АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА

Апеляційне провадження Доповідач Ратнікова В.М.
№ 22-ц/796/4777/2018
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
31 травня 2018 року Апеляційний суд міста Києва у складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ
головуючого судді - Ратнікової В.М.
суддів - Невідомої Т.О.
- Борисової О.В.
при секретарі - Куркіній І.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 на рішення Подільського районного суду м. Києва від 16 листопада 2015 року, ухвалене під головуванням судді Зарицької Ю.Л., у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Військової частини НОМЕР_1 про стягнення коштів, -
в с т а н о в и в :
02 лютого 2015 року ОСОБА_2 звернувся до Подільського районного суду м. Києва з позовом до військової частини НОМЕР_1 , просив суд, з врахуванням уточнених позовних вимог, стягнути з військової частини НОМЕР_1 на його користь суму інфляційних втрат за час просрочення виплати відповідачем одноразової грошової допомоги у розмірі 250 632,00 грн. з 01.11.14 року по 13.11.14 року у розмірі 2063,54 грн. та три відсотки річних за цей же період у розмірі 267 грн. 80 коп.
В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 17.01.13 року постанову Подільського районного суду м. Києва від 07.11.12 року було скасовано та задоволено його адміністративний позов, зобов`язано військову частину НОМЕР_1 провести перерахунок та виплату йому одноразової грошової допомоги. На виконання вказаного рішення суду відповідачем 02 квітня 2014 року було проведено нарахування грошової допомоги у розмірі 250 632,00 грн. Проте, виплата вказаної допомоги йому здійснена не була. Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 12 листопада 2014 року з військової частини НОМЕР_1 на його користь було стягнуто інфляційне збільшення суми боргу у розмірі 49 625,14 грн., три відсотки річних у розмірі 7 518,96 грн., а всього - 57 144,10 грн. за період невиконання грошового зобов`язання з 01.02.2013 року по 31.10.2014 року. Виплата грошової допомоги фактично була здійснена відповідачем 14.11.2014 року, а тому новий період затримки виконання грошового зобов`язання визначений з 01.11.2014 року по 13.11.2014 року і становить 13 днів. Просив його вимоги задовольнити.
Представником Військової частини НОМЕР_1 було подано заперечення на позов, в якому він просив в задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що військовою частиною НОМЕР_1 буловиконано всі зобов`язання перед позивачем щодо здійснення нарахування та виплати останньому одноразової грошової допомоги відповідно до рішення суду.
Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 16 листопада 2015 року позов ОСОБА_2 до Військової частини НОМЕР_1 про стягнення коштів задоволено.
Стягнуто з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_2 суму індексу інфляції у розмірі 2063 гривні 54 копійки, три проценти річних у розмірі 267 гривень 80 копійок, а всього стягнуто 2331 гривню 34 копійки; на користь держави - судовий збір в сумі 233 гривні 10 копійок.
Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, представник Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Подільського районного суду м. Києва від 16 листопада 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Зазначає, що рішення суду постановлено з порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права. Судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, недоведеними є обставини справи, які суд вважав встановленими. Так, ухвалюючи рішення про стягнення з відповідача на користь позивача передбачених ст. 625 ЦК України інфляційних втрат та трьох відсотків річних, суд першої інстанції не врахував, що грошові кошти повинні бути виплачені позивачу відповідачем на підставі рішення суду, а з рішення суду зобов`язальні правовідносини не виникають і підстав для застосування положень ст. 625 ЦК України в даному випадку не було. Не враховано судом при ухваленні рішення і те, що між сторонами склались адміністративні, а не цивільно-правові відносини.

В поданих на апеляційну скаргу запереченнях ОСОБА_2 проти доводів скарги заперечував, посилаючись на їх безпідставність. Вважає, що рішення суду першої інстанції повністю ґрунтується на вимогах закону, а доводи апеляційної скарги правильність висновків суду не спростовують . Зазначає, що розрахунок, наведений судом першої інстанції, є правильним та відповідачем не спростований. Вважає, що відповідач об`єктивно мав можливість виконати грошове зобов`язання та виплатити йому одноразову грошову допомогу, але така виплата своєчасно здійснена не була, що призвело до затримки виконання грошового зобов`язанння.
Відповідно до ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті "Голос України" повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.
Згідно п. 3 Розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій та статус суддів», апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.
Відповідно до п. 8 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України в редакції Закону України № 2147 VІІІ від 03 жовтня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

В судове засідання учасники справи не з`явились, про день та час слухання справи повідомлені у встановленому законом порядку, причину неявки суду не повідомили, а тому, колегія суддів вважає можливим розгляд справи у їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді Апеляційного суду м. Києва Ратнікової В.М., розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обгрунтованість постановленого у справі рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з слідуючих підстав.

Задовольняючи позовні вимоги та, стягуючи з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_2 інфляційне збільшення в сумі 2063 гривні 54 копійки, три відсотки річних у розмірі 267 гривень 80 копійок, а всього - 2331 гривню 34 копійки, суд 1-ї інстанції посилався на те, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Зобов`язання по виплаті позивачу одноразової грошової допомоги у розмірі 250 632,00 грн. відповідачем було виконано лише 14.11.2014 року. До даних правовідносин застосовується ст. 625 ЦК України. За період просрочки виконання грошового зобов`язання з 01.02.2013 року по 31.10.2014 року з відповідача на користь позивача вже стягнуто інфляційні втрати та 3 % річних за рішення суду. За період з 01.11.2014 року і до 13.11.2014 року включно з відповідача також підлягають стягненню на користь позивача інфляційні втрати та 3 % річних.

Колегія суддів вважає, що такі висновки судомпершої інстанції зроблені на підставі повного та об`єктивного дослідження наданих сторонами доказів, яким судом першої інстанції дана вірна правова оцінка та в повній мірі відповідають вимогам закону з огляду на таке.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно ч.1 статті 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Судом встановлено, що постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 17.01.2013 року постанову Подільського районного суду м.Києва від 07.11.2012 року було скасовано, задоволено адміністративний позов ОСОБА_2 , зобов`язано військову частину НОМЕР_1 провести перерахунок та виплату ОСОБА_2 одноразової грошової допомоги, призначеної відповідно до статей 9 та 16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у розмірі 48-місячного грошового забезпечення, з урахуванням усіх отримуваних за останньою посадою на військовій службі видів грошового забезпечення, які мають постійний характер, включно з посадовим окладом, окладом за військовим званням, надбавкою за вислугою років, надбавкою за виконання особливо важливих завдань, надбавкою за роботу, яка передбачає доступ до державної таємниці, премією, і виплатою різниці між перерахованою та отриманою сумами допомоги.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 12 листопада 2014 року встановлено, що на підставі судових рішень адміністративних судів Військовою частиною НОМЕР_1 23.10.2013 року було нараховано позивачу одноразову грошову допомогу у розмірі 250632,00 грн. та виник обов`язок відповідача по її виплаті. Таке зобов`язання зводиться до сплати грошей, відтак, є грошовим зобов`язанням. У зв`язку з невиконанням відповідачем вказаного грошового зобов`язання даним рішенням суду, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 25 грудня 2014 року, з військової частини НОМЕР_2 на користь ОСОБА_2 стягнуто інфляційне збільшення в сумі 49 625,14 грн., три відсотки річних у розмірі 7 518,96 грн., а всього стягнуто 57 144,10 грн. за період з 01.02.2013 року по 31.10.2014 року.

З дослідженого в судовому засіданні копії платіжного доручення №5302 від 14.11.2014 встановлено, що одноразова матеріальна допомога в розмірі 250632,00 грн. була сплачена позивачу 14 листопада 2014 року.

З меморіального ордеру № 596/4 від 19.03.2015 вбачається, що на користь ОСОБА_2 відповідачем було сплачено стягнуті за рішенням Подільського районного суду м.Києва від 12 листопада 2014 року інфляційні втрати і три відсотки річних у розмірі 57144,10 грн.

Дослідивши вказані обставини та надані на їх підтвердження докази, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що новий період затримки виконання грошового зобов`язання по сплаті відповідачем на користь позивача 250 632,00 грн. становить 13 днів- з 01.11.2014 року по 13.11.2014 року.
Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення на його користь з Військової частини НОМЕР_1 інфляційних втрат та трьох відсотків річних за період затримки виконання грошового зобов`язанння - з 01.11.2014 року по 13.11.2014 року на підставі ст. 625 ЦК України і доводи апеляційної скарги про те, що положення ст. 625 ЦК України в даному випадку не застосовуються є безпідставними.
Визначаючи розмір інфляційних втрат та трьох відсотків річних, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача у зв`язку з невиконанням грошового зобов`язання по виплаті позивачу грошових коштів в сумі 250 632,00 гривень за період - з 01.11.2014 року по 13.11.2014 року , суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що стягненню з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_2 підлягають інфляційні втрати в сумі 2063 гривні 54 копійки, три відсотки річних у розмірі 267 гривень 80 копійок.

Доводи апеляційної скарги представника Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 про те, що рішення суду постановлено з порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, недоведеними є обставини справи, які суд вважав встановленими, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки суд повно та об`єктивно встановив дійсні обставини справи, дослідив надані сторонами докази та дав їм вірну правову оцінку.

Не ґрунтуються на вимогах закону і доводи апеляційної скарги про те, що судом, при ухваленні рішення в порядку цивільного судочинства, не враховано, що між сторонами склались адміністративні, а не цивільно-правові відносини з огляду на таке.

Відповідно до роз`ясень, викладених в п.21 Постанови Пленуму від 01 березня 2013 року № 3 « Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», ураховуючи положення статті 1 ЦПК та статті 2 КАС, не є публічно-правовим і розглядається у порядку цивільного судочинства спір між органом державної влади та/або органом місцевого самоврядування ( суб`єктом владних повноважень) як суб`єктом публічного права та суб`єктом приватного права-фізичною особою, в якому управлінські дії суб`єкта владних повноважень спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав фізичної особи. У такому випадку це спір про право цивільне, незважаючи на те, що у спорі бере участь суб`єкт публічного права, а спірні правовідносини врегульовано нормами цивільного та адміністративного права.

Позивач звернувся до суду з даним позовом за захистом свого цивільного права на отримання грошових коштів та стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних за невиконання відповідачем зобов`язання щодо виплати вказаних коштів позивачу, а тому між сторонами склались цивільно-правові, а не адміністративні правовідносини.

Приймаючи до уваги все вищевикладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому правові підстави для задоволення апеляційної скарги представника Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 відсутні.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381 384 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Подільського районного суду м. Києва від 16 листопада 2015 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови виготовлено 31 травня 2018 року

Головуючий: Судді: