Постанова

іменем України

15 березня 2018 року

м. Київ

справа № 263/4525/14-ц

провадження № 61-2413св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Карпенко С. О. (судді-доповідача), Кузнєцова В. О., Олійник А. С., Ступак О. В.

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»;

відповідачі: ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 30 жовтня 2014 року, ухвалене у складі судді Соловйова О. Л., та рішення апеляційного суду Донецької області від 31 травня 2016 року, ухвалене колегією у складі суддів: Пономарьової О. М., Лоленко А. В., Попової С. А.,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2014 року Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») звернулось із позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи позовні вимоги тим, що ОСОБА_4, боржник за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу від 26 грудня 2007 року № 0, право вимоги за яким ПАТ «Дельта Банк» придбало у первісного кредитора Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк») за договором купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 8 грудня 2011 року, не виконала зобов'язання з повернення заборгованості на загальну суму 92 787,40 грн, у тому числі з повернення кредиту в сумі 64 290,15 грн і сплати процентів у сумі 28 497,25 грн, строк виконання якого був банком змінений в односторонньому порядку на підставі договору. На цій підставі та з урахуванням договору поруки від 26 грудня 2007 року № 170487, укладеного між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (далі - АКІБ «УкрСиббанк») як кредитором та ОСОБА_5 як поручителем, ПАТ «Дельта Банк» просило стягнути солідарно із ОСОБА_4 і ОСОБА_5 грошові кошти в указаному розмірі.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 30 жовтня 2014 року позов задоволено.

Стягнено солідарно з ОСОБА_4 і ОСОБА_5 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитом у сумі 64 290,15 грн і процентами у сумі 28 497,25 грн, всього стягнено 92 787,40 грн.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що на підставі договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко Д. Г., зареєстрованого за номером 2949, укладеного 8 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» як продавцем і ПАТ «Дельта Банк» як покупцем, ПАТ «Дельта Банк» належить право вимоги за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу від 26 грудня 2007 року № 0 у сумі 92 787,40 грн, у тому числі з повернення кредиту в сумі 64 290,15 грн і сплати процентів у сумі 28 497,25 грн, що підтверджується випискою за кредитним договором за період з 26 грудня 2007 року по 15 березня 2012 року, і не спростовано відповідачами.

Крім цього, суд виходив з того, що ПАТ «Дельта Банк» не пропустило строк позовної давності і порука ОСОБА_5 за договором поруки від 26 грудня 2007 року № 170487 не припинена.

Рішенням апеляційного суду Донецької області від 31 травня 2016 року рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 30 жовтня 2014 року скасовано з ухваленням нового, яким позов ПАТ «Дельта Банк» задоволено частково.

Стягнено з ОСОБА_4 на користь позивача заборгованість за вказаним кредитним договором у сумі 92 787,40 грн, з яких 64 290,15 грн - заборгованість за тілом кредиту і 28 497,25 грн - заборгованість за процентами.

У задоволенні позву до ОСОБА_5 відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення апеляційного суду обґрунтовано припиненням поруки ОСОБА_5 на підставі частини четвертої статті 559 ЦК України у зв'язку зі зміною кредитором строку виконання основного зобов'язання шляхом пред'явлення вимоги про дострокове погашення заборгованості і дотриманням позивачем строку позовної давності для звернення із позовом у даній справі.

У поданій 18 червня 2016 року касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального права, просить скасувати судові рішення судів попередніх інстанцій про задоволення позову у частині вимоги про стягнення з ОСОБА_4 92 787,40 грн та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову у цій частині, обґрунтовуючи вимогу передбаченим статтею 1048 ЦК України правом позикодавця вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, у випадку прострочення повернення позичальником чергової частини позики, спливом позовної давності та безпідставністю посилань суду апеляційної інстанції на погашення нею кредиту у доларах США.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 серпня 2016 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 і ухвалою цього ж суду від 27 лютого 2017 року справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до пункту шостого розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Відповідно до підпункту четвертого пункту першого розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, касаційний суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 26 грудня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» як кредитором і ОСОБА_4 (у шлюбі - ОСОБА_8) як позичальником укладено договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0 (далі - договір про надання споживчого кредиту»), відповідно до пунктів 1.1, 1.2, 1.3.1, 1.3.3 і 1.4 якого банк надав позичальнику кредит у сумі 165 200 грн на придбання автомобіля Volkswagen Passat 2.0 TDI 2007 року випуску, а позичальник зобов'язалася повернути кредит відповідно до графіку погашення кредиту (додаток № 1 до договору) шляхом здійснення оплати щомісячно, але у будь-якому випадку не пізніше 26 грудня 2014 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту.

Згідно з розділом 2 договору про надання споживчого кредиту виконання зобов'язань позичальником забезпечено порукою ОСОБА_5 на підставі договору поруки від 26 грудня 2007 року № 170487 і заставою автомобіля Volkswagen Passat 2.0 TDI 2007 року випуску, номер шасі НОМЕР_1 вартістю 194 375 грн, належного позичальнику на праві власності відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 від 25 грудня 2007 року.

Розділом 6 договору про надання споживчого кредиту передбачено право банку в односторонньому порядку скоротити строк повернення кредиту та процентів у випадку порушення позичальником строку виконання будь-якого грошового зобов'язання за цим договором більше ніж на один місяць з обов'язковим повідомленням про це позичальника письмовою вимогою, направленою цінним листом з повідомленням про вручення.

26 грудня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» і ОСОБА_9 укладено додаткову угоду до договору про надання споживчого кредиту, якою сторонами погоджено графік платежів, визначено сукупну вартість кредиту (додаток № 2 до цього договору), тарифи банку (додаток № 3 до цього договору) і змінено умови договору щодо видів грошових зобов'язань позичальника та підстав зміни розміру процентів за користування кредитом. Загальна сума кредиту та інші умови договору залишені без змін.

26 грудня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» як кредитором і ОСОБА_5 як поручителем укладено договір поруки № 170487 (далі - «договір поруки»), відповідно до пунктів 1.1, 1.2 і 1.3 якого поручитель відповідає перед кредитором за невиконання ОСОБА_4 зобов'язань за договором про надання споживчого кредиту у сумі 165 200 грн строком погашення до 26 грудня 2014 року.

Відповідно до пункту 2.2 договору поруки у випадку невиконання боржником своїх зобов'язань за договором про надання споживчого кредиту кредитор має право пред'явити свої вимоги безпосередньо до поручителя, які той зобов'язаний виконати на десятий робочий день з дати відправлення йому такої вимоги рекомендованим листом. Згідно з пунктом 3.1 договору поруки він діє до повного припинення усіх зобов'язань боржника за договором про надання споживчого кредиту. Відповідно до пункту 5.3 договору поруки сторони поширили на дані правовідносини загальний строк позовної давності.

8 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» і ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко Д. Г., зареєстрований за номером 2949 (далі - «договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами»), відповідно до пунктів 2.1 і 2.3 якого ПАТ «УкрСиббанк» продало (відступило), а ПАТ «Дельта Банк» придбало (прийняло) права вимоги ПАТ «УкрСиббанк» за кредитними договорами і по відношенню до осіб, які надають забезпечення.

Згідно з частиною першою статті 514 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Указані права вимоги передані ПАТ «Дельта Банк» 19 грудня 2011 року за актом приймання-передачі прав вимоги за кредитами з посиланням на визначений у додатку 1 до акта обсяг вимог, права за якими передаються. 16 березня 2012 року за актом приймання-передачі документації за договором купівлі-продажу прав вимоги за кредитами ПАТ «УкрСиббанк» передало, а ПАТ «Дельта Банк» прийняло документи щодо стягнення заборгованості ОСОБА_4 перед ПАТ «УкрСиббанк» за договором про надання споживчого кредиту. На цій підставі суди першої та апеляційної інстанцій правильно встановили, що ПАТ «Дельта Банк» належить право вимоги до ОСОБА_4 за договором про надання споживчого кредиту.

Частиною другою статті 1050 ЦК країни передбачено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (частина друга статті 1054 ЦК України).

Відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Із розрахунку заборгованості за договором про надання споживчого кредиту станом на 8 травня 2014 року, наданого ПАТ «Дельта Банк», судами встановлено, що він охоплює період з 19 грудня 2011 року, коли ПАТ «Дельта Банк» прийняло право вимоги Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_4, по 8 травня 2014 року.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що у зв'язку з невиконанням боржником зобов'язань за договором у жовтні 2010 року ПАТ «УкрСиббанк» звернулось із позовом до ОСОБА_4 і ОСОБА_5 про стягнення всієї заборгованості за договором про надання споживчого кредиту в сумі 65 784 грн 25 коп., у тому числі заборгованості за кредитом у сумі 64 290 грн 15 коп. і заборгованості за процентами в сумі 1 494,10 грн (з урахуванням заяви про уточнення розміру позовних вимог, поданої 16 листопада 2011 року), з тих же підстав, з яких поданий позов у даній справі. Ухвалою Київського районного суду м. Донецька від 29 листопада 2010 року у справі відкрито провадження у справі і призначено судове засідання. 17 січня 2012 року ПАТ «УкрСиббанк» подало клопотання про заміну його правонаступником ПАТ «Дельта Банк» на підставі договору купівлі-продажу прав вимог за кредитами. У подальшому ухвалою суду від 22 серпня 2012 року позов залишено без розгляду.

За змістом частини першої статті 256 і частини першої статті 261 ЦК України позовна давність є строком, у межах якого особа може звернутися до суду за захистом свого цивільного права та інтересу. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно з частиною другою статті 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Суд апеляційної інстанції встановивши, що останні проплати заборгованості за кредитним договором позичальник здійснила у вересні та грудні 2011 року, підставно такі дії вважав обставинами, що підтверджують переривання позовної давності, і дійшов обґрунтованого висновку щодо дотримання ПАТ «Дельта Банк» строку звернення із позовом у даній справі.

Висновок суду апеляційної інстанції про часткове погашення ОСОБА_4 заборгованості за договором про надання споживчого кредиту 7 вересня 2011 року і 21 грудня 2011 року у сумі 1 494 долари США 10 центів не спростований доводами касаційної скарги. Відповідно до частини першої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

За таких обставин касаційний суд дійшов висновку, що судом апеляційної інстанції досліджено та надано оцінку зібраним у справі доказам з додержанням вимог цивільного процесуального законодавства.

Доводи касаційної скарги щодо незастосування судами положень статті 1048 ЦК України касаційним судом відхиляються, оскільки вимога дострокового повернення кредиту, передбачена даною нормою, є правом, а не обов'язком кредитора.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Касаційним судом встановлено, що рішення суду апеляційної інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому суд залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції у частині, яка оскаржена, без змін. Оскільки рішення суду першої інстанції скасоване рішенням суду апеляційної інстанції, відсутні підстави для його скасування за наслідками перегляду у касаційній інстанції.

Керуючись статтями 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а рішення апеляційного суду Донецької області від 31 травня 2016 року у частині вирішення позовних вимог про стягнення з ОСОБА_4 заборгованості за кредитним договором та судових витрат без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. А. Стрільчук

Судді:С. О. Карпенко В. О. Кузнєцов А. С. Олійник О. В. Ступак