АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 212/6361/17 22-ц/774/647/К/18
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 травня 2018 року м. Кривий Ріг

справа № 212/6361/17

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

секретар судового засідання: Кислиця І.В.

сторони:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: Публічне акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат»

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 28 листопада 2017 року, яке постановлено суддею Козловим Ю.В. у місті ОСОБА_2, -

В С Т А Н О В И В:

В жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» і просив стягнути у відшкодування моральної шкоди 112 000 грн. у звязку з отриманим професійним захворюванням на виробництві, втратою професійної працездатності в розмірі 60 %.

Рішенням суду позов задоволено частково. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди 54 400 грн. без урахування з цієї суми податку з доходу фізичних осіб, на користь держави стягнуто судовий збір у сумі 640 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник відповідача ПАТ «Кривбасзалізрудком», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1

На думку представника відповідача, визначений судом розмір моральної шкоди не відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості.

Представник відповідач посилається й на те, що судом не досліджено, що в діях відповідача відсутній такий елемент правопорушення як протиправність поведінки відповідача, який не приховував від позивача важкість та шкідливість технологічного процесу, технологію виробництва не порушував, тобто протиправних дій відносно позивача не вчиняв.

Також представник відповідача зауважує, що відсутні докази в підтвердження наявності факту заподіяння позивачу моральної шкоди, якими можуть бути лише висновки медичних установ, та в підтвердження протиправності поведінки відповідача. При цьому, при укладенні трудового договору позивач був під підпис ознайомлений із наявністю шкідливих умов праці та не ставив питання про розірвання трудового договору у звязку з порушенням роботодавцем законодавства про охорону праці. Зважаючи ж на те, що ст. 14 Закону України «Про охорону праці» саме на працівника покладено обовязок дбати про особисту безпеку та здоровя, представник відповідача вважає, що професійне захворювання у позивача виникло внаслідок її власного недбайливого ставлення до свого здоровя, тоді як роботодавець забезпечував позивача засобами колективного та індивідуального захисту і скорочував час дії шкідливих виробничих факторів (надавав позивачу додаткову відпустку).

У відзиву на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_3 просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та обґрунтоване, на її думку, апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення.

Указом Президента України «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» №452 від 29 грудня 2017 року ліквідовано Апеляційний суд Дніпропетровської області та утворено Дніпровський Апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську область, з місцезнаходженням у містах Дніпрі та ОСОБА_2.

Згідно пункту 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Відповідно до пункту 8 Розділу ХІІІ Цивільного процесуального кодексу України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Таким чином, Апеляційний суд Дніпропетровської області продовжує здійснювати свої повноваження до початку роботи Дніпровського Апеляційного суду в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську область, з місцезнаходженням у містах Дніпрі та ОСОБА_2.

Заслухавши суддю-доповідача, представника ПАТ «Кривбасзалізрудком» - ОСОБА_4, який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги та заперечень на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 працював з 21.12.1998 року по 31.05.2017 року на підприємстві відповідача в шахтах «Родина» та «Гвардійська» ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» підземним прохідником.( а.с.26,27)

Висновком МСЕК від 08 серпня 2017 року йому первинно встановлено 60 % втрати професійної працездатності по професійному захворюванню: 20% -радикулопатії та 40% - вібраційна хвороба, третя група інвалідності, наступна дата переогляду 01.027.2018 р. ( а.с. 17).

За виявленим професійним захворюванням складено акт від 14.06.2017 року розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання позивача. Відповідно до акту позивач виконував роботи в умовах впливу шкідливих факторів, які відносяться до 64 класу професійного ризику виробництва (а.с.10-16).

Відповідно до п.19 ОСОБА_3 конкретних посадових осіб, які відповідальні за виникнення професійних захворювань, встановити неможливо.

