Постанова

Іменем України

15 травня 2018 року

м. Київ

справа № 127/17576/15-ц

провадження № 61-2181св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Журавель В. І., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк»,

відповідачі: ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Вінницької області від 13 листопада 2017 року в складі колегії суддів Копаничук С. Г., Сала Т. Б., Марчука В. С.,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі - ПАТ КБ «Приватбанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позову вказувало, що 4 червня 2008 року уклало з ОСОБА_4 кредитний договір, відповідно до умов якого ПАТ КБ «Приватбанк зобов'язувався надати ОСОБА_4 кредит в сумі 27 228,93 долари США зі строком до 05 червня 2023 року, а відповідач зобов'язувався повернути кредит та сплатити проценти за користування ним.

У порушення умов кредитного договору ОСОБА_4 свої зобов'язання за ним належним чином не виконував, у зв'язку з чим станом на 25 червня 2015 року утворилась заборгованість в сумі 21 352,72 долари США.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 04 червня 2008 року ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_5 уклали договір поруки, за яким відповідач зобов'язувалась відповідати перед кредитором за зобов'язаннями за кредитним договором.

Посилаючись на те, що відповідачі не виконали належним чином умови кредитного договору, позивач просив стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором в сумі 452 037,15 грн

Заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 20 жовтня 2015 року позов задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 заборгованість за кредитним договором в сумі 452 037,15 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції на підставі наданих сторонами доказів виходив із того, що у зв'язку з неналежним виконанням кредитного договору утворилась заборгованість в сумі 21352,72 доларів США, що еквівалентно 452037,15 грн, яка підлягає стягненню з відповідачів солідарно.

Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 13 листопада 2017 року рішення суду першої інстанції в частині стягнення неустойки (штрафу, пені) скасовано, в задоволенні позову в цій частині відмовлено. В іншій частині рішення суду першої інстанції змінено: після слів «заборгованість» доповнено словами «станом на 25 червня 2015 року»; зменшено розмір заборгованості до 409 415, 59 грн.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині стягнення неустойки (штрафу, пені) та відмовляючи у позові в цій частині, апеляційний суд дійшов висновку, що нарахування неустойки (штрафу, пені) в іноземній валюті суперечить вимогам чинного законодавства, а позивач не надав розрахунок неустойки за кредитним договором у гривні, що є підставою для відмови в задоволенні позову в цій частині, а розмір заборгованості за кредитом підлягає зменшенню до 409 415, 59 грн.

У грудні 2017 року ОСОБА_4 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу в якій просить скасувати рішення апеляційного суду та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що рішення апеляційного суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, оскільки апеляційний суд не зазначив у своєму рішенні мотивів, з яких відхилив доводи апеляційної скарги, та не врахував, що в період з 25 червня 2015 року до 20 жовтня 2015 року відповідач частково погасив заборгованість за кредитним договором.

Статтею 388 ЦПК України в редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Підпунктом 4 пункту першого Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

16 січня 2018 року зазначена касаційна скарга передана до Касаційного цивільного суду в складі Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 26 січня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі.

Рішення апеляційного суду оскаржується в частині задоволених позовних вимог. В іншій частині рішення апеляційного суду не оскаржується, а тому в касаційному порядку не переглядається.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення касаційної скарги та скасування оскаржуваних судових рішень.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Наведені в касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Суди встановили, що 04 червня 2008 року ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_4 уклали кредитний договір, відповідно до умов якого ОСОБА_4 отримав кредит в сумі 27 228, 94 долари США.

Цього ж дня, в забезпечення умов кредитного договору ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_5 уклали договір поруки, за яким ОСОБА_5 зобов'язувалась відповідати перед кредитором за виконання зобов'язань за кредитним договором в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, відсотків за користування кредитом, комісій, винагород, штрафів, пені та інших платежів.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

За змістом положень статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Установивши, що відповідачі належним чином не виконали зобов'язання за кредитним договором, у зв'язку з чим станом на 25 червня 2015 року утворилась заборгованість, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про солідарне стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором без урахування неустойки (штрафу, пені).

Доводи касаційної скарги про те, що апеляційним судом не враховано часткову сплату відповідачем боргу за кредитним договором, не заслуговують на увагу, оскільки апеляційний суд зазначив, що розмір заборгованості за кредитним договором розраховано позивачем станом на 25 червня 2015 року, а відповідач частково сплачував борг з часу пред'явлення позову й до 20 жовтня 2015 року, що є підставою для зарахування внесених відповідачем сум у порядку виконання судового рішення.

Інші доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 400, 401 409 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Вінницької області від 13 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Н. О. Антоненко

В.І. Журавель

В.І. Крат