Ухвала

Іменем України

10 травня 2018 року

м. Київ

справа № 175/3070/17

провадження № 61-13253ск18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), ВисоцькоїВ. С.,

Штелик С. П.,

розглянув касаційну скаргу Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 17 жовтня 2017 року та постанову апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 січня 2018 року у справі за скаргою ОСОБА_4, заінтересовані особи: директор Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Поліщук Дмитро Владиславович, начальник примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Ярушевська Ірина Ігорівна, на дії та бездіяльність державної виконавчої служби,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду зі скаргою на дії та бездіяльність державної виконавчої служби, заінтересовані особи: директор Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі - Департамент ДВС МЮУ) Поліщук Д. В., начальник примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі - ПВР Департаменту ДВС МЮУ) Ярушевська І. І.

Скарга мотивована тим, що 14 грудня 2015 року ОСОБА_4 до Департаменту ДВС МЮУ подано скаргу на дії та бездіяльність державної виконавчої служби. За період з 17 грудня 2015 року по 25 травня 2017 року посадовими особами Департаменту ДВС МЮУ було відмовлено у розгляді зазначеної скарги з різних підстав.

Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області

від 25 березня 2016 року скаргу ОСОБА_4 задоволено:

- визнано неправомірним рішення заступника директора Департаменту - начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі - ВПВР Департаменту ДВС МЮУ) КрайчинськогоС. С. щодо відмови розглянути скаргу ОСОБА_4 від 14 грудня 2015 року, поданої у виконавчому провадженні № 41936000;

- визнано неправомірною бездіяльність заступника директора Департаменту - начальника ВПВР Департаменту ДВС МЮУ

Крайчинського С. С. щодо нерозгляду скарги ОСОБА_4 від 14 грудня 2015 року у виконавчому провадженні № 41936000 у строки та в порядку, передбаченому частиною восьмою статті 82 Закону України «Про виконавче провадження» щодо не прийняття постанови за результатами розгляду скарги ОСОБА_4 від 14 грудня 2015 року, поданої у виконавчому провадженні № 41936000, та не направлення ОСОБА_4 копії постанови, прийнятої за результатами розгляду скарги від 14 грудня 2015 року, поданої у виконавчому провадженні № 41936000;

- зобов'язано заступника директора Департаменту - начальника ВПВР Департаменту ДВС МЮУ Крайчинського С. С. розглянути скаргу

ОСОБА_4 від 14 грудня 2015 року у виконавчому провадженні

№ 41936000, прийняти та направити ОСОБА_4 постанову про результати розгляду скарги ОСОБА_4 від 14 грудня 2015 року у виконавчому провадженні № 41936000.

Після набрання ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 25 березня 2016 року законної сили директор Департаменту ДВС МЮУ Поліщук Д.В. прийняв постанову від 26 травня 2017 року № 3, якою задовольнив скаргу ОСОБА_4 від 14 грудня

2015 року та скасував постанову старшого державного виконавця

Попіва Р. І. від 23 грудня 2014 року про закінчення виконавчого провадження № 41936000 та зобов'язав начальника ВПВР Департаменту ДВС МЮУ Ярушевську І. І. вжити заходів щодо приведення виконавчого провадження у відповідність з вимогами Закону України «Про виконавче провадження».

23 червня 2017 року на виконання постанови від 26 травня 2017 року № 3 начальник ВПВР Департаменту ДВС МЮУ Ярушевська І. І. прийняла постанову без номера, якою вдруге скасувала постанову старшого державного виконавця Попіва Р. І. від 23 грудня 2014 року про закінчення виконавчого провадження № 41936000.

29 червня 2017 року ОСОБА_4 оскаржив постанову від 23 червня

2017 року до директора Департаменту ДВС МЮУ Поліщука Д. В., направивши відповідну скаргу рекомендованим листом, але результати розгляду скарги від 29 червня 2017 року скаржник не отримав. Вказував, що відповідно до даних автоматизованої системи виконавчих проваджень (далі - АСВП), станом на 21 серпня 2017 року оскаржувана ОСОБА_4 постанова начальника ВПВР Департаменту ДВС МЮУ Ярушевської. І. І. від 23 червня 2017 року у виконавчому провадженні № 41936000 є дійсною (тобто, не скасована, не змінена).

На підставі вищенаведеного ОСОБА_4 просив задовольнити його скаргу.

Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області

від 17 жовтня 2017 року, залишеною без змін постановою апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 січня 2018 року, скаргу ОСОБА_4 задоволено.

Визнано неправомірною бездіяльність директора Департаменту ДВС МЮУ Поліщука Д. В. щодо нерозгляду та неповідомлення ОСОБА_4 про результати розгляду скарги ОСОБА_4 від 29 червня 2017 року, поданої у виконавчому провадженні № 41936000.

Зобов'язано директора Департаменту ДВС МЮУ Поліщука Д. В. розглянути скаргу ОСОБА_4 від 29 червня 2017 року, подану у виконавчому провадженні № 41936000, та направити ОСОБА_4 відповідь про результати розгляду даної скарги.

Судові рішення мотивовані тим, що частиною першою статті 1, статтями 7, 8 Закону України від 02 червня 2016 року № 1403-VIII «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (далі - Закон № 1403-VIII), частиною третьою статті 74 Закону України

від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження»

(далі - Закон № 1404-VIII) передбачено, що відповідно до покладених на Департамент ДВС МЮУ завдань директор Департаменту ДВС МЮУ

Поліщук Д. В. був зобов'язаний розглянути скаргу ОСОБА_4

від 29 червня 2017 року у виконавчому провадженні № 41936000 і направити відповідь про результати її розгляду скаржнику.

У касаційній скарзі, поданій у березні 2018 року до Верховного Суду, Департамент ДВС МЮУ просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постанову апеляційного суду й постановити нову ухвалу про відмову у задоволенні скарги, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України встановлено, що суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до вимог пункту 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Статтею 383 ЦПК України (у редакції, чинній на момент звернення зі скаргою) сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до статті 384 ЦПК України (у редакції, чинній на момент звернення зі скаргою) скаргу може бути подано до суду безпосередньо або після оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби до начальника відповідного відділу державної виконавчої служби. Скарга подається до суду, який видав виконавчий документ.

Скарга на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби подається до суду, який видав виконавчий документ (частина друга статті 384 ЦПК України

(у редакції, чинній на момент звернення зі скаргою)), незалежно від місця виконання судового рішення.

Відповідно до статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Частиною першою статті 1 Закону № 1403-VIII примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України «Про виконавче провадження» випадках - на приватних виконавців.

Як встановлено судами, відповідно до покладених на Департамент ДВС МЮУ завдань, Поліщук Д. В., як директор Департаменту ДВС МЮУ, зобов'язаний здійснювати державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про виконавче провадження, правильністю, своєчасністю та повнотою вчинення виконавчих дій державними виконавцями, здійснювати контроль за рішеннями, діями чи бездіяльністю підпорядкованих їй державних виконавців, у тому числі й шляхом розгляду скарг стягувачів у виконавчих провадженнях, що перебували або перебувають у провадженні відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС МЮУ.

Однак, усупереч вимогам Закону №1403-VІІІ та Закону №1404-VІІІ та покладеним на Департамент ДВС МЮУ завдань, директор Департаменту не розглянув скаргу ОСОБА_4 від 29 червня 2017 у виконавчому провадженні № 41936000 і не повідомив скаржника про результати її розгляду.

Стаття 19 Конституції України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, дії були вчинені не у відповідності до закону та призвели до порушення прав скаржника та засад виконавчого провадження, закріплених у статті 2 Закону № 1404-VIII, відповідно до якої виконавче провадження здійснюється з дотриманням, зокрема, засад справедливості, неупередженості та об'єктивності, а також співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями.

Із змісту касаційної скарги, оскаржуваних судових рішень та доданих до касаційної скарги матеріалів убачається, що вона є необґрунтованою, правильне застосовування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені в касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновків щодо їх незаконності та неправильності.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою та п'ятою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження у справі за скаргою ОСОБА_4, заінтересовані особи: директор Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Поліщук ДмитроВладиславович, начальник примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Ярушевська Ірина Ігорівна, на дії та бездіяльність державної виконавчої служби, за касаційною скаргою Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 17 жовтня 2017 року та постанову апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 січня 2018 року відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І. М. Фаловська

В. С. Висоцька

С. П. Штелик