Провадження № 2/537/527/2018
Справа № 537/1194/18
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30.05.2018 р. м. Кременчук

Крюківський районний суд м. Кременчука Полтавської області в складі:

головуючого судді Маханькова О.В.,

за участю секретаря судового засідання Скічко Н.В.,

позивача ОСОБА_1,

адвоката ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Крюківського районного суду в м.Кременчуці Полтавської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа Крюківський відділ ДВС ГТУЮ м.Кременчука Полтавської області про стягнення інфляційного нарахування на суму боргу,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до Крюківського районного суду м.Кременчука Полтавської області з позовом до ОСОБА_3, третя особа Крюківський відділ ДВС ГТУЮ м.Кременчука Полтавської області про стягнення інфляційного нарахування на суму боргу.

На обґрунтування заявлених вимог повідомила, що рішенням Крюківського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 19 травня 2010 року у справі № 2-1291/2010р. за її позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики, - позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на її користь борг за договором позики в сумі 54400 грн. 00 коп., сплачений судовий збір в розмірі 544 грн. 00 коп., та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду судового процесу в сумі 120 грн. 00 коп. Рішення набрало законної сили 16.06.2010 року.

Отриманий нею 16.06.2010 року виконавчий лист у справі № 2-1291/2010р. одразу було подано до Крюківського ВДВС м. Кременчука для примусового виконання рішення суду. Таким чином, з червня 2010 року у відділі ДВС на виконанні знаходилося судове рішення за грошовим зобовязанням ОСОБА_3 перед ОСОБА_1на суму основного боргу 54400 грн. та судових витрат в розмірі 664 грн.

Вказане рішення суду боржником не виконано. ОСОБА_3 від виконання, покладеного на неї рішенням суду грошового зобовязання як добровільно, так і в примусовому порядку, ухиляється. За весь період перебування виконавчого листа на виконанні у відділі ДВС, вперше 11.07.2016 року, 15.08.2016 року, 13.09.2016 року, 12.10.2016 року з боржника на користь позивача було стягнуто грошові кошти в сумі 218,20 грн. Які були віднесені на погашення суми судових витрат.

Таким чином, з 16.06.2010 року є невиконаним грошове зобовязання ОСОБА_3 перед ОСОБА_1 за рішенням суду на суму 54400 грн.

Таке зобов'язання зводиться до сплати грошей, та є грошовим зобов'язанням.

Оскільки діями відповідача продовжує порушуватися її майнове право,позивач вимушена звертатися до суду з цим позовом і заявляти вимоги відшкодування інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних за період з 16.06.2010 року по 31 листопада 2017 року (місяць, що передує місяцю звернення до суду з цим позовом).

Сума невиконаного на сьогоднішній день грошового зобовязання складає 54400 грн. 00 коп. (без судового збору).

Відповідно до індексів споживчих цін інфляційне збільшення боргу (інфляційне нарахування на суму боргу 54400 грн. за період з 16 червня 2010 року по жовтень 2017 року) становить 80166,20 грн.; сума боргу з інфляцією 134566,20 грн.

Три відсотки річних з суми боргу 54400 грн. за період з 16 червня 2010 року по 31 жовтня 2017 (2694 днів - калькулятор днів на сайті http://www.calculator888.ru/skolko-dnei; розрахунок проведений в онлайн - калькуляторі на сайті Інтернет: http://advokat-ganenko.com.ua/?page_id=465 ) становить 12046,00 (54440,00 х 3% : 365 х 2694 днів = 12046,00 грн.)

Станом на 31.10.2017 року розмір, передбачених ч.2 ст. 625 ЦК витрат ( розмір матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів і компенсація (плата) від боржника за користування отриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові) за період з 16.06. 2010 року по 31.10 2017 року становить 92212,00 грн. (12046,00 грн. + 80166,20 грн.)

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала та надала пояснення аналогічні позовній заяві, прохала суд позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засіданні не з*явився, про час та місце розгляду справи була належним чином повідомлена, клопотання про відкладення розгляду справи на прохання відповідача від 19.12.2017року задоволено. Розгляд справи перенесено на 23.01.2018року, але в подальшому відповідач не з*являвся.

Представник третьої особи ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснила, що відповідачем протягом останніх двох років перераховано декілька платежів, але борг не погашений.

Суд, заслухавши сторони по справі, вивчивши та проаналізувавши надані суду докази , вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов*язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що рішенням Крюківського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 19 травня 2010 року у справі № 2-1291/2010р. за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики - позов задоволено . Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 борг за договором позики в сумі 54400 грн. 00 коп., сплачений судовий збір в розмірі 544 грн. 00 коп., та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду судового процесу в сумі 120 грн. 00 коп. Рішення набрало законної сили 16.06.2010 року.

З червня 2010 року в відділі ДВС на виконанні знаходилося судове рішення за грошовим зобовязанням ОСОБА_3 перед ОСОБА_1 на суму основного боргу 54400 грн. та судових витрат в розмірі 664 грн.

Згідно частин 1, 2 статті 14 ЦПК - судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами; невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

На сьогоднішній день вказане рішення суду боржником так і не виконано. Відповідач ОСОБА_3 від виконання такого, покладеного на неї рішенням суду грошового зобовязання як добровільно, так і в примусовому порядку, ухиляється. За весь період перебування виконавчого листа на виконанні у відділі ДВС, вперше 11.07.2016 року, 15.08.2016 року, 13.09.2016 року, 12.10.2016 року з боржника на користь ОСОБА_1 було стягнуто грошові кошти в сумі 218,20 грн. Які були віднесені на погашення суми судових витрат.

Таким чином, з 16.06.2010 року до сьогоднішнього дня є невиконаним грошове зобовязання ОСОБА_3 перед ОСОБА_1 за рішенням суду на суму 54400 грн.

Таке зобов'язання зводиться до сплати грошей, відтак, є грошовим зобов'язанням.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки (ч.1 ст.11 ЦК)

За приписами пункту 1 частини 2, частини 5 статті 11 ЦК підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є: договори та інші правочини…; у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду.

Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов'язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

За правилами ч.1 ст. 598 ЦК України зобовязання припиняється частково або у повному обсязі на підставах встановлених договором або законом.

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Частиною 1 статті 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Отже, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобовязання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч.2 ст. 625 ЦК України.

Верховний Суд України в своїх правових позиціях, наведених в ухвалі від 12 березня 2009 року ( ВВС № 9 (121)2010р. стор. 3-5), вказав: « Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку». Зі змісту постанови ОСОБА_5 Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі 758/1303/15-ц: ст. 625 ЦК визначає загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобовязання, якщо інше не передбачено договором або законом. Аналогічна правову позицію викладено в судових рішеннях ВСУ у справі № 6-2311 цс 16 від 22 березня 2017 р., № 6-2168 цс 15 від 30 березня 2016 р.

Зобовязання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, зокрема договорів та інших правочинів (ч. 2 ст. 509 ЦК України).

Зобовязання припиняється на підставах, встановлених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України). Ці підстави зазначені в статтях 599, 600, 601, 604609 ЦК України, в яких не передбачено такої підстави припинення зобовязання, як ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора.

За відсутності інших підстав, передбачених договором або законом, зобовязання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Належним є виконання зобовязання, яке прийняте кредитором і в результаті якого припиняються права та обовязки сторін зобовязання.

Саме по собі ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора, виконання якого не здійснено, не припиняє зобовязальних правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобовязання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України»

У постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 01.10.2014 року у справі № 6-113цс14, предметом якої був спір про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних за період невиконання судового рішення про відшкодування майнової та моральної шкоди, Верховний Суд України зробив правовий висновок, відповідно до якого будь-яке зобовязання, яке зводиться до сплати грошей, є грошовим зобовязанням незалежно від правових підстав його виникнення і в разі його порушення підлягає застосуванню ч.2 ст. 625 ЦК України. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобовязання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобовязання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Виходячи з положень цієї ж ст. 625 ЦК України, наслідки прострочення боржником грошового зобовязання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу і 3 % річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів і отриманні компенсації (плати) від боржника за користування отриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобовязання /Ухвала колегії суддів Судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 травня 2011 року. Науково-практичний юридичний журнал Цивільне судочинство №2/2011 стор. 37. Офіційне видання Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ/.

Виходячи з наведеного на інфляційні нарахування на суму боргу і 3% річних не поширюється спеціальна (скорочена) позовна давність.

Відмежування індексу інфляції, процентів від штрафних санкцій, правовий режим таких більш детально розтлумачений учасниками науково-практичної конференції Верховного Суду України, яка відбулася 16 березня 2012 року /опубліковано в Віснику Верховного Суду України № 4/2012р./.

Сума невиконаного на сьогоднішній день грошового зобовязання відповідачем перед позивачем складає 54400 грн. 00 коп. (без судового збору).

Відповідно до індексів споживчих цін інфляційне збільшення боргу (інфляційне нарахування на суму боргу 54400 грн. за період з 16 червня 2010 року по жовтень 2017 року) становить 80166,20 грн.; сума боргу з інфляцією 134566,20 грн.

Три відсотки річних з суми боргу 54400 грн. за період з 16 червня 2010 року по 31 жовтня 2017 (2694 днів - калькулятор днів на сайті http://www.calculator888.ru/skolko-dnei; розрахунок проведений в онлайн - калькуляторі на сайті Інтернет: http://advokat-ganenko.com.ua/?page_id=465 (копію додаю)) становить 12046,00 (54440,00 х 3% : 365 х 2694 днів = 12046,00 грн.)

Станом на 31 жовтня 2017 року розмір передбачених ч.2 ст. 625 ЦК втрат ( розмір матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів і компенсація (плата) від боржника за користування отриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові) за період з 16 червня 2010 року по 31 жовтня 2017 року становить 92212,00 грн. (12046,00 грн. + 80166,20 грн.)

На підставі вищевикладеного, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст.11,15,16,509,599,625ЦК України, ст.ст.4,10-14, 81,130,141,223,263-266 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа Крюківський відділ ДВС ГТУЮ м.Кременчука Полтавської області про стягнення інфляційного нарахування на суму боргу - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, іден. № НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1 за період з 16 червня 2010 року по 31 жовтня 2017 року: інфляційне нарахування на суму боргу 54400 грн. за рішенням Крюківського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 19 травня 2010 року у справі № 2-1291/2010р. в сумі 80 166/ вісімдесят тисяч сто шістдесят шість/20 коп., та 3% річних в сумі 12046/дванадцять тисяч сорок шість/00 коп., а всього 92212/девяносто дві тисячі двісті дванадцять/грн.20 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 сплачений позивачем судовий збір в сумі 922 ( дев»ятсот двадцять дві) грн. 13коп.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Полтавської області через Крюківський районний суд м. Кременчука Полтавської області протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Маханьков О.В.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 30 травня 2018року.