АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№22-ц/796/4101/2018 Головуючий в 1 інстанції - Гончарук В.П.
П О С Т А Н О ВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 травня 2018 року м.Київ

Апеляційний суд міста Києва у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді доповідача - Панченка М.М.

суддів - Волошиної В.М., Слюсар Т.А.

розглянувши в порядку письмового провадження справу за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_1, яка діє від імені та в інтересах ОСОБА_2, на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 26 березня 2018 року про зупинення провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до Київської міської ради, третя особа - ОСОБА_3, про визнання права власності на майно в порядку спадкування,-

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Дніпровського районного суду м. Києва перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до Київської міської ради, третя особа - ОСОБА_3, про визнання права власності на майно в порядку спадкування.

В ході розгляду указаної справи, представником третьої особи - ОСОБА_3 заявлено клопотання про зупинення провадження у справі до закінчення касаційного та апеляційного проваджень за скаргами ОСОБА_3 та набрання законної сили рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 16.05.2017 року по цивільній справі №755/18426/16-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім'єю, визнання права на спадкування за законом та визнання права власності на спадкове майно.

Заявник посилався на те, що факти та обставини встановлені в межах розгляду цивільної справи №755/18426/16-ц можуть вплинути на розгляд даної справи.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 26 березня 2018 року зазначене клопотання задоволено, а провадження у справі зупинено до розгляду касаційної скарги ОСОБА_3 на ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 14 липня 2017 року, якою визнано неподаною та повернуто заявнику апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 16.05.2017 року у справі №755/18426/16-ц.

В поданій апеляційній скарзі представник позивача просить зазначену ухвалу скасувати, як ухвалену з порушенням норм процесуального права, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду. Скаржник послався на те, що в даному випадку відсутня ознака неможливості розгляду даної цивільної справи до розгляду Верховним Судом зазначеної вище касаційної скарги. Крім того, зазначав, що в межах даного провадження суд не позбавлений можливості встановити ті факти та обставини, які підлягають встановленню у справі №755/18426/16-ц. Також, скаржник послався на те, що дана цивільна справа перебуває на розгляді в суді першої інстанції понад встановлені процесуальним законом строки, що порушує права позивача на своєчасний та ефективний розгляд справи.

В порядку п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Таким чином, справа підлягає розгляду Апеляційним судом міста Києва.

На підставі ч. 13 ст. 7 та ст. 369 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без проведення судового засідання та повідомлення учасників процесу про розгляд справи.

Заслухавши доповідь судді Панченка М.М., з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги, з таких підстав.

Так, встановлено, що на розгляді в Дніпровському районному суді м. Києва перебуває дана цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до Київської міської ради, третя особа - ОСОБА_3, про визнання права власності на майно в порядку спадкування.

При цьому, предметом спору є квартира АДРЕСА_1, яка складає масу спадкового майна, що залишилося після смерті діда позивача - ОСОБА_4.

Також, встановлено, що у провадженні Дніпровського районного суду м. Києва перебувала цивільна справа №755/18426/16-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім'єю разом зі спадкодавцем, визнання права на спадкування за законом та визнання права власності на спадкове майно(квартиру АДРЕСА_1).

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 16 травня 2017 року у задоволенні позову відмовлено у повному обсязі.

Не погодившись з таким судовим рішенням, позивач за указаним позовом подала апеляційну скаргу, яка ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 14 липня 2017 року визнана неподаною та повернута заявникові.

Не погодившись з таким судовим рішенням, позивач оскаржила його в касаційному порядку. Касаційна скарга, до розгляду якої представник третьої особи в даній справі просив зупинити провадження, на даний момент перебуває в провадженні Верховного Суду.

Зупиняючи провадження у даній справі, суд виходив з того, що позовну заяву ОСОБА_2 неможливо розглянути без попереднього вирішення питання щодо встановлення факту проживання ОСОБА_3 зі спадкодавцем однією сім'єю в межах розгляду справи №755/18426/16-ц, а тому провадження підлягає зупиненню до розгляду касаційної скарги ОСОБА_3.

Проте, колегія суддів з таким висновком погодитися не може.

Так, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України, суд зобов'язаний зупинити провадження у справі у разі об'єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об'єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Таким чином, єдиною підставою для зупинення провадження у справі до вирішення іншої судової справи є неможливість її розгляду без встановлення певних обставин в іншому провадженні.

Разом з тим, в даному випадку судом зупинено провадження до розгляду касаційної скарги ОСОБА_3 не на рішення суду по суті, а на ухвалу суду апеляційної інстанції про повернення апеляційної скарги заявнику. Тобто, в межах касаційного провадження, до закінчення якого зупинено провадження в даній справі, встановлюється лише факт відповідності апеляційної скарги вимогам процесуального закону та не вирішуються питання та обставини щодо встановлення факту проживання ОСОБА_3 однією сім'єю зі спадкодавцем або будь-які інші обставини, які можуть вплинути на результат розгляду даного спору.

Крім того, за змістом п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України суд зупиняє провадження у справі до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі. Суд першої інстанції, зупиняючи провадження у справі, виходив з того, що рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 16 травня 2017 року не переглядалося по суті в апеляційному порядку, а отже, не набрало законної сили. Проте, згідно ч. 2 ст. 273 ЦПК України, у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду

Тобто, в даному випадку наявне рішення суду по іншій цивільній справі, яке вже набрало законної сили та яким встановлено відповідні обставини.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 16 травня 2017 року оскаржувалося ОСОБА_3 в апеляційному порядку лише в частині вимог про встановлення факту проживання однією сім'єю зі спадкодавцем. Суд не вважає, що оцінка відповідним обставинам та фактам не може бути об'єктивно надана в межах розгляду даної справи про визнання права власності на спадкове майно.

Таким чином, враховуючи викладене вище, слід дійти висновку про те, що в даному випадку відсутня ознака неможливості розгляду даної справи до набрання чинності рішенням суду в цивільній справі №755/18426/16-ц.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

За змістом положень ст. 210 ЦПК України, суд має розпочати розгляд справи по суті не пізніше ніж через шістдесят днів з дня відкриття провадження у справі, а у випадку продовження строку підготовчого провадження - не пізніше наступного дня з дня закінчення такого строку.

Суд розглядає справу по суті протягом тридцяти днів з дня початку розгляду справи по суті.

Провадження у справі на стадії її розгляду по суті зупиняється тільки з підстав, встановлених пунктами 1-3 частини першої статті 251 та пунктами 1-3 частини першої статті 252 цього Кодексу.

З матеріалів справи слідує, що на момент зупинення провадження у даній справі, вже було розпочато розгляд справи по суті.

Таким чином, зупинення провадження у справі до розгляду іншої судової справи, тобто на підставі, п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України, в даному випадку суперечить вимогам процесуального закону.

Також, відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Межі зупинення провадження у справі не повинні призводити до зменшення розумного строку розгляду справи.

Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі.

Зупинення провадження у справі не може суперечити принципу ефективності судового процесу, направленого на недопущення затягування розгляду справи.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України, зокрема, під час розгляду цивільних справ №6-1367цс15 та №6-1957цс16.

Таким чином, з огляду на викладене вище, суд приходить до висновку про скасування оскаржуваної ухвали, оскільки остання постановлена з порушенням вимог процесуального законодавства, та направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права.

Керуючись ст.ст.7,369,374, 379 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_1, яка діє від імені та в інтересах ОСОБА_2, задовольнити.

Скасувати ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 26 березня 2018 року, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач:

Судді: