Справа № 712/2882/18
Провадження № 2о/712/81/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 травня 2018 року м. Черкаси

Соснівський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді Романенко В.А.

за участю секретаря Таран А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за заявою ОСОБА_1, зацікавлена особа: нотаріус Другої Черкаської державної нотаріальної контори ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про встановлення факту, що має юридичне значення, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою до про встановлення факту, що має юридичне значення, посилаючись на те, що 29 липня 2017 року помер її батько ОСОБА_5, який мешкав на тимчасово окупованій території за адресою: АДРЕСА_1.

Місто Харцизьк Донецької області є територією проведення антитерористичної операції у відповідності до п.п. 2, п. 1 Розпорядження КМУ від 30 жовтня 2014 року № 1053-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція», де всі державні органи України фактично не здійснюють своїх повноважень. Тому отримати довідку на вимогу нотаріуса про місце реєстрації її батька із зазначенням хто на день його смерті з ним проживав вона не має можливості, а підтвердити цей факт вона може лише в судовому порядку.

Просить суд встановити факт проживання та реєстрації ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_2 на день його смерті 29 липня 2017 року та встановити, що він за вказаною адресою мешкав разом із ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

Заявниця в судове засідання не зявилась, скерувала до суду заяву, про розгляд справи у її відсутність, заяву підтримує в повному обсязі.

Нотаріус Другої Черкаської державної нотаріальної контори ОСОБА_2 в судове засідання не зявилась, скерувала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність.

ОСОБА_3 в судове засідання не зявився, відповідно до ухвали Оболонського районного суду м. Києва від 15.09.2017 року до ОСОБА_3 застосовані примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом у звязку з вчиненням ним суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

ОСОБА_6, відповідно до наданої копії свідоцтва про смерть померла 20.01.2018 року.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Згідно зі статтею 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18 грудня 2009 року передбачено, що рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв'язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (частина перша статті 263 ЦПК).

Відповідно до положень ч. 1, п.п. 1, 3, 7, 10 ч. 2 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; припинення дії, яка порушує право; припинення правовідношення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має права на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

За ч. 3 ст. 294 ЦПК України. справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил. Встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.

В судовому засіданні встановлено, що 29 липня 2017 року помер ОСОБА_5, що підтверджується довідкою № 1683 від 13.03.2018 року, та копією свідоцтва про смерть серія І-СР № 310185.

ОСОБА_5 являвся рідним батьком ОСОБА_1, що підтверджується копією свідоцтва про народження серія І-УР № 990844.

Покійний ОСОБА_5 до моменту смерті мешкав на тимчасово окупованій території за адресою: АДРЕСА_1.

ОСОБА_1 звернулася до Другої Черкаської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті свого батька ОСОБА_5

З витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі вбачається, що після смерті ОСОБА_7 зведена спадкова № 61552287.

ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, та запропоновано надати довідку про місце реєстрації її батька із зазначенням хто на день його смерті з ним проживав.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15 квітня 2014 року № 1207-VII, який набрав чинності 27.04.2014 року, державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Встановлення звязків та взаємодія органів державної влади України, їх посадових осіб, органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з незаконними органами (посадовими особами), створеними на тимчасово окупованій території, допускається виключно з метою забезпечення національних інтересів України, захисту прав і свобод громадян України, виконання міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, сприяння відновленню в межах тимчасово окупованої території конституційного ладу України.

Відповідно до Додатку 1 до Розпорядження Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2014 р. № 1085 «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення» із змінами, м. Харцизьк Донецької області віднесено до Переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. Вказане розпорядження набрало чинності 07.11.2014 року.

Таким чином заявниця позбавлена можливості отримати довідку на вимогу нотаріуса про місце реєстрації її батька із зазначенням хто на день його смерті з ним проживав.

Згідно ч. 4 ст. 10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обовязковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Таким чином, суд бере до уваги практику Європейського суду з прав людини, яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права і враховує висновки ЄСПЛ у справі проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic o f Moldova and Russia», «Ilascu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.

Факт реєстрації та проживання покійного ОСОБА_5 разом з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за адресою: м. Харцизьк, вул. Краснознаменська, вул. 168, кв. 44 підтверджується наступним: копією паспорта ОСОБА_5, де місце реєстрації зазначено: м. Харцизьк, вул. Краснознаменська, вул. 168, кв. 44; копією свідоцтва про смерть ОСОБА_5 серія І-СР № 310185, де місце смерті зазначено м. Харцизьк Донецька область; копією дубліката лікарського свідоцтва про смерть № 352 від 18.08.2017 року, де зазначено, що ОСОБА_5 помер за адресою: АДРЕСА_3; копією свідоцтва про право власності від 11 травня 2000 року на квартиру АДРЕСА_4, де ОСОБА_5 зазначений як член родини (батько) власника ОСОБА_3; довідкою № 1683 від 13.03.2018 року відповідно до якої ОСОБА_5 17.01.1935-29.07.2017 (дата народження-дата смерті) проживав та був зареєстрований за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1, вул. 168, кв. 44 з 20.02.1979 року по 03.10.2017 року. Особи, які зареєстровані та проживають по вищезазначеному адресу на момент смерті: ОСОБА_3, ОСОБА_4.

Згідно з роз'ясненнями, що містяться у п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 № 7, виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому розглядаються заяви про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

За приписами ст. ст.76 - 81 ЦПК доказами є будь-які фактичні дані на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін; докази повинні бути належними, тобто містити інформацію щодо предмету доказування; обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть.

Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи немайнових прав.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п. 1 Постанови від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення вимог заявника щодо встановлення факту проживання та реєстрації ОСОБА_5 на день його смерті 29 липня 2017 року за адресою м. Харцизьк, вул. Краснознаменська, вул. 168, кв. 44, а також факт проживання за вказаною адресою з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 19, 78-81, 89, 141, 263-265, 293, 315-319, 352, 354 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Заяву ОСОБА_1, зацікавлена особа: нотаріус Другої Черкаської державної нотаріальної контори ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про встановлення факту, що має юридичне значення - задоволити.

Встановити факт проживання та реєстрації ОСОБА_5 на день його смерті, а саме 29 липня 2017 року за адресою: м. Харцизьк, вул. Краснознаменська, вул. 168, кв. 44.

Встановити факт проживання ОСОБА_5 на день його смерті, а саме 29 липня 2017 року за адресою: м. Харцизьк, вул. Краснознаменська, вул. 168, кв. 44, разом з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Черкаської області шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом 30 днів.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу ( п.15 Розділу ХII «Перехідні положення» ЦПК України).

Головуючий: