Справа № 331/760/18
Провадження № 2 /331/528/2018
29 травня 2018 року м. Запоріжжя
Жовтневий районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого - судді Жукової О.Є.
за участю секретаря - Хащук В.Д.
позивача- Хормат Я.С.
представника позивача - ОСОБА_1
представника третьої особи - Максименко Ю.В.
розглянувши в порядку загального позовного провадження справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа орган опіки та піклування Районної адміністрації Запорізької міської ради по Олександрівському району про позбавлення батьківських прав,
Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив позбавити ОСОБА_4 батьківських прав відносно доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1.
В обґрунтування позовних вимог позивачка вказала, що вона перебувала у шлюбі з відповідачем з 12.12.2015 року. Від шлюбу мають малолітню доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.
У неї з відповідачем шлюбне життя не склалося і рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 17 жовтня 2017 року шлюб між нею та ОСОБА_4 було розірвано.
Оскільки відповідач з часу народження доньки не бажає з нею спілкуватися, опікуватися нею, нехтує своїми обов»язками з виховання та матеріального забезпечення дитини , вимушена звернутися до суду з вказаним позовом.
Ухвалою суду від 03 березня 2018 року провадження у справі відкрито.
У вступному слові позивачка та її представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі, наполягали на задоволенні позовних вимог.
Відповідач, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, до судового засідання не з»явився, відзив на позов не надав, в зв»язку з чим, на підставі ч.3 ст. 223 ЦПК України справу розглянуто у його відсутність , на підставі доказів наявних в матеріалах справи.
Представник третьої особи органу опіки та піклування Районної адміністрації Запорізької міської ради по Олександрівському району зазначила, що висновком районної адміністрації як органу опіки та піклування , з урахуванням обставин справи та віку дитини, визнано недоцільним позбавлення відповідача батьківських прав.
Суд, вислухавши вступне слово учасників справи , вислухавши пояснення свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, приходить до наступних висновків.
Так судом встановлено , що 12 грудня 2015 року ОСОБА_4, громадянин Королівства Марокко , та позивачка ОСОБА_3, громадянка України , зареєстрували шлюб.
ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народилася донька ОСОБА_5 . Батьком дитини у свідоцтві про народження зазначено ОСОБА_4, а матір»ю - позивачку .
Відповідач є громадянином Королівства Марокко, що підтверджено паспортом серії НОМЕР_1. Його місце проживання зазначено за наступною адресою: АДРЕСА_1.
Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 17 жовтня 2017 року шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 було розірвано.
На теперішній час малолітня дитина проживає з матір»ю, що підтверджено довідкою голови правління ОСББ «Зернова 44».
Згідно довідки КЗ «ЦПМСД №9» в Центрі відсутня повна інформація , в якій мірі ОСОБА_4 виконує свої батьківські обов»язки, однак у вказаній довідці зазначено, що при огляді дитини вдома та на прийомі у лікаря, батько був відсутній.
Як зазначили в судовому засіданні свідки ОСОБА_6, ОСОБА_7, відповідач був присутній коли вони забирали онуку ОСОБА_5 з пологового будинку . В подальшому їм стало відомо зі слів позивачки, що лише вона займається вихованням та матеріальним забезпеченням дитини . Наразі їм не відоме місцезнаходження відповідача.
Натомість, в судовому засіданні позивачка та її представник зазначили, що їм стало відомо, що відповідача було повернуто за межі України та заборонено в»їзд до України на три роки.
Зазначені обставини встановлені Рішенням № 6 головного спеціаліста відділу організації запобігання нелегальній міграції, реадмісії та видворення УДМС України в Запорізькій області А.В. Нестеренко від 31 січня 2017 року. У відповідності до вказаного рішення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2, примусово повернуто за межі України та зобов»язано покинути територію у термін до 01.03.2017 року; заборонено відповідачу в»їзд на територію України на три роки до 31.01.2020 року.
Частиною третьою статті 51 Конституції України передбачено, що сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.
Пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.
Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину (частина друга статті 166 СК України).
Пунктом 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі - Постанова) роз'яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей.
В абзаці 2 пункту 16 Постанови роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.
Для встановлення таких обставин суду потрібно ретельно перевіряти докази, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, обов'язково здійснювати необхідні дії для залучення відповідача у справі та з'ясування його позиції й обґрунтувань.
Суд, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи, відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків.
Висновком районної адміністрації Запорізької міської ради як органу опіки та піклування , з урахуванням віку малолітньої дитини, визнано неможливим позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 відносно малолітньої дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Враховуючи вищенаведене , з урахуванням встановлених в судовому засіданні , суд погоджується з висновком органу опіки та піклування про відсутність підстав для позбавлення батьківських прав відповідача, оскільки судом встановлено, що останнього було примусово повернуто за межі України в той час, коли дитині виповнилося лише 5 місяців та заборонено в»їзд до України до 2020 року, тобто фактично позивачем не доведено винної поведінки ОСОБА_4, який в силу об»єктивних обставин на теперішній час не має можливості знаходитися на території України та виконувати батьківськи обов»язки.
Таким чином, суд вважає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України на підтвердження факту ухилення відповідача від виконання батьківських обов»язків, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.
Керуючись 3,4,11-13, 19, 259, 263, 265 , 280-282 ЦПК України, суд
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа орган опіки та піклування Районної адміністрації Запорізької міської ради по Олександрівському району про позбавлення батьківських прав відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Повний текст судового рішення складений 01 червня 2018 року.
Суддя: О.Є. Жукова