Справа № 135/385/18
Провадження № 2/135/165/18
11.05.2018 року м. Ладижин
Ладижинський міський суд Вінницької області в складі:
головуючого судді Патраманського І.О.,
судового засідання Масняк О.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, у залі суду, у м. Ладижин Вінницької області, цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про захист права власності, шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування житловим будинком, -
Позивач звернувся в суд з цим позовом і просив визнати ОСОБА_3 та ОСОБА_4 такими, що втратили право користування будинком АДРЕСА_1, посилаючись на те, що він являється власником даного будинку, а відповідачі більше 8 років, без поважних причин не проживають у ньому, чим перешкоджають йому в здійсненні права користування та розпорядження даним майном.
Позивач у судове засідання не з'явився, однак на адресу суду від нього надійшла заява, у якій він просить розглядати справу за його відсутності, заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, позов просить задовольнити, проти постановлення заочного рішення не заперечував.
Заяви про відкладення розгляду справи, або розгляду справи за їх відсутності до суду не направляли, відзиву не подавали.
Відповідно до ч. 4 ст. 223, п. 1 ч. 1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалося.
Вивчивши та дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно ч. 2 ст. 319 ЦК України, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
За вимогами ч.2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розширення повноважень органів місцевого самоврядування та оптимізації надання адміністративних послуг» внесено відповідні зміни до ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» та визначено, що органами реєстрації є виконавчий орган сільської, селищної або міської ради, сільський голова (у разі якщо відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено), що здійснює реєстрацію, зняття з реєстрації місця проживання особи на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради.
Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, свідоцтва про смерть.
Пунктом 1 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» визначено, що відповідно до статті 41 Конституції України та пункту 2 частини першої, статті 3 статті 321 ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом.
У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 являється власником будинку АДРЕСА_1 Відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_3 зареєстровані в даному будинку, однак більше року в ньому не проживають.
Дані факти підтверджуються сукупністю доказів, що не викликають сумнівів у своїй достовірності та допустимості.
Із договору дарування № 2774 від 15.12.2006 року, посвідченого державним нотаріусом Тростянецької державної нотаріальної контори та витягу від 11.01.2007 року, виданого КП «Тульчинське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» видно, що ОСОБА_2 є власником житлового будинку АДРЕСА_1.
Із письмових пояснень ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 видно, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в будинку АДРЕСА_1 не проживають більше 8 років.
Ці факти та докази суд приймає до уваги, так як вони зібрані з дотриманням вимог законів і не суперечать один одному.
Враховуючи те, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 втратили право користування житловим будинком, оскільки не проживали у ній понад один рік без поважних причин, суд вважає за необхідне позов задовольнити.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь позивача 704,80 грн. судового збору.
На підставі ст. ст. 4, 7, 18, 141,223, 247, 258, 259, 265, 268, 273, 280, 352, 354, 355 ЦПК України, керуючись ст. ст. 15, 319, 391, 405 ЦК України, ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», суд -
Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про захист права власності, шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування житловим будинокм - задовольнити.
Усунути перешкоди ОСОБА_2 в користуванні будинком АДРЕСА_1, який належить йому на праві власності, шляхом визнання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 такими, що втратили право користування будинком АДРЕСА_1.
Стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 судовий збір у сумі 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення (ч.1 ст.354, ст.355 ЦПК України).
Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України (в редакції закону №2147-VIII від 3 жовтня 2017 року) апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду (ч.ч.1, 2 ст.273 ЦПК України).

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення (п.1 ч.2 ст.354 ЦПК України).

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин (ч.3 ст.354 ЦПК України).

Відповідачу, який не з'явився в судове засідання, направляється копія заочного рішення в порядку, передбаченому ст.272 ЦПК України (ст.283 ЦПК України).

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин (ст.284 ЦПК України).

Заява про перегляд заочного рішення повинна бути подана у письмовій формі (ч.1 ст.285 ЦПК України).

Повний текст рішення виготовлено «11».05.2018 року.

Суддя