 2010 року Жовтневим районним судом м. Харкова видано три виконавчих листи № 2-3756/09 щодо стягнення заборгованості з кожного відповідача.

Постановою державного виконавця Жовтневого відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції Кратом А.М. від 28 травня 2010 року відкрито виконавче провадження ВП № 19485625 за виконавчим листом № 2-3756, виданого Жовтневим районним судом м. Харкова 19 березня 2010 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк» боргу у сумі 1 195 964,64 грн.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 25 травня 2012 року замінено сторону виконавчого провадження з Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на його правонаступника Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» по виконанню виконавчих листів по справі № 2-3756/09, виданих 19 березня 2010 року Жовтневим районним судом м. Харкова про стягнення солідарного боргу з ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_4 за кредитним договором № 0 від 23 березня 2007 року в сумі 1 194 014,64 грн., судового збору в сумі 1700,00 грн. та витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в сумі 250,00 грн.

Постановою державного виконавця Жовтневого відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області Семенова Д.С. від 29 грудня 2014 року повернуто виконавчий документ стягувачу на підставі пункту 2 частини 1 статті 47 Закону України.

В суді першої інстанції державний виконавець підтвердив, що виконавче провадження було завершено. Однак, не міг пояснити, кому (Публічному акціонерному товариству «УкрСиббанк» або його правонаступнику Публічному акціонерному товариству «Дельта Банк») та на яку адресу відправлено копію постанови про повернення виконавчого документа з оригіналом виконавчого листа.

З довідки Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській областівбачається, що згідно відомостей Автоматизованої системи виконавчих проваджень, ВП - спецрозділ, на виконанні у Жовтневому відділі державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції знаходилось на виконанні виконавче провадження ВП № 19485625 з примусового виконання виконавчого листа № 2-3756/09, виданого 19 березня 2010 року Жовтневим районним судом м. Харкова про стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк» грошових коштів в розмірі 1 195 964,64 грн., яке завершено 29 грудня 2014 року з підстав, передбачених пунктом 2 частини 1 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції від 21 квітня 1999 року у зв'язку з відсутністю у боржника майна, на яке можливо звернути стягнення. В довідці також зазначено, що перевіркою журналів обліку виконавчих проваджень встановлено, що вказаний виконавчий документ при зміні особового складу Жовтневого відділу державної виконавчої служби м. Харкова Головного територіального управління юстиції Харківської області від одного державного виконавця до іншого не передавався; перевіркою журналів вихідної кореспонденції відділу встановлено, що вищезазначений виконавчий документ засобами поштового зв'язку не направлявся та оригінал виконавчого листа по справі № 2-3756/09, виданий 19 березня 2010 року Жовтневим районним судом м. Харкова втрачено в ході виконавчих дій.

Постановою державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області Семенова Д.С. від 12 лютого 2018 року в порушення вимог статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» скасовано постанову ВП № 19485625 від 29 грудня 2014 року про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 2 частини 1 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції від 21 квітня 1999 року при примусовому виконанні виконавчого листа № 2-3756/09, виданого 19 березня 2010 року Жовтневим районним судом м. Харкова.

Постановою державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області від 12 лютого 2018 року в порушення вимог статті 41 Закону України «Про виконавче провадження» відновлено виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 2-3756/09, виданого 19 березня 2010 року Жовтневим районним судом м. Харкова.

Так, із змісту статей 41, 74 Закону України «Про виконавче провадження» вбачається, що зазначені постанови можуть бути або визнанні судом незаконними або скасовані начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, а не державним виконавцем, тому посилання банку на те, що виконавче провадження відновлено, питання щодо пропущення чи не пропущення строку пред'явлення є неактуальним, оскільки виконавче провадження відкрито, тому подання державного виконавця необхідно задовольнити, є безпідставними та такими, що суперечать закону.

Підпунктом 17.4 пункту 17 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України передбачено, що до дня функціонування Єдиного державного реєстру виконавчих документів у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред'явлення виконавчого документа до виконання.

Матеріали справи свідчать про те, що постанову про повернення виконавчого документа ухвалено 29 грудня 2014 року.

На час ухвалення постанови строк пред'явлення виконавчого листа до виконавчої служби встановлено один рік.

З поданням про видачу дублікату виконавчого листа державний виконавець звернувся до суду у липні 2017 року, посилаючись на скаргу банку, проте відповідну скаргу ані до суду першої інстанції, ані до суду апеляційної інстанції не надав.

Частиною 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Проте, належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів того, що виконавчий лист втрачено під час здійснення виконавчих дій державним виконавцем не надано, оскільки виконавчі дії закінчились ще у грудні 2014 року після ухвалення постанови про повернення виконавчого документа.

Як вбачається з матеріалів справи в суді першої інстанції державний виконавець не спростував той факт, що копія постанови про повернення виконавчого документа разом з оригіналом виконавчого листа направлялась, однак не міг назвати адресанта, кому направлялись ці документи.

В суді апеляційної інстанції представник банку пояснив, що копію постанови про повернення виконавчого документа разом з оригіналом виконавчого листа банк не отримував. З заявою до суду про поновлення пропущеного строку та видачу дублікату виконавчого листа не звертався.

Враховуючи, що державний виконавець не довів, що виконавчий лист втрачено під час здійснення виконавчих дій, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо відмови державному виконавцю у задоволенні подання.

Оскільки ухвала суду відповідно до статті 367 ЦПК України переглядається за наявними в ній доказами та перевіряється її законність і обґрунтованість в межах доводів та вимог апеляційної скарги судова колегія вважає, що ухвалу суду необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - залишити без задоволення.

У зв'язку з чим розподіл судових витрат між учасниками справи відповідно до статті 141 ЦПК України не здійснюється.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст.ст.381-384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» - залишити без задоволення.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 16 березня 2018 року- залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді І.О. Бровченко

В.Б. Яцина

Повний текст постанови складено 10 травня 2018 року.