АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ справи: 760/4316/16-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/3980/2018
Головуючий у суді першої інстанції: Усатова І.А.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2018 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого - Немировської О.В.,

суддів - Чобіток А.О., Ящук Т.І.

при секретарі - Шепель К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» розірвання договору та стягнення суми боргу,

за апеляційною скаргою представника Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» - Аніщенка Богдана Сергійовича на рішення Солом'янського районного суду м.Києва від 30 листопада 2017 року,

встановила:

у січні 2016 року позивач звернулась до суду з позовом, в якому просила розірвати Договір № Вклад «Депозит плюс» від 25 грудня 2013 року, укладений між нею та відповідачем, та стягнути з відповідача грошові кошти в сумі 57 568 грн. 33 коп., які складаються з: суми вкладу 48 376 грн. 75 коп. та відсотків - 9 191 грн. 58 коп.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 30 листопада 2017 р. позов було задоволено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, представник відповідача - Аніщенко Б.С. подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин справи.

Відповідно до п 8 розділу ХIII Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017 , ч. 6 ст. 147 та абз. 3 п. 3 розділу ХII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій та статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII Апеляційний суд м. Києва діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Київського апеляційного суду в апеляційному окрузі.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., пояснення ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_4., представника ПАТ КБ «Приватбанк» - Аніщенка Б.С., дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилався на те, що 25 грудня 2013 року між нею та відповідачем було укладено договір №SAMDNWFD600 Вклад «Депозит плюс», відповідно до умов якого позивач передала банку грошові кошти в розмірі 48 376 грн. 75 коп. строком на 366 днів до 28 грудня 2014 року під 19% річних. Позивач зазначала, що 24 вересня 2015 року вона звернулась до банку із заявою про розірвання договору та повернення коштів, однак відповідачем вказані вимоги виконані не були, у зв'язку з чим вона просила розірвати договір вкладу та стягнути на її користь 48 376 грн. 75 коп. вкладу та 9 191 грн. 58 коп. відсотків. за договором.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 30 листопада 2017 р. позов було задоволено.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем було порушено право позивача на дострокове розірвання договору та повернення коштів разом з відсотками.

Такий висновок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, відповідає встановленим по справі обставинам.

Суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права та послався на положення ст. 509, 526, 536, 610, 1058, 1060, 1061 ЦК України, Закону України «Про банки та банківську діяльність».

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 25 грудня 2013 року між ОСОБА_3 та ПАТ КБ «Приватбанк» було укладено договір банківського вкладу №SAMDNWFD600 Вклад «Депозит плюс», відповідно до умов якого позивач передала банку 48 376 грн. 75 коп. строком на 366 днів з нарахуванням 19% річних на суму вкладу.

У своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що суд першої інстанції помилково вважав доведеним факт укладення договору вкладу, оскільки в матеріалах справи міститься копія квитанції про перерахування коштів на відкриття депозиту, оригінал якої відсутній, а також дана квитанція не відповідає встановленим законом вимогам, зокрема не містить відбитку печатки або електронного підпису працівника банку. Однак, такі доводи апелянта є необґрунтованими та не можуть бути підставою для скасування рішення суду.

Згідно із частиною першою ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Вирішуючи питання щодо стягнення грошових коштів за договорами банківського вкладу, судам необхідно встановити факт укладення відповідного договору, з'ясувати повноваження сторін на його укладення, факт внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника, а також дотримання вимог, передбачених законами та іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності щодо укладення договору банківського вкладу та внесення грошових коштів.

Пунктом 1.4 глави 1 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 03 грудня 2003 року № 516 (далі - Положення № 516), передбачено, що залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

В даному випадку судом було зроблено вірний висновок про те, що між сторонами дотримана письмова форма договору банківського вкладу, що підтверджується його оригіналом та копією квитанції про внесення позивачем на депозит грошових коштів в розмірі 48 376 грн. 75 коп.

У суді апеляційної інстанції позивачем було надано для огляду оригінал картки НОМЕР_1, на яку відповідно до умов розділу Договору вкладу «Дані за вкладом» нараховувались відсотки. Доказів про те, що вказану картку було видано позивачу на виконання умов іншого договору відповідачем до суду не надано. Враховуючи викладене, суд вважає доведеним факт укладення між сторонами договору банківського вкладу.

Представником відповідача не було подано доказів проте, що договір №SAMDNWFD600 ним не укладався, та чи виплачувались за ним кошти позивачу.

В листах на ім'я ОСОБА_3 у відповідь на її звернення (а.с.13, 19) відповідач не заперечував факту укладення з нею вказаного договору банківського вкладу, а зазначав лише про те, що не може надати довідку по рахунку та розблокувати його, оскільки з 06 травня 2014 року припинив свою діяльність в АР Крим.

Також у своїй апеляційній скарзі апелянт посилався на те, що судом першої інстанції безпідставно було стягнуто на користь позивача відсотки за період з 26 січня 2015 року по день ухвалення рішення відповідно до ставки 19% річних, оскільки у разі дострокового розірвання договору використовується відсоткова ставка «На вимогу» в розмірі 1% річних. Однак, такі доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування рішення.

Матеріали справи свідчать про те, що позивач при зверненні до суду з позовом просила стягнути на її користь відсотки за депозитом в сумі 9 191 грн. 58 коп., розрахованої за процентною ставкою 19% за річний період.

Згідно зі статтею 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

За договором банківського строкового вкладу банк зобов'язаний видати вклад та нараховані проценти за цим вкладом із спливом строку, визначеного у договорі банківського вкладу.

Відповідно до умов укладеного між сторонами договору вкладу у випадку якщо у строк не пізніше дня закінчення строку вкладу клієнт не заявив банку про повернення вкладу, цей договір продовжується ще на один строк.

Умовами договору банківського вкладу передбачено, що його дія закінчується з виплатою всієї суми вкладу з процентами, які зараховуються з першого робочого дня після надходження коштів в банк за кожний календарний день, окрім дня, в який вклад повертається, а у разі дострокової вимоги про розірвання договору та якщо строк вкладу вже було продовжено один або декілька разів, відсотки за кожен повний строк нараховуються у повному обсязі.

В даному випадку, позивачем було заявлено вимогу про стягнення відсотків за один рік, а тому доводи про те, що позивачем було розірвано договір банківського вкладу в односторонньому порядку з 02 грудня 2015 року та з цього дня нарахування відсотків має здійснюватись за ставкою 1% річних, не заслуговують на увагу.

Посилання апелянта на те, що судом не було перевірено наявності грошових коштів на депозитному рахунку станом на день звернення до суду з позовом також є необґрунтованими, оскільки відповідачем не надано доказів виплати позивачу суми вкладу та відсотків, а посилання на те, що відокремлений підрозділ ПАТ КБ «ПриватБанк» на території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя не мав правових підстав та можливості здійснювати банківську діяльність, оскільки після окупації території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя, виконання зобов'язань за укладеними ПАТ КБ «ПриватБанк» в Криму договорами депозитного вкладу, окупаційною владою покладено на Автономну некомерційну організацію «Фонд захисту вкладників» за рахунок майна банку, яка знаходиться на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополь, оскільки припинення діяльності відокремлених структурних підрозділів банку не можуть бути підставою для звільнення від виконання зобов'язань, визначених вказаних договором, оскільки діяльність ПАТ КБ «ПриватБанк», як юридичної особи, не припинена

Таким чином, судом першої інстанції було повно та всебічно встановлено обставини справи, перевірено їх доказами, правильно застосовано норми матеріального права при дотриманні норм процесуального права, доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, а тому рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382 ЦПК України, колегія суддів

постановила:

апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» - АніщенкаБогдана Сергійовича залишити без задоволення, а рішення Солом'янського районного суду м.Києва від 30 листопада 2017 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в касаційному порядку протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови виготовлено 29 травня 2018 року.

Головуючий

Судді