Суд, частково задовольняючи позов, виходив з доведеності позовних вимог ОСОБА_1 та вірно встановив, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки професійне захворювання отримано позивачем під час виконання ним трудових обовязків і повязане з виробництвом, і наявності у звязку з цим підстав, передбачених ст.ст. 153, 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення моральної шкоди, однак не погоджується з визначеним судом розміром моральної шкоди, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Відповідно до підп. «є» п. 1 ч. 1 ст. 21 Закону України від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV «Про загальнообовязкове державне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», у разі настання страхового випадку Фонд соціального страхування від нещасних випадків зобов'язаний у встановленому законодавством порядку, своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я або в разі його смерті, виплачуючи йому або особам, які перебували на його утриманні грошову суму за моральну шкоду за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому.

Частиною 3 ст. 28 цього Закону зазначено, що при наявності факту спричинення моральної шкоди потерпілому проводиться страхова виплата за моральну шкоду.

Відповідно до п. 27 ст. 77 Закону України «Про державний бюджет України на 2006 рік» та п. 22 ст. 71 Закону України «Про державний бюджет на 2007 рік» зупинено дію абз. 4 ст. 1, підп. «Є» п. 1 ч. 1 ст. 21, ч. 3 ст. 28 та ч. 3 ст. 34 Закону України від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV «Про загальнообовязкове державне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», а з 01.01.2008 року відшкодування Відділенням Фонду моральної (немайнової) шкоди застрахованим особам і членам їх сімей незалежно від часу настання страхового випадку припинено.

Рішенням Конституційного Суду України від 08.10.2008р. 20-рп/2008 (справа про страхові виплати), визначено, що саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст. 237-1 КЗпП України (для потерпілих) та ст. 1167 ЦК України (для членів сімей потерпілих) їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

Враховуючи те, що на час виникнення у ОСОБА_5 права на відшкодування моральної шкоди, а саме 08.08.2017 року, вищезазначені положення ст.ст. 21, 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», котрі передбачали відшкодування моральної шкоди, не діяли, відповідно до ст. 237-1 КЗпП України обовязок по відшкодуванню моральної шкоди судом першої інстанції обґрунтовано покладено на підприємство, під час роботи на якому позивач отримав професійне захворювання.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків, що вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Як вбачається з ОСОБА_3 розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, складеного 14 червня 2017 року, позивач отримав професійні захворювання саме виконуючи роботу на підприємстві відповідача. Відповідно до п.19 ОСОБА_3 конкретних посадових осіб, які відповідальні за виникнення професійних захворювань, встановити неможливо.

При цьому, не можливість встановити конкретних посадових осіб, які допустили порушення законодавства про охорону праці, гігієнічних регламентів і нормативів, не знімає з відповідача обов'язку виконувати вимоги ч. 2 ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці» й нести відповідальність в законом вставленому порядку за їх невиконання.

Посилання в апеляційній скарзі представника ПАТ «Кривбасзалізрудком» на неврахування судом першої інстанції того, що відповідач не приховав важкість та шкідливість технологічного процесу, технологію виробництва не порушував, тобто протиправних дій відносно позивача не вчиняв, не приймаються до уваги колегією суддів, оскільки причини виникнення професійного захворювання позивача та обставини щодо незабезпечення відповідачем позивачу безпечних та нешкідливих умов праці встановлені ОСОБА_3 розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 14 червня 2017 року, який міститься у матеріалах справи, відповідачем не оспорюється та є дійсним.

Посилання представника відповідача в апеляційній скарзі на те, що позивач добровільно працював тривалий час у шкідливих умовах праці та саме його дії стали причиною професійного захворювання безпідставні та суперечать вищевикладеному оскільки, згідно акту розслідування хронічного професійного захворювання від 14 червня 2017 року причиною професійного захворювання позивача є його робота на підприємстві відповідача, в умовах впливу шкідливих виробничих факторів.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що ПАТ «Кривбасзалізрудком» забезпечував позивача засобами колективного та індивідуального захисту і скорочував час дії шкідливих факторів виробництва відповідно до норм законодавства, не приймаються до уваги колегією суддів, оскільки здійснення відповідачем заходів для забезпечення працівникам безпечних умов праці, які не усунули впливу негативних факторів, не впливають на право позивача на відшкодування завданої шкоди за умови доведеності такої шкоди.

При цьому, добровільність виконання позивачем робіт у шкідливих умовах праці, не знімають з відповідача обовязку виконати вимоги ч. 2 ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці» й нести відповідальність за їх невиконання у вставленому законом порядку.

За таких обставин відхиляються колегією суддів й доводи апеляційної скарги про те, що нормами ст. 14 Закону України «Про охорону праці» саме на працівника покладено обовязок дбати про своє здоровя і саме дії позивача призвели до виникнення у нього професійного захворювання, адже, як встановлено судом, роботодавцем було допущено перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу, а норми ст. 14 Закону України «Про охорону праці» передбачають обовязки працівника щодо додержання вимог нормативно-правових актів з охорони праці та жодним чином не регламентують його дій у випадку порушення нормативно-правових актів з охорони праці роботодавцем.

Доводи апеляційної скарги відповідача, про добровільність виконання робіт у шкідливих умовах праці позивачем також не знімають з відповідача обовязку виконати вимоги закону й нести відповідальність в установленому законом порядку за їх невиконання.

У п. 4.1 Рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 р. зазначено, що ушкодження здоров'я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов'язків незалежно від ступеня втрати професійної працездатності заподіюють йому моральні й фізичні страждання. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров'я тощо.

Спростовуються й доводи представника відповідача щодо відсутності підстав відшкодування моральної шкоди ОСОБА_1, оскільки факт заподіяння моральної шкоди у звязку з отриманим ним професійним захворюванням встановлений в судовому засіданні.

Так, моральна шкода, завдана позивачеві, полягає тому, що позивач внаслідок отримання професійного захворювання не має змоги вести звичне життя, тому що змушений постійно перебувати на обліку у ЛПЗ, приймати ліки, бо без них його стан погіршується. Відчуває біль у попереково-крижовому відділі хребта з іррадіацією в нижні кінцівки, більше в ліву, біль та оніміння в руках, мерзлякуватість їх, біль в ліктьових і дрібних суглобах кистей, утруднену ходу. Настання негативних змін у його житті, окрім неможливості відновлення його стану здоров'я який мав до професійного захворювання, обумовлене також істотним погіршенням фінансового аспекту життя. Позивач фактично був головним годувальником своєї сім'ї, однак тепер, за станом здоров'я не може повноцінно забезпечувати свою родину, значна частина коштів витрачається на медичну реабілітацію та придбання ліків.

Однак, на думку колегії суддів, доводи апеляційної скарги представника відповідача про те, що розмір стягнутої судом моральної шкоди необґрунтований та значно завищений відповідають дійсності, оскільки при вирішенні питання про розмір відшкодування моральної шкоди заподіяної позивачу, суд першої інстанції не в повній мірі врахував роз'яснення, наведені у п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Зокрема, судом не враховано характер отриманого позивачем ОСОБА_1 професійного захворювання, стаж роботи позивача в умовах впливу шкідливих факторів впродовж 18 років, відсоток втрати ним професійної працездатності у розмірі 60%, а також встановлення третьої групи інвалідності, стан здоровя потерпілого та відсутність його погіршення, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, необхідності подальшого амбулаторного та стаціонарного лікування.

Виходячи з наведеного та беручи до уваги конкретні обставини по справі, характер, інтенсивність, тривалість фізичних і моральних страждань позивача, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, вважає за необхідне змінити рішення суду в частині визначеного судом до стягнення розміру моральної шкоди, зменшивши його до 45000 грн.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду має бути змінене в частині розміру стягнутої моральної шкоди.

В іншій частині рішення підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 374,375,381,382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат" - задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 28 листопада 2017 року змінити в частині розміру моральної шкоди, стягнутої з Публічного акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат" на користь ОСОБА_1, зменшивши цей розмір з 54 400 гривень до 45000 (сорок пять тисяч) гривень.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 08 травня 2018 року.

Головуючий:

Судді: