Постанова

Іменем України

16 травня 2018 року

м. Київ

справа № 644/10973/14-ц

провадження № 61-6780св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого -Стрільчука В. А.,
суддів:Карпенко С. О., Ступак О. В. (суддя-доповідач),Погрібного С. О., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи»,

відповідачі: ОСОБА_6, Акціонерне товариство «Готельний комплекс «Славія»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_6 на заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 23 лютого 2016 року у складі судді Саркісян О. А. та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 21 липня 2016 року у складі колегії суддів: Трішкової І. Ю., Котелевець А. В., Кірсанової Л. І.,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (далі - ТОВ «Кредитні ініціативи») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_6, Акціонерного товариства «Готельний комплекс «Славія» (далі - АТ «ГК «Славія»), ОСОБА_7 про стягнення заборгованості.

Позов обґрунтовано тим, що 10 серпня 2011 року між Публічним акціонерним товариством «Банк Кіпру» (далі - ПАТ «Банк Кіпру») та ОСОБА_6 був укладений кредитний договір № 15-1173/2011, за умовами якого банк надав позичальнику ОСОБА_6 кредит в сумі 1 328 000,00 грн строком до 09 серпня 2021 року включно.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором від 10 серпня 2011 року № 15-1173/2011 між ПАТ «Банк Кіпру», ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ПАТ «Банк Кіпру», ОСОБА_6, АТ «ГК «Славія», укладені договори поруки від 10 серпня 2011 року.

ПАТ «Банк Кіпру» змінило назву на Публічне акціонерне товариство «Неос Банк» (далі - ПАТ «Неос Банк»), яке є його правонаступником.

21 липня 2014 року між ПАТ «Неос Банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено договір факторингу, згідно з умовами якого ПАТ «Неос Банк» відступило, а ТОВ «Кредитні ініціативи» прийняло на себе право вимоги заборгованості, зокрема, за кредитним договором від 10 серпня 2011 року № 15-1173/2011, укладеного між ПАТ «Банк Кіпру» та ОСОБА_6

Взятих на себе зобов'язань, щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків відповідно до умов кредитного договору від 10 серпня 2011 року позичальник ОСОБА_6 не виконував, у результаті чого станом на 21 березня 2015 року утворилась заборгованість в сумі 1 359 585,11 грн.

На підставі вищевикладеного ТОВ «Кредитні ініціативи», уточнивши позовні вимоги, остаточно просило стягнути з відповідачів солідарно заборгованість за кредитним договором у розмірі 1 359 585,11 грн.

Відповідно до письмових пояснень, відповідач ОСОБА_6 просив відмовити в задоволенні позову ТОВ «Кредитні ініціативи» з тих підстав, що повідомлень про перейменування від ПАТ «Банк «Кіпру» на ПАТ «Неос Банк» він не отримував, також не отримував будь-яких доказів щодо підтвердження переходу до нового кредитора - ТОВ «Кредитні ініціативи» прав за зобов'язаннями, які він має перед ПАТ «Банк Кіпру», і тому мав право не виконувати обов'язку новому кредитору, не ризикуючи при цьому прострочити виконання. Письмову вимогу про усунення порушень та дострокове повернення кредиту ОСОБА_6 також не отримував.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 29 квітня 2015 року позовні вимоги до ОСОБА_7 виділені в самостійне провадження з тих підстав, що відповідачі - АК «ГК «Славія» та ОСОБА_7 - несуть солідарну відповідальність за кредитним договором з боржником ОСОБА_6, але не несуть солідарної відповідальності між собою.

Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 23 лютого 2016 року позов задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_6 та АТ «ГК «Славія» на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованість за кредитним договором у сумі 1 359 585,11 грн. Вирішено питання про судові витрати.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що оскільки ОСОБА_6 взятих на себе зобов'язань щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків відповідно до умов кредитного договору від 10 серпня 2011 року не виконував, у результаті чого станом на 21 березня 2015 року утворилась заборгованість у сумі 1 359 585,11 грн, то позовні вимоги ТОВ «Кредитні ініціативи» підлягають задоволенню.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 21 липня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилено, заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 23 лютого 2016 року залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що районним судом повно та всебічно досліджені наявні у справі докази, їм надана належна оцінка, правильно встановлено природу спірних правовідносин і закон, який підлягає застосуванню, та на підставі встановленого ухвалено рішення, яке відповідає вимогам статей 11, 60, 212, 214, 215 ЦПК України.

