Справа № 487/2506/17
Провадження № 2/487/201/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.05.2018 року Заводський районний суд м. Миколаєва у складі: головуючого судді - Щербини С.В., за участю секретаря судового засідання Єлишевої А.В., позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №487/2506/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права приватної особистої власності та здійснення розподілу боргу та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна, набутого в шлюбі та визнання права власності, -

за участю представника позивача - ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

В С Т А Н О В И В:

10.05.2017 року ОСОБА_2 (після розірвання шлюбу відновлено дошлюбне прізвище Павленко) А.Ф. звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна при розірвання шлюбу та просила визнати за нею право особистої приватної власності на Ѕ частку житлового будинку №2 по вул. Осипенко Поліни в смт. Велика Корениха м. Миколаєва загальною площею 48,4 кв.м., житловою 29,9 кв.м., вартістю 126150 грн., Ѕ частку земельної ділянки площею 1500 кв.м. кадастровий номер 0:11:052:0002 вартістю 31080 грн., розташованої за адресою: м. Миколаїв смт. Велика Корениха, вул.. Осипенко Поліни, 2, а всього на загальну суму 157230 грн. та здійснити розподіл боргу між нею та відповідачем в розмірі 34000 грн., який виник від отримання кредиту в ПАТ «Дельта Банк», по 17000 грн. кожному, а також розподіл боргу у розмірі 4389,14 грн., який виник перед ТОВ «Миколаївгаз» по 2194,57 грн. кожному.

19.02.2018 року позивач уточнила назву позову та просила вважати назву її позовної заяви «Про визнання права приватної особистої власності та здійснення розподілу боргу».

ОСОБА_2 звернувся до сду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про поділ майна, набутого в шлюбі просив визнати за ним право власності на ј частку житлового будинку №2 по вул. Осипенко Поліни в смт. Велика Корениха м. Миколаєва та ј частку земельної ділянки площею 1500 кв.м., розташованої за адресою: м. Миколаїв смт. Велика Корениха, вул. Осипенко Поліни, 2, визнати за ним право особистої приватної власності на автомобіль НОМЕР_1,

Ухвалою від 21.05.2018 року зустрічний позов ОСОБА_2 прийнято до спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_1 та об'єднані в одне провадження.

В судовому засіданні представник ОСОБА_5 просив про вжиття заходів забезпечення позову, шляхом накладення арешту на автомобіль НОМЕР_1, який зареєстрований за ОСОБА_6 посилаючись на те, що вказаний автомобіль придбаний під час перебування ними у шлюбі за сумісні кошти, тому не накладення арешту на автомобіль можливим зробити неможливим виконання рішення суду, у разі його відчуження та позбавить отримання ним належних йому грошових коштів.

В судовому засіданні ОСОБА_2 підтримав думку свого захисника.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник заперечували проти заявленого клопотання посилаючись на те, що ОСОБА_2 не надано доказів, що автомобіль належить їй та у січні 2017 року, тобто під час перебування у шлюбі з ОСОБА_2, вона продала вказаний автомобіль.

Заслухавши думку учасників справи, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного:

Згідно ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», при розгляді заяви про забезпечення позову судом зясовується обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Отже, заходи забезпечення позову застосовуються судом як гарантія реального виконання рішення суду.

Проте, ОСОБА_2 суду не надано доказів на підтвердження того, що вказаний автомобіль НОМЕР_1 належить ОСОБА_1, при цьому з пояснень самої ОСОБА_1 вбачається, ще у січні 2017 року автомобіль нею було відчужено на користь третьої особи, яка не є учасником даної цивільної справи, вказана угода ніким не оспорювалась, у звязку з чим автомобіль НОМЕР_1, не є спільним сумісним майном подружжя, тому відсутні підстави для забезпечення позову, шляхом накладення арешту на автомобіль НОМЕР_1.

Керуючись ст.ст. 149-153 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_2 про вжиття заходів забезпечення позову - відмовити.

Ухвала набирає законної сили через 15 днів з моменту її винесення та може бути оскаржена до апеляційного суду Миколаївської області в строк та порядок, встановлений ст.ст. 354, 355 296 ЦПК України.

Суддя: С.В. Щербина