ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2018 року

м.Суми

Справа №583/2605/17

Номер провадження 22-ц/788/850/18

Апеляційний суд Сумської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),

суддів - Біляєвої О. М. , Кононенко О. Ю.

за участю секретаря судового засідання - Новікової А.С.,

сторони:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - Приватне сільськогосподарське підприємство Агрофірма «ДЕСНА»,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Сумської області в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Приватного сільськогосподарського підприємства Агрофірма «ДЕСНА»

на рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 16 березня 2018 року в складі судді Сидоренка Р.В., ухвалене у м. Охтирка, повний текст якого складено 16 березня 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

20 вересня 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що вона є власником земельної ділянки, загальною площею 3,48 га, яка розташована на території Грінченківської сільської ради Охтирського району Сумської області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. 01 лютого 2009 року між ОСОБА_1та Приватним сільськогосподарським підприємством Агрофірмою «ДЕСНА» (далі - ПСП Агрофірма «ДЕСНА») укладено договір оренди землі, на підставі якого дана земельна ділянка була передана відповідачу. Однак, порушуючи умови договору та земельне законодавство України, а сааме ст. 22 Земельного кодексу України, відповідач не виконав обовязок щодо розроблення проекту землеустрою, що забезпечує еколого-економічне обґрунтування сівозміни та впорядкування угідь щодо земельної ділянки, не сплатив орендну плату, яка за період з 2009 по 2016 роки складає 13401,91 грн. Враховуючи неналежне виконання орендарем взятих зобовязань, а також те, що протиправна бездіяльність відповідача загрожує збереженню стану орендованої земельної ділянки, просила розірвати договір оренди землі, стягнути заборгованість по орендній платі з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення, що складає 19943,39 грн., три відсотки річних від простроченої суми в розмірі 3216,46 грн.

Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 16 березня 2018 року розірвано договір оренди землі, укладений між ОСОБА_1 та ПСП Агрофірмою «ДЕСНА» 01 лютого 2009 року, зареєстрований в Охтирському районному реєстраційному відділі Сумської регіональної філії ДП «Центр Державного земельного кадастру при Держкомземі України» про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 28 липня 2011 року № 01833.

Стягнуто з ПСП Агрофірма «ДЕСНА» на користь ОСОБА_1 заборгованість з орендної плати 13401,91 грн., 10887,59 грн. в рахунок відшкодування інфляційних збитків, 1416,63 грн. та 640 грн. в рахунок відшкодування судових витрат, а всього стягнуто 26346, 13 грн.

В апеляційній скарзі ПСП Агрофірма «ДЕСНА», посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, неповне встановлення обставин, які мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивачем не надано жодних підтверджень чи будь-яких доказів того, що відповідачем якимось чином заперечувалось його право на отримання орендної плати чи вчинялись які - небудь перешкоди в його намірах отримати належні йому виплати, а також будь-яке підтвердження свого наміру у отриманні належних йому виплат.

Вказує, що відповідачем були вжиті заходи по залагодженню спору, в тому числі, як вимушений захід, було здійснено поштовий переказ коштів на домашню адресу позивача з огляду на його не бажання отримувати кошти від відповідача.

Крім того, суд першої інстанції не застосував строки позовної давності в три роки.

Відповідно до п. 3 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Пунктом 8 частини першої розділу ХІІІ «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України, в редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року, також визначено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача - ОСОБА_2, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте, зазначеним вимогам закону рішення суду відповідає не в повній мірі.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 на підставі державного акту на право приватної власності на землю, серії РЗ № 726748 від 30 серпня 2002 року належить земельна ділянка площею 3,48 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Грінченківської сільської ради Охтирського району Сумської області (а.с. 9).

01 лютого 2009 року між ОСОБА_1 та ПСП Агрофірмою «ДЕСНА» був укладений договір оренди вказаної земельної ділянки строком на 10 років, який 28 липня 2011 року був зареєстрований у Охтирському районному реєстраційному відділі Сумської регіональної філії ДП «Центр Державного земельного кадастру при Держкомземі України за № 01833 (а.с. 6-8).

Відповідно до п.п. 9-12 укладеного між сторонами договору орендна плата вноситься орендарем у формі та розмірі 1338,82 грн., що становить 3% від грошової оцінки, в тому числі: грошова, натуральна чи відробіткова - за погодженням сторін. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексації. Орендна плата вноситься щорічно до закінчення календарного року. Передача продукції та надання послуг в рахунок орендної плати оформляється відповідними актами.

Пунктом 36 договору оренди землі передбачено, що його дія припиняється шляхом розірвання за: взаємною згодою сторін; рішенням суду на вимогу однієї із сторін унаслідок невиконання другою стороною обов'язків, передбачених договором та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом.

Рішення суду першої інстанції про задоволення позову ОСОБА_1 мотивоване тим, що оскільки суду не надано належних та допустимих доказів того, що позивачу вчасно та в повному обсязі виплачувалася орендна плата, або того, що відповідач намагався вчасно виконати свій обовязок по сплаті орендної плати, місцевий суд дійшов висновку, що права та законні інтереси позивача порушені, в звязку з чим договір оренди підлягає розірванню, а також підлягає стягненню заборгованість по орендній платі з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення та 3% річних від простроченої суми.

З такими висновками суду колегія суддів повністю погодитись не може, виходячи з наступного.

Вичерпний перелік підстав для припинення та примусового припинення права користування земельною ділянкою, що не підлягає розширеному тлумаченню, визначений ст.ст. 141, 143 ЗК України.

Зокрема, п.п. «г», «ґ» та «д» ст. 141 ЗК України передбачені підстави припинення права користування земельною ділянкою, пов'язані з порушенням землекористувачами норм земельного законодавства України.

Згідно з п. «г» ч. 1 ст. 141 ЗК України підставою для припинення права користування земельною ділянкою є використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам.

З аналізу вказаної норми закону слідує, що підставою для розірвання договору оренди землі є саме факт використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам, а не наявність обставин, які можуть призвести до цього.

До використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам, можна віднести, зокрема, невикористання прогресивних технологій, порушення технологічних режимів застосування мінеральних та органічних добрив, заростання сільськогосподарських угідь чагарниками, забруднення земель відходами виробництва, хімічними та радіоактивними речовинами, випадки використання земельних ділянок способами, які ведуть до зниження родючості ґрунтів, а також погіршення екологічної обстановки, що призвело до зменшення врожайності сільськогосподарських культур відносно кадастрових оцінок.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за звернення особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Проте, у порушення вказаних вимог процесуального закону позивачем під час розгляду справи в суді першої інстанції не надано доказів на підтвердження факту використання її земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам, зниження родючості землі, тощо.

Вирішуючи спір в частині заявлених ОСОБА_1 позовних вимог про розірвання договору оренди землі з підстав систематичної несплати відповідачем орендної плати, суд першої інстанції вважав доведеними ці вимоги, колегія суддів апеляційного суду з даним висновком суду повністю погоджується з наступних підстав.

Згідно зі ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

За змістом ст. 21 Закону України «Про оренду землі» розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України). Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

Згідно з п. «д» ч. 1 ст. 141 ЗК України підставою припинення права користування земельною ділянкою, зокрема, є систематична несплата орендної плати.

Таким чином, в розумінні вищевказаної норми підставою для розірвання договору оренди може бути лише систематична несплата орендної плати.

Проте, з матеріалів справи вбачається та оригіналом платіжного доручення № 997 від 13 листопада 2017 року підтверджується, що ПСП Агрофірма «ДЕСНА» перерахувала позивачу кошти за оренду земельного пая в сумі 13090,56 грн.(а.с. 60). Ці обставини підтвержуються також такими документами: оригінал списків згрупованих поштових переказів орендної плати разом з оригіналами фіскальних чеків ПАТ «Укрпошта», з яких вбачається, що орендна плата була перерахована на домашню адресу позивача за 2012 рік в сумі 1170,36 грн. (а.с. 61), за 2013 рік - 1176,16 грн. (а.с. 62), за 2014 рік - 1459,39 грн. (а.с. 63), за 2015 рік - 1673,04 грн. (а.с. 64), за 2016 рік - 1245,21 грн. (а.с. 65). Від отримання даних коштів позивач на час розгляду справи відмовився.

Тобто, свій обовязок по сплаті орендної плати відповідач намагався виконати лише після предявлення позову позивачем. Доказів про те, що орендна плата ним сплачена у строки, передбачені договором, відповідачем не доведено.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 ЦК).

Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

На підставі ст. 267 ЦК України сплив позовної давності є підставою для відмови у позові.

ПСП Агрофірма «ДЕСНА» в тексті заперечення від 14 грудня 2017 року посилалася на те, що вимоги про стягнення заборгованості з орендної плати за період з 2009 року по 2013 рік заявлені за межами строків позовної давності, а тому просив застосувати строк позовної давності до даних вимог (а.с. 25).

Приймаючи до уваги наведене, колегія суддів вважає за можливе задовольнити заяву відповідача про застосування строків позовної давності до вимог про стягнення заборгованості з орендної плати. Висновок суду про відсутність заяви відповідача про застосування строків позовної давності є необґрунтованим.

Позивач знав про нарахування йому відповідачем орендної плати, починаючи з 2009 року, проте з позовом звернувся лише в 2017 році.

За таких обставин, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню заборгованість по орендній платі в межах трьох років за період з 2014 року по 2016 рік включно, яка складає 6761,81 грн., при цьому: за 2014 рік - 1338,82 грн. х 124,9% = 1672,19 грн., за 2015 рік - 1672,19 грн. х 143,3% = 2396,24 грн., за 2016 рік - 2396,24 грн. х 112,4% = 2693,38 грн., 3% річних за період з 2014 року по 2016 рік включно в сумі 267,94 грн., при цьому: за 2014 рік - 136,45 грн. (1672,19 х 2,72 х 3%); за 2015 рік - 98,99 грн. (2396,24 х 1,72 х 3%); за 2016 рік - 32,50 грн. (2693,38 х 0,72 х 3%) та інфляційні збитки з 2014 року по 2016 рік включно в сумі 2142,50 грн., при цьому: за 2014 рік - 1295,92 грн. (1672,19 х 143,3% х 112,4% х 110,2% - 1672,19); за 2015 рік - 571,86 грн. (2396,24 х 112,4% х 110,2% - 2396,24); за 2016 рік - 274,72 грн. (2693,38 х 110,2% - 2693,38).

Зазначені вище розрахунки відповідачем не спростовані.

В іншій частині даних вимог в задоволенні позову слід відмовити у звязку з пропуском строків позовної давності.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. п. 1, 2, 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині вирішення вимог про стягнення заборгованості по орендній платі, інфляційних збитків та 3% річних та розподілу судових витрат на підставі п. п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову та новий розподіл судових витрат.

На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції в сумі 160,57 грн., а з позивача на користь відповідача 1438,27 грн. судового збору за апеляційний перегляд, враховуючи часткове задоволення позову і апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381 - 384, 390 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного сільськогосподарського підприємства Агрофірма «ДЕСНА» задовольнити частково.

Рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 16 березня 2018 року в частині вирішення вимог про стягнення заборгованості з орендної плати скасувати і прийняти в цій частині постанову.

Позов ОСОБА_1 про стягнення заборгованості з орендної плати задовольнити частково.

Стягнути з Приватного сільськогосподарського підприємства Агрофірма «ДЕСНА» на користь ОСОБА_1 за період з 2014 року по 2016 рік включно заборгованість по орендній платі в сумі 6761 грн. 81 коп., три проценти річних в сумі 267 грн. 94 коп. та інфляційні збитки в сумі 2142 грн. 50 коп.

В задоволенні решти вимог ОСОБА_1 відмовити.

Стягнути з Приватного сільськогосподарського підприємства Агрофірма «ДЕСНА» на користь ОСОБА_1 компенсацію судового збору у розмірі 160 грн. 57 коп. за розгляд справи в суді першої інстанції.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного сільськогосподарського підприємства Агрофірма «ДЕСНА» судовий збір за перегляд справи в суді апеляційної інстанції в сумі 1438 грн. 27 коп.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий - В.І. Криворотенко

Судді: О.М. Біляєва

ОСОБА_3