У серпні 2016 року ОСОБА_6 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 23 лютого 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 21 липня 2016 року, у якій заявник просить скасувати вказані судові рішення, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не мав права приймати ксерокопію договору факторингу та додатків до нього як допустимі докази; позивач не надав суду обґрунтованого розрахунку заборгованості за кредитним договором, з якого вбачається, яким чином та за який період нараховані суми заборгованості; суму заборгованості за кредитним договором стягнуто не тільки з заявника, а також із поручителя ОСОБА_7 рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 21 грудня 2015 року, що є подвійним стягненням; апеляційний суд не надав належної оцінки обставинам встановленим у преюдиційному рішенні Апеляційного суду Харківської області від 10 травня 2016 року.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 вересня 2016 року відкрито касаційне провадження в зазначеній справі, а ухвалою від 01 лютого 2017 року справу призначено до судового розгляду.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У лютому 2018 року вищевказану цивільну справу передано до Верховного Суду.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення судів першої й апеляційної інстанцій - без змін, оскільки їх ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права; судові рішення відповідають вимогам статей 213, 214, 315 ЦПК України 2004 року щодо законності та обґрунтованості.

Судом установлено, що 10 серпня 2011 року між ПАТ «Банк Кіпру» та ОСОБА_6 укладено кредитний договір № 15-1173/2011, згідно з умовами якого банк надав позичальнику ОСОБА_6 кредит у сумі 1 328 000, 00 грн строком до 09 серпня 2021 року включно.

Умовами кредитного договору сторони визначили, що банк надає позичальнику кошти, а позичальник зобов'язується належним чином використати та повернути банку суму отриманих кредитних коштів, а також сплатити відповідну плату за користування кредитом і виконати всі інші зобов'язання, визначені у договорі.

На забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_6 за кредитним договором від 10 серпня 2011 року № 15-1173/2011 між ПАТ «Банк Кіпру», ОСОБА_6 та АТ «ГК «Славія» укладений договір поруки від 10 серпня 2011 року.

Відповідно до умов договору поруки поручитель на добровільних засадах бере на себе зобов'язання перед банком як солідарний боржник відповідати за зобов'язаннями боржника ОСОБА_6 у повному обсязі.

Банк виконав взяті на себе зобов'язання, ніким з учасників процесу не оспорювався факт отримання ОСОБА_6 кредитних коштів від банку.

ПАТ «Банк Кіпру» змінило назву на ПАТ «Неос Банк», яке є його правонаступником.

21 липня 2014 року між ПАТ «Неос Банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено договір факторингу, згідно з умовами якого ПАТ «Неос Банк» відступило, а ТОВ «Кредитні ініціативи» прийняло на себе право вимоги заборгованості, зокрема, за кредитним договором від 10 серпня 2011 року № 15-1173/2011, що укладений між ПАТ «Банк Кіпру» та ОСОБА_6

Взятих на себе зобов'язань щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків відповідно до умов кредитного договору від 10 серпня 2011 року позичальник ОСОБА_6 не виконував, у результаті чого станом на 21 березня 2015 року утворилась заборгованість в сумі 1 359 585,11 грн, з яких: 1 174 529,41 грн - заборгованості за кредитом; 185 055,70 грн - заборгованість за відсотками.

Вказана сума підтверджується розрахунком заборгованості.

Відповідно до даного розрахунку враховані також сплачені ОСОБА_6 суми в липні, серпні, вересні, жовтні 2014 року, які надійшли та враховані ТОВ «Кредитні ініціативи» після направлення та отримання ОСОБА_6 повідомлення від ПАТ «Неос Банк» про укладення договору факторингу з ТОВ «Кредитні ініціативи».

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Стаття 611 ЦК України передбачає правові наслідки у разі порушення зобов'язань, встановлених договором або законом, а стаття 625 ЦК України - відповідальність за порушення грошового зобов'язання, згідно з якою боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора в зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

У частині другій статті 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, дослідивши докази у справі й давши їм належну оцінку в силу вимог статей 10, 60, 212 ЦПК України 2004 року, правильно виходив із доведеності та обґрунтованості заявлених позовних вимог та наявності правових підстав для стягнення заборгованості за кредитним договором, яка утворилася у зв'язку з невиконанням ОСОБА_6 належним чином взятих за договором зобов'язань.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку, апеляційний суд із дотриманням вимог статей 303, 304 ЦПК України 2004 року перевірив у повному обсязі доводи апеляційної скарги постановив законну й обґрунтовану ухвалу, яка відповідає вимогам статті 315 ЦПК України 2004 року.

Доводи касаційної скарги про те, що суму заборгованості за кредитним договором стягнуто не тільки із заявника, а також із поручителя ОСОБА_7 згідно з рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 21 грудня 2015 року, що є подвійним стягненням, є безпідставними, оскільки рішенням Апеляційного суду Харківської області від 10 травня 2016 року вказане рішення було скасоване і в задоволенні позову ТОВ «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_7 було відмовлено.

Доводи касаційної скарги про те, що суд першої інстанції не мав права приймати ксерокопію договору факторингу та додатків до нього як допустимих доказів; що позивачем не надано суду обґрунтованого розрахунку заборгованості за кредитним договором, з якого вбачається, яким чином та за який період нараховані суми заборгованості, зводяться до переоцінки доказів, що згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України на стадії перегляду справи у касаційному порядку не передбачено.

Інші доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.

Керуючись статтями 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 23 лютого 2016 року, ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 21 липня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук
Судді: С. О. Карпенко С. О. Погрібний О. В. Ступак Г. І. Усик