П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 травня 2018 року

м. Рівне

Справа №2/570/644/2017

Провадження №22ц/787/642/2018

Головуючий у суді першої інстанції: Гладишева Х.В.

Рішення суду першої інстанції ухвалено в м. Рівне Рівненської області

Дата ухвалення повного судового рішення: невідомо

Дата і час ухвалення судового рішення: 21.11.2017 р. о 09 год. 07 хв.

Апеляційний суд Рівненської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючий суддя: Хилевич С.В.

судді: Ковальчук Н.М., Григоренко М.П.

секретар судового засідання: Вихотень Я.В.

за участі: представників учасників справи,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Клеванської селищної ради Рівненського району Рівненської області (правонаступник Оржівської селищної ради Рівненського району Рівненської області) на рішення Рівненського районного суду від 21 листопада 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Оржівської селищної ради Рівненського району Рівненської області (правонаступник - Клеванська селищна рада Рівненського району Рівненської області) про усунення перешкод в користуванні майном,

в с т а н о в и в:

У січні 2017 року в суд звернувся ОСОБА_2 із позовом до Оржівської селищної ради Рівненського району Рівненської області про визнання незаконним і скасування рішення органу місцевого самоврядування та усунення перешкод в користуванні майном. Мотивуючи позов, позивач покликався на незаконність рішення Оржівської селищної ради від 07.10.2016 року №203 "Про виділення та надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки", адже порушує його права і законні інтереси через створення перешкод у вільному в'їзді-виїзді із власного подвір'я. Орган місцевого самоврядування, встановивши залізобетонний паркан, створив перешкоди у заїзді, виїзді і проході до власної садиби.

Ухвалою Рівненського районного суду від 16 січня 2017 року відмовлено у відкритті провадження у справі в частині вимог про визнання незаконним і скасування рішення органу місцевого самоврядування. Щодо позову в частині усунення перешкод в користуванні майном того ж числа провадження у справі було відкрито.

Рішенням Рівненського районного суду від 21 листопада 2017 року позов задоволено повністю:

Усунуто перешкоди в користуванні житловим будинком АДРЕСА_1, зобов'язавши Оржівську селищну раду у десятиденний термін з дня набрання рішенням законної сили зняти паркан на земельній ділянці, яка була виділена рішенням Оржівської селищної ради від 07.10.2016 року №203, та не чинити йому перешкод у користуванні, вільному проході та проїзді до житлового будинку, що належить йому на праві приватної власності.

Вирішено питання про судові витрат шляхом стягнення із відповідача на користь позивача 640 гривень судового збору.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив із його доведеності та обґрунтованості, оскільки відповідачем вчиняються перешкоди ОСОБА_2 у вільному доступі до належної йому земельної ділянки та до воріт його ж будинку через спорудження бетонного паркану.

16 листопада 2017 року Клеванською селищною радою розпочато процедуру реорганізації Оржівської селищної ради, а сам орган селищного самоврядування, котрий це рішення прийняв, визнано правонаступником усього майна, прав та обов'язків відповідача (а.с. 130-130, зв.).

У поданій на рішення апеляційній скарзі Клеванська селищна рада Рівненського району Рівненської області, діючи як правонаступник відповідача, покликалася на його незаконність і необґрунтованість, що полягає у порушенні норм матеріального та процесуального права, неповноті з'ясуванні обставин справи, а також відсутності сприяння повному, об'єктивному і неупередженому її розгляду, що призвело до неправильного вирішення справи.

На її обґрунтування зазначалося про хибність висновку суду щодо розташування вулиці (дороги) в межах точки "А" до точки "Б" та від точки "А" до точки "Г", що було зроблено відповідно до даних державного акта про право власності на землю і плану забудови земельної ділянки. Вважає, що цей висновок не стверджений жодними доказами і не ґрунтується на відповідній підставі. На думку особи, що подала апеляційну скаргу, судом було допущено описки в номерах державних актів про право на землю, які повторено зі змісту позову ОСОБА_2 Посилаючись на ст.ст. 1, 2, 17 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", вказувала про те, що генеральний план селища містить обґрунтування розподілу земель (території) за їх цільовим призначенням, відповідно до якого визначено функціональне території, яка включає землі по АДРЕСА_1. Ці землі віднесені до категорії житлової та громадської забудови. Передчасними та необґрунтованими вважає твердження суду про неможливість зробити виїзд на АДРЕСА_1, адже там проходять комунікації (колишня теплотраса з тепловим вузлом, напірний каналізаційний колектор тощо). Те ж саме стосується і вказівки про суміжність іншої дороги до земельної ділянки з цільовим призначенням для ведення сільського господарства, що також унеможливлює зробити заїзд до садиби ОСОБА_2

Тому Клеванська селищна рада переконана у наявності реального права користуватися земельними ділянками, позаяк біля земельних ділянок з обох боків розміщені дороги загального користування по АДРЕСА_1, що не враховано судом.

