АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2018 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого Варенко О.П.,

суддів Городничої В.С., Лаченкової О.В.,

за участю секретаря Василенко М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 08 грудня 2017 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, про визнання права спільної сумісної власності на майно та за обєднаним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_6, треті особи: приватний нотаріус Дніпропетровського нотаріального округу ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_4, про визнання договорів купівлі-продажу домоволодіння та земельної ділянки недійсними,

В С Т А Н О В И Л А:

В жовтні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом про визнання права спільної сумісної власності на майно, посилаючись на те, що з 1991 року він проживав з ОСОБА_3 однією сімєю, вели спільне господарство, разом виховували її дітей. В період ведення спільного господарства вони побудували будинок з господарськими спорудами по вул.Благоєва, 9а в м.Дніпрі та приватизували земельну ділянку за цією ж адресою, площею 624 кв.м. Будівництво вони закінчили в 1994 році, будинок зареєстрували за відповідачем, 13 грудня 1994 року він зареєстрував у ньому своє місце проживання. За таких обставин просив суд визнати за ним та відповідачем право спільної сумісної власності на домоволодіння, яке складається з житлового будинку літ.А-2, площею 255,7 кв.м., сараю літ.В, навісу літ.Б, вольєру літ.Г, сараїв літ.Д, Е, З, навісу літ.И, споруд поз.1-7 та на земельну ділянку, площею 624 кв.м., кадастровий номер :02:345:0001, розташовані по вул.Благоєва, буд.9а в м.Дніпрі, а також на будинок загальною площею 160,8 кв.м., житловою площею 86,6 кв.м.

Разом з цим позовом судом обєднано в спільне провадження позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_6, треті особи - приватний нотаріус Дніпропетровського нотаріального округу ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_4, про визнання договорів купівлі-продажу домоволодіння та земельної ділянки, які розташовані за адресою вул.Благоєва, 9а у м. Дніпрі, недійсними. В обґрунтування цих позовних вимог позивач посилався на те, що він з відповідачем ОСОБА_3 в період ведення спільного господарства за спільні кошти збудували домоволодіння, розташоване по вул.Благоєва, буд.9а в м.Дніпрі, яке складається з житлового будинку літ.А-2, площею 255,7 кв.м, сараю літ.В, навісу літ.Б, вольєру літ.Г, сараїв літ.Д, Е, З, навісу літ.И, споруд поз.1-7 та придбали земельну ділянку, площею 624 кв.м, кадастровий номер :02:345:0001, за цією ж адресою.

В 2009 році він сумісно з відповідачем взяли в борг у ОСОБА_9 грошові кошти у розмірі 20 000 доларів США.

В обумовлений строк він та відповідач не змогли повернути борг ОСОБА_9, який наполягав на поверненні боргу та процентів за користування боргом. В подальшому, під психологічним впливом на ОСОБА_3, ОСОБА_9 вимагав переоформити домоволодіння по вул. Благоєва, 9а у м. Дніпропетровську на свого сина ОСОБА_6 При цьому було обіцяно подружжю, що зростання відсотків припиниться та після переоформлення домоволодіння буде продаватись спільно для повного розрахунку з боргами. Він був категорично проти переоформлення домоволодіння на ОСОБА_6, але в подальшому йому стало відомо, що відповідач, під впливом тяжких обставин 25.11.2011 року уклала договори купівлі-продажу домоволодіння та земельної ділянки з ОСОБА_6, без його згоди. В цих договорах зазначено, що майно являється особистою власністю ОСОБА_3, що не відповідає дійсності. Спірне майно вони з ОСОБА_3 набули сумісно під час спільного проживання однією сімєю та за спільні кошти подружжя. Факт проживання однією сімєю та знаходження у шлюбних відносинах його та ОСОБА_3 встановлено рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 01.10.2013 року, яке набрало законної сили. Укладання ОСОБА_3 договорів купівлі-продажу грубо порушують його права та інтереси, як співвласника спірного майна. Позивач просив визнати договори купівлі-продажу домоволодіння, яке складається з житлового будинку літ.А-2, площею 255,7 кв.м, сараю літ.В, навісу літ.Б, вольєру літ.Г, сараїв літ.Д, Е, З, навісу літ.И, споруд поз.1-7, та земельної ділянки, площею 624 кв.м, кадастровий номер :02:345:0001, розташованих по вул.Благоєва, 9-а у м. Дніпропетровську та укладених 25.11.2011 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_6, недійсними.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 08 грудня 2017 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням, ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги.

В своїй апеляційній скарзі позивач посилається на те, що він та ОСОБА_3 перебували у фактичних шлюбних відносинах, спірний будинок по вул.Благоєва, 9а в м.Дніпропетровську вони будували з ОСОБА_3 спільно, проживали в ньому, вели спільне господарство та приватизували земельну ділянку, на якій знаходився будинок. Однак під впливом тяжких обставин ОСОБА_3 без його згоди та відома продала зазначений будинок та земельну ділянку ОСОБА_9, тому такий договір має бути визнаний недійсним.

Вислухавши учасників процесу, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житловий будинок від 18.11.1997 року, ОСОБА_3 є власником в цілому житлового будинку по вул.Благоєва, 9а в м.Дніпрі на підставі рішення виконавчого комітету Бабушкінської районної ради народних депутатів від 22.08.1997 року № 492 та 19.09.1997 року. Це свідоцтво було видано замість договору купівлі-продажу від 11.12.1992 року.

Згідно державному акту на право приватної власності на землю Серії ДП № 2009, ОСОБА_3 є власником земельної ділянки, площею 0,0624 га за адресою: м.Дніпро, вул.Благоєва, 9а на підставі безоплатної передачі у власність за рішенням виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради народних депутатів від 22.01.98 р. № 130.

01 жовтня 2013 року Бабушкінським районним судом м.Дніпропетровська винесено рішення в справі № 200/1147/13ц, яким встановлено факт проживання однією сімєю без укладення шлюбу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з березня 1991 року.

Відповідно до рішення виконавчого комітету Бабушкінської районної ради народних депутатів м. Дніпропетровська Дніпропетровської області від 26.06.1992 року № 876/1, за заявою ОСОБА_3, їй було передано у власність квартиру Ѕ по вул.Благоєва, 9 у м. Дніпропетровську (том І, а.с.111).

В довідці від 26.01.1993 року, виданій виконавчим комітетом Бабушкінської районної ради народних депутатів м. Дніпропетровська Дніпропетровської області Житлово-експлуатаційним обєднанням, зазначено, що ОСОБА_3 продано квартири 1,2,3 по вул.Благоєва, 9 у м. Дніпропетровську та ЖЕО района не заперечує проти будівництва будинку по вул.Благоєва,9, замість існуючого аварійного (том І, а.с.110).

Позивач суду не надав доказів, які підтверджують створення сторонами домоволодіння по вул.Благоєва, 9а у м.Дніпрі внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обовязків.

ОСОБА_3 набула право власності на спірну земельну ділянку на підставі безоплатної передачі у власність за рішенням виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради народних депутатів від 22.01.98 р. №130, що є її особистою приватною власністю.

Відповідно до договору купівлі-продажу нерухомого майна, посвідченому приватним нотаріусом ДМНО ОСОБА_7 від 25.11.2011 року, укладеному між ОСОБА_3 та ОСОБА_6, ОСОБА_3 продала, а ОСОБА_6 купив домоволодіння, яке знаходиться за адресою м. Дніпро, вул.Благоєва, 9а та складається з літ.А-2, площею 255,7 кв.м., сараю літ.В, навісу літ.Б, вольєру літ.Г, сараїв літ.Д, Е, З, навісу літ.И, споруд поз.1-7.

Відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки, площею 624 кв.м, кадастровий номер :02:345:0001, розташованої по вул.Благоєва, буд.9а в м.Дніпрі, посвідченому приватним нотаріусом ДМНО ОСОБА_7 від 25.11.2011 року, укладеному між ОСОБА_3 та ОСОБА_6, ОСОБА_3 продала, а ОСОБА_6 купив земельну ділянку.

Відповідно до заяв ОСОБА_2 від 06.11.2008 року та ОСОБА_3 від 25.11.2011 року, які адресовані приватному нотаріусу ДМНО ОСОБА_7 зазначено, що ані ОСОБА_2, ані ОСОБА_3 не має чоловіка і дружини. В заяві ОСОБА_3 додатково зазначено, що майно, яке є предметом цього договору не є спільною сумісною власністю (том ІІ, а.с.44,45).

На час розгляду даної справи власниками спірного майна є ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Встановивши вищезазначені обставини, суд першої інстанції, керуючись ст.ст.203, 215, 368, 392 ЦК України, ст.ст.57, 60 СК України, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам чинного законодавства та підтверджується матеріалами справи.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що він разом з ОСОБА_3 перебували у фактичних шлюбних відносинах, вели спільне господарство та спільно будували спірний будинок по вул.Благоєва, 9а в м.Дніпропетровську, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки відповідно до ст.17 Закону України «Про власність», який діяв на час стровення спірного будинку, майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. У п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 29 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» судам роз'яснено, що розглядаючи позови, пов'язані з спільною власністю громадян, суди повинні виходити із того, що відповідно до чинного законодавства спільною власністю є не лише майно, нажите подружжям за час шлюбу (ст. 16 Закону України «Про власність», ст. 22 КпШС України), а й майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об'єдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю (п. п. 1, 2 ст. 17, ст. 18 Закону України «Про власність»), тощо.

Отже, майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об'єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб, як сім'ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об'єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету; 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними.

У зв'язку з цим суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім'єю, слід установити не лише обставини щодо факту спільного проживання сторін у справі, а й ті обставини, що спірне майно було придбане сторонами внаслідок спільної праці.

Тобто віднесення майна до обєктів права спільної сумісної власності визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, а й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна, в той час як матеріали справи не містять доказів на підтвердження участі ОСОБА_2 у набутті спірного будинку, право власності на який було зареєстровано за ОСОБА_3

Посилання апелянта на те, що ОСОБА_3 без його згоди продала спірний будинок, відхиляються колегією суддів з вищевикладених підстав та з тих підстав, що позивач та ОСОБА_3 у посвідчених нотаріусом ОСОБА_7 06 листопада 2008 року та 25.11.2011 року заявах зазначили, що майно, яке було предметом договору купівлі-продажу не є спільною сумісною власністю, та що ні ОСОБА_3, ані ОСОБА_2 не перебувають у шлюбі (том ІІ, а.с.44,45).

Таким чином відсутність згоди ОСОБА_2 на укладення договору купівлі -продажу майна, що зареєстровано на праві власності за ОСОБА_3, не є підставою для визнання такого правочину недійсним.

Крім того права особи, яка вважає себе власником майна, не підлягають захисту шляхом задоволення позову до набувача з використанням правового механізму, установленого статями 215, 216 ЦК України. Такий спосіб захисту можливий лише шляхом подання віндикаційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені статтею 388 ЦК України, які дають право витребувати в набувача це майно.

Інші доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права при розгляді справи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки не вливають на правильне по суті рішення суду та не є підставою для його скасування в розумінні ст.376 ЦПК України.

Ухвалою суду від 02 квітня 2018 року було відстрочено апелянту сплату судового збору за подання апеляційної скарги на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 08 грудня 2017 року до ухвалення судом апеляційної інстанції судового рішення у справі, в звязку з чим з ОСОБА_2 в дохід держави підлягає стягненню сума судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 5142,40 грн., відповідно до ст.141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 08 грудня 2017 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави суму судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 5142,40 грн., сплата якої була відстрочена до

ухвалення судового рішення у справі.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: О.П.Варенко

Судді: В.С.Городнича

ОСОБА_10