Окрім того, 16 грудня 2016 року Оржівською селищною радою розглядалося питання "Про звернення ОСОБА_2", де рекомендовано зробити в'їзд до будинку позивача з АДРЕСА_1 - як і решті жителів цієї вулиці. Судом залишено без уваги і той факт, що 23 січня 2018 року Житомирським апеляційним адміністративним судом скасовано постанову Рівненського районного суду від 1 листопада 2017 року, якою визнано протиправним і скасовано рішення Оржівської селищної ради від 07.10.2016 року №203 "Про виділення та надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки" і ухвалено нову - про відмову в задоволенні позову ОСОБА_2

Зважаючи на наведене і посилаючись на те, що у позивача існує фізична можливість користуватися земельними ділянками, проте встановити заїзд з однієї чи з обох боків з АДРЕСА_1 він не має наміру, просила рішення суду першої інстанції скасувати, ухваливши нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

У поданому відзиві ОСОБА_2, вважаючи оскаржуване рішення законним і обґрунтованим, просив залишити його без змін, а апеляційну скаргу - залишити без задоволення. При цьому покликався на правильність висновків суду щодо створення перешкод у користуванні земельною ділянкою, що є порушенням його права власності, а також у вільному доступі до воріт власного житлового будинку.

Заслухавши суддю-доповідача, думку учасників справи, які з'явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи відповідача, колегія суддів прийшла до висновку про задоволення апеляційної скарги.

Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до п. 8 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Як встановлено судом, і ці обставини визнаються та не заперечуються сторонами, на праві приватної власності ОСОБА_2 належить земельна ділянка площею 0, 1395 га з цільовим призначенням: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Земельна ділянка розташована в АДРЕСА_1. Також за цією адресою розміщена земельна ділянка площею 0, 1315 га з цільовим призначенням: для ведення особистого селянського господарства. Наведені факти стверджуються відповідними державними актами на право на земельну ділянку серії НОМЕР_1, кадастровий номер НОМЕР_2, що виданий 19 лютого 2007 року Оржівською селищною радою, та серії НОМЕР_3, кадастровий номер НОМЕР_4, що виданий 19 лютого 2007 року Оржівською селищною радою (а.с. 14-14, зв.; 15-15, зв.).

Відповідно до плану забудови земельної ділянки АДРЕСА_1, який зроблено згідно із рішенням Оржівської селищної ради народних депутатів від 30.06.1993 року і погоджено Рівненським районним архітектором в 1993 році, на земельній ділянці площею 0, 15 га знаходиться житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами. Між житловим будинком та дитячим садком позначено дорогу загального користування (а.с. 13). На підставі рішення Виконавчого комітету Оржівської селищної ради від 21 грудня 2012 року 26 грудня 2012 року цим виконавчим органом місцевого самоврядування видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно - житловий будинок АДРЕСА_1 з господарськими будівлями та спорудами (а.с. 16).

Правомірність будівництва житлового будинку АДРЕСА_1, що належить на праві власності ОСОБА_2, відповідачем чи іншими особами не оспорюється.

Спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу монтажу Оржівською селищною радою залізобетонного паркану на дорозі загального користування, внаслідок чого позивач втратив можливість вільно і безперешкодно здійснювати заїзд (виїзд, прохід) до власного будинку.

На а.с. 23-24 міститься план забудови земельної ділянки АДРЕСА_1, через земельну ділянку, яка була виділена 7 жовтня 2016 року Оржівською селищною радою згідно з рішенням №203 собі ж у постійне користування орієнтовною площею 0, 10 га, заплановано дорогу (вулицю), де Рівненським районним архітектором у 1993 році передбачено виїзд з подвір'я власного будинку ОСОБА_2

Однак під час розгляду справи в апеляційному порядку з'ясовано відсутність доказів про те, що позивач має будь-яке речове право на доступ до свого будинку по спірній земельній ділянці.

Постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 23 січня 2018 року скасовано постанову Рівненського районного суду від 1 листопада 2017 року, якою визнано протиправним і скасовано рішення Оржівської селищної ради від 07.10.2016 року №203 "Про виділення та надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки", і ухвалено нову - про відмову в задоволенні позову ОСОБА_2 Тобто дане рішення органу селищного самоврядування є чинним і продовжує діяти.

Як встановлено з пояснень представників відповідача, а відповідні викопіювання та плани забудов оглянуті апеляційним судом в судовому засіданні, в планах забудови селища - затверджених відповідно у 1971 році та в 2015 році відсутні документальні вказівки про існування проїзду до садиби ОСОБА_2 Таким чином, сам по собі факт самовільного облаштування ним доріжки для в'їзду-виїзду не свідчить про виникнення у нього суб'єктивного речового права на користування частиною земельної ділянки, що належить до комунальної власності і не виділялася йому на речових правах.

Отже, здійснення відповідачем як органом селищного самоврядування своїх прямих і безпосередніх прав та обов'язків щодо встановлення спірного залізобетонного паркану не порушує і не може порушувати суб'єктивних прав ОСОБА_2 на спірну доріжку для в'їзду-виїзду зі своєї садиби, оскільки він такими не наділений.

Крім того, на а.с. 143-144 міститься ухвала Рівненського районного суду від 6 вересня 2017 року, що набрала законної сили, якою кримінальне провадження №0000959 по обвинуваченню ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 364, ч. 1 ст. 366 КК України закрито, обвинуваченого звільнено від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 364 і ч. 1 ст. 366 КК України в зв'язку із спливом строків давності притягнення до відповідальності за вчинення наведених злочинів. За обставинами справи ОСОБА_3, будучи спеціалістом-землевпорядником Оржівської селищної ради, діючи всупереч службовим інтересам, та власноручно склавши в інтересах ОСОБА_2 офіційний документ - витяг з рішення сесії органу місцевого самоврядування про передачу у приватну власність земельної ділянки площею 0, 27 га, а саме 0, 1395 га та 0, 1315 га, протиправно надав його на підпис селищному голові, з яким знаходився у довірливих відносинах, та завірив відбитком гербової печатки.

Також колегія суддів звертає увагу на те, що 21 серпня 2007 року Оржівською селищною радою вже розглядалася заява ОСОБА_2 про відведення земельної ділянки для проїзду з власної ділянки та не було відведено її для проїзду до садиби. Тоді ж рекомендовано йому зробити заїзд із АДРЕСА_1 та враховано, що усі сусідні жителі, які мають подібні садиби, користуються заїздом з АДРЕСА_1.

Таким чином, прав на земельну ділянку, через яку позивач вимагає влаштувати проїзд-прохід до своєї садиби, ніколи не існувало документально чи фактично, а відповідних речових прав на таке облаштування у нього не виникало.

Згідно із ч. 2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою і відшкодування завданих збитків.

Відповідно до ч. 3 цієї статті захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав, відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, визнання угоди недійсною, визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, відшкодування заподіяних збитків, застосування інших, передбачених законом, способів захисту.

Норми ст.ст. 319 і 391 ЦК України передбачають право особи володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, не завдаючи при цьому шкоди правам інших осіб і не порушуючи їхніх інтересів.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

З роз'яснень, даних Пленумом Верховного Суду України у п. 7 своєї постанови від 16.04.2004 року №7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ", вбачається, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою.

Щодо доводів апеляційної скарги про фізичну можливість облаштування заїзду (виїзду, проходу) в іншому місці, то колегія суддів з ними погоджується.

Згідно зі ст.ст. 4, 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Забезпечення рівності права власності на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання і охорони земель, а також гарантій прав на землю відповідно до ст. 5 ЗК України є одними із загальних засад земельного законодавства.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. десятий п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неправильного застосування норм матеріального права, відповідно до пунктів 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції і прийняття нової постанови - про відмову в позові.

Понесений Клеванською селищною радою Рівненського району судовий збір у розмірі 960 гривень в силу вимог ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню на її користь із позивача.

Керуючись ст.ст. 374-375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Клеванської селищної ради Рівненського району Рівненської області (правонаступник Оржівської селищної ради Рівненського району Рівненської області) задовольнити.

Рішення Рівненського районного суду від 21 листопада 2017 року скасувати.

ОСОБА_2 відмовити в задоволенні позову до Оржівської селищної ради Рівненського району (правонаступник - Клеванська селищна рада Рівненського району) про усунення перешкод в користуванні майном.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь Клеванської селищної ради Рівненського району 960 (дев'ятсот шістдесят) гривень судового збору.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено: 10.05.2018 р. о 10 год. 20 хв.

Головуючий:

Судді: