ВЕЛИКОБАГАЧАНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
Справа № 525/483/17
Провадження №2/525/11/2018

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19.05.2018 року Великобагачанський районний суд Полтавської області в складі: головуючого судді Лисенко Н.В., за участю секретаря Хоменка М.М., представника позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2, представника відповідача адвоката ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в сел. Велика Багачка Полтавської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_4 (представник позивача ОСОБА_1) до ОСОБА_2 (представник відповідача адвокат ОСОБА_3), ОСОБА_5 про визнання автомобіля спільною сумісною власністю подружжя, визнання права власності на 1/2 частину автомобіля, визнання договору купівлі - продажу автомобіля недійсним та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про встановлення факту не проживання однією сімєю в шлюбі та не ведення спільного господарства з грудня 2010 року,-

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_4 звернувся 5 травня 2017 року до суду із позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_5 про визнання договору купівлі-продажу недійсним.

Ухвалою суду від 23 травня 2017 року відкрито провадження по справі.

Попереднє судове засідання по справі проведено 8 серпня 2017 року та прийнято до розгляду разом з первісним позовом ОСОБА_4 зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про встановлення факту не проживання однією сімєю в шлюбі та не ведення спільного господарства з грудня 2010 року до спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_4

З позовної заяви ОСОБА_4 з уточненими позовними вимогами, прийнятої до розгляду ухвалою суду від 09 жовтня 2017 року (а.с.129) вбачається, що за час перебування у зареєстрованому шлюбі ОСОБА_4 та ОСОБА_2 був придбаний легковий автомобіль марки ВАЗ 211040, реєстраційний номер НОМЕР_1, 2011 року випуску, чорного кольору, номер шасі (кузова, рами) Y6L211040BI221903. Рішенням Великобагачанського районного суду Полтавської області від 22 грудня 2016 року їхній шлюб був розірваний. Позивач ОСОБА_4 вказує, що вищевказаний автомобіль, який є спільною сумісною власністю його із відповідачем ОСОБА_2, був відчужений на користь іншої особи. Так, згідно відповіді Регіонального сервісного центру Полтавської області від 23 березня 2017 року спірний автомобіль був переєстрований Територіальним сервісним центром МВС 5344 РЦС в Полтавській області на підставі договору купівлі-продажу № 5344/2016/000189 від 11 серпня 2016 року на імя ОСОБА_5. В зустрічній позовній заяві (а.с.а.с.73-74) позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 вказує, що спірний автомобіль не є їхньою з ОСОБА_4 спільною сумісною власністю, оскільки з грудня 2010 року вони разом не проживають, і не ведуть спільного господарства, а вона придбала спірний автомобіль в 2011 році в кредит, який в подальшому до 2016 року виплачувала за власні кошти. В період з 2014 року по 2016 рік ОСОБА_4 користувався її автомобілем марки ВАЗ 211040, при цьому жодного разу не сплативши за нього платіж, а в серпні 2016 року вона дійсно продала спірний автомобіль ОСОБА_5 за 40000 грн., оскільки він побував в ДТП.

Позивач за первісним позовом ОСОБА_6 вказує, що автомобіль марки ВАЗ 211040 з реєстраційним номером ВІ4270ВІ, що відчужений відповідачем ОСОБА_5, є цінним майном, його ринкова вартість становить близько 120000 грн., крім того, його згода на відчуження автомобіля відповідно до ч.3 ст. 65 Сімейного кодексу України мала б бути подана письмово, про те він а ні усної, а ні письмової згоди на відчуження вказаного автомобіля не надавав.

Посилаючись на вищевикладені обставини та на грубе порушення відповідачем ОСОБА_2 його права володіння, користування та розпорядження своєю власністю, позивач ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, в якому просив суд визнати легковий автомобіль марки ВАЗ 211040, реєстраційний номер НОМЕР_1, 2011 року випуску, номер шасі Y6L211040BI221903 спільною сумісною власністю подружжя, визнавши за позивачем право приватної власності на 1/2 частину автомобіля, визнати недійсним з моменту вчинення договору купівлі-продажу № 5344/2016/000189 від 11 серпня 2016 року, укладену в Територіальному сервісному центрі МВС 5344 РЦС МВС в Полтавській області між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 відносно автомобіля марки ВАЗ 211040, реєстраційний номер НОМЕР_1, 2011 року випуску, номер шасі (кузова, рами) Y6L211040BI221903.

В той час посилаючись на те, що ОСОБА_4 не проживав з ОСОБА_2 однією сімєю з грудня 2010 року та не вів з нею спільного господарства, а проживав в іншому місці з іншою жінкою, ОСОБА_2 за власні кошти здійснювала погашення кредиту за спірний автомобіль позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 просила суд встановити факт не проживання однією сімєю в шлюбі її та ОСОБА_4 та не ведення спільного господарства з грудня 2010 року.

Ухвалою суду від 18 січня 2018 року розгляд даної справи ухвалено проводити в порядку загального позовного провадження. 5 лютого 2018 року до суду надійшов відзив відповідача ОСОБА_2 на позовну заяву ОСОБА_4, в яких відповідач просить суд в задоволенні позову ОСОБА_4 відмовити в повному обсязі.

Ухвалою суду від 5 лютого 2018 року закрито підготовче провадження у справі та призначено дану цивільну справу для розгляду по суті на 16 березня 2018 року. Судове засідання призначене на 16 березня 2018 року та 23 квітня 2018 року було відкладено за клопотанням представника позивача ОСОБА_1 та його неявкою в судове засідання.

В судовому засіданні 18 травня 2018 року представник позивача ОСОБА_1 позов ОСОБА_4 підтримав в повному обсязі, посилався на обставини, що викладені в ньому та просив суд його задовольнити, а в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 просив суд відмовити в повному обсязі та вказав, що ОСОБА_4 проживав однією сімєю з ОСОБА_2 до серпня 2016 року, вони вели спільне господарство, займалися вихованням їхньої доньки.

Відповідач за первісним позовом ОСОБА_2 та її представник адвокат ОСОБА_3 в судовому засіданні 18 травня 2018 року первісний позов ОСОБА_4 не визнали та просили суд відмовити в задоволенні його позову в повному обсязі, а свій зустрічний позов позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 підтримала в повному обсязі, посилалася на обставини, що викладені в ньому та просила суд його задовольнити, при цьому ОСОБА_2 пояснила суду, що ОСОБА_4 не проживав з нею однією сімєю з грудня 2010 року, не вів спільного господарства, кредит за спірний автомобіль вона сплачувала за власні кошти, він коштів на уплату крпедиту не надавав, аліменти не сплачував, лише надавав для дочки кошти з земельного паю до 2016 року.

Відповідач за первісним позовом ОСОБА_5 в судовому засіданні 16 листопада 2017 року позов ОСОБА_4 не визнала та просила суд в задоволені його позову відмовити в повному обсязі, вона дійсно купила цей автомобіль у ОСОБА_2 за 40000 грн., вважає, що договір укладено на законних підставах, гроші за автомобіль вона віддала в повному обсязі при купівлі автомобіля, а в судове засідання 18 травня 2018 року не зявилася, в матеріалах справи є її заява про подальший розгляд даної справи у її відсутність.

Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, заслухавши показання свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, оглянувши матеріали цивільної справи № 525/968/16-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу, та матеріали цивільної справи № 525/999/16-ц за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та поділ спільного майна подружжя, приходить до висновку, що первісний позов ОСОБА_4 (представник позивача ОСОБА_1) до ОСОБА_2 (представник відповідача адвокат ОСОБА_3), ОСОБА_5 про визнання автомобіля спільною сумісною власністю подружжя, визнання права власності на 1/2 частину автомобіля, визнання договору купівлі - продажу автомобіля недійсним підлягає частковому задоволенню (в частині визнання автомобіля спільною сумісною власністю подружжя), а в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про встановлення факту не проживання однією сімєю в шлюбі та не ведення спільного господарства з грудня 2010 року слід відмовити з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч.3 ст. 89 ЦПК України).

Судом встановлено, що шлюб між ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та Дусик (дошлюбне ОСОБА_10) ОСОБА_16, ІНФОРМАЦІЯ_2, був зареєстрований 18 травня 2001 року Кротівщинською сільською радою Великобагачанського району Полтавської області, актовий запис № 1 (а.с.8).

З свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії СХО 452313 легкового автомобіля марки ВАЗ 211040 чорного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1, 2011 року випуску, номер шасі (кузова, рами) Y6L211040BI221903 вбачається, що власником даного автомобіля є ОСОБА_2 (а.с.9).

З висновку експертного дослідження № 17/204/1617 від 10 серпня 2016 року проведеного старшим судовим експертом сектору криміналістичного дослідження ТЗ і РД, що їх супроводжують відділу інженерних, економічних, товарознавчих видів досліджень та оціночної діяльності Полтавського НДЕКЦ МВС України ОСОБА_17 вбачається, що номер кузова НОМЕР_2, номер двигуна НОМЕР_3 наданого на дослідження транспортного засобу ВАЗ 211040, номерний знак НОМЕР_1, не змінювався. Робочий обєм двигуна 40 складає 1596 куб. см (а.с.12).

ОСОБА_2 згідно квитанції № 21-3201 К від 17 березня 2011 року на рахунок ПрАТ СК Альфа Страхування було перераховано страховий платіж за договором страхування в сумі 217 грн. 80 коп. та перераховано на користь ПрАТ СК Альфа Страхування страховий платіж за договором страхування в сумі 4394 грн. 60 коп. (а.с.а.с.81-82).

З повідомлення № 06-2/121384 від 14 липня 2016 року ПАТ Ідея Банк, що є правонаступником ПАТ Плюс Банк вбачається, що ОСОБА_2 виконала зобовязання за кредитним договором № 910.75943 від 17 березня 2011 року в повному обсязі на автомобіль ВАЗ 211040 (легковий седан) 2011 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, зареєстрований Миргородським ВРЕР УДАІ ГУМВС України Полтавської області 16 березня 2011 року шасі (кузов, рама, коляска) Y6L211040BI221903 обєм двигуна 1596 см куб, чорний колір, свідоцтво про реєстрацію ТЗ серії САЕ433125 виданого Миргородським ВРЕР УДАІ ГУМВС України в Полтавській області, яке було заставлено згідно з договором застави транспортного засобу є вільним від застави (а.с.83).

Згідно написаної власноруч розписки 10 березня 2011 року ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, житель ІНФОРМАЦІЯ_4 отримав від ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_5, грошові кошти в сумі 3000 грн. 00 коп. для внесення першого внеску по розрахунку за договором купівлі продажу автомобіля, зобовязався повернути позику в строк до 10 березня 2012 року (а.с.161).

11 серпня 2016 року між ОСОБА_2 (продавець) та ОСОБА_5 (покупець) був укладений договір купівлі-продажу 5344/2016/000189 транспортного засобу, відповідно до якого ОСОБА_2 зобовязалася передати у власність ОСОБА_5 транспортний засіб автомобіль марки ВАЗ 211040 чорного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1, 2011 року випуску, номер шасі (кузова, рами) Y6L211040BL221903. Пунктом 3 Договору передбачено, що за домовленістю сторін ціна транспортного засобу складає 40000 грн. (т. 1,, а.с.13, т. 2, а.с.51-52).

З облікової картки № 97765704 від 11 серпня 2016 року вбачається, що автомобіль марки ВАЗ 211040, номерний знак НОМЕР_1 № кузова Y6L211040BL221903, 2011 року випуску, перереєстрований на імя нового власника ОСОБА_5 (а.с.11) згідно поданої нею заяви № 97765704 від 11 серпня 2016 року (а.с.10).

З довідки № 672 від 29 серпня 2013 року, виданої інспектором ВДАІ Великобагачанського РВ УМВС України в Полтавській області ОСОБА_18, вбачається, що о 13 год. 20 хв. 29 серпня 2013 року на перехресті вулиць Жовтнева Червоноармійська в сел. Велика Багачка Полтавської області легковий автомобіль ВАЗ -211040 з реєстраційним номером ВІ4270ВІ, номер кузова НОМЕР_2, отримав механічні пошкодження, а саме: деформація лівого переднього крила, капоту, передньої панелі кузова (зліва), розбито передні фари, лівий покажчик повороту, ліву протитуманну фару, бампер передній (зліва) (a.c.77).

Постановою в.о першого заступника начальника РВ начальника СВ Великобагачанського РВ УМВС України в Полтавській області ОСОБА_19 від 7 вересня 2013 року закрито кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000453 від 29 серпня 2013 року, в звязку з відсутністю в діянні ОСОБА_2 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України. З даної постанови вбачається, що 29 серпня 2013 року близько 13 год. 20 хв. в сел. Велика Багачка Полтавської області на нерегульованому перехресті вул. Жовтнева Шевченка водій ОСОБА_2 керуючи автомобілем НОМЕР_4 при виїзді з другорядної дороги на головну не надала переваги в русі та допустила зіткнення з автомобілем ВАЗ 21154 д.н.з ВІ 6971 АО під керуванням водія ОСОБА_20, ІНФОРМАЦІЯ_6, жителя ІНФОРМАЦІЯ_7. Внаслідок ДТП водій автомобіля ВАЗ 21154 д.н.з. НОМЕР_5 ОСОБА_20 та пасажирка ОСОБА_21 отримали тілесні ушкодження та звернулися за медичною допомогою до Великобагачанської ЦРЛ. В ході допиту свідка ОСОБА_21 встановлено, що вона відмовилася від проходження СМЕ, мотивуючи це тим, що отримані нею тілесні ушкодження незначні, і вона не має ні до кого претензій, а в ході допиту свідка ОСОБА_2 встановлено, що вона внаслідок ДТП тілесних ушкоджень не отримала, претензій до іншої сторони учасника ДТП не має (а.с.а.с.75-76).

З акту обстеження матеріально - побутових умов проживання ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, від 27 жовтня 2016 року, складеного комісією в складі депутата Кротівщинської сільської ради ОСОБА_22, голови Кротівщинської сільської ради ОСОБА_23, секретаря виконавчого комітету Кротівщинської сільської ради ОСОБА_24 та сусідів ОСОБА_25, ОСОБА_11 вбачається, що при проведенні обстеження домоволодіння ОСОБА_2, яка зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_8 разом з чоловіком ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який не проживає з грудня 2010 року, сином ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_9, та дочкою ОСОБА_15, ІНФОРМАЦІЯ_10. ОСОБА_2 разом з сином ОСОБА_10 та дочкою ОСОБА_15 ведуть спільне підсобне господарство. Всього за даною адресою проживає три особи (а.с.84).

Рішенням Великобагачанського районного суду Полтавської області від 22 грудня 2016 року шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2, зареєстрований Кротівщинською сільською радою Великобагачанського району Полтавської області 18 травня 2001 року, актовий запис № 1, був розірваний (т. 2 а.с.57). З позовом про розірвання шлюбу ОСОБА_2 звернулася до суду 20.09.2016 року.

ОСОБА_2 працює вчителем відділу, освіти, молоді та спорту Великобагачанської РДА, сума її доходу за період з 1 лютого 2016 року по 31 липня 2016 року становить 19199 грн. 39 коп. Середньомісячний дохід становить 3199 грн. 90 коп. (а.с.87) , з 01.01.2015 по 31.12.2015року - 33362 грн. 33 коп.( а.с.89) та отримувала орендну плату за оренду земельної ділянки, загальна сума її доходу від оренди земельної ділянки за період з січня 2013 року по вересень 2016 року становить 8890 грн. 53 коп. (а.с.88).

З показань свідка ОСОБА_7 вбачається, що ОСОБА_4 в грудні 2010 року припинив спільне проживання з ОСОБА_2, а вона наступного року придбала автомобіль у кредит, який в подальшому сама виплачувала, при цьому позичала гроші на виплату кредиту. Після придбання автомобіля чоловік ОСОБА_2 ОСОБА_4 до неї не зявлявся, не допомагав ні їй, ні їхній дочці ОСОБА_26 нічим. Відомо, що через деякий час ОСОБА_4 приїхав до ОСОБА_2 та забрав у неї вказаний автомобіль, який більше не повернув.

Свідок ОСОБА_9, двоюрідний брат ОСОБА_4, суду показав, що взимку та навесні 2016 року він бачив разом ОСОБА_4 та ОСОБА_2 на базарній площі та в магазині в сел. Велика Багачка Полтавської області. Суду підтвердив, що за час спільного проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_2 вони разом купили автомобіль та разом виплачували кредит на цей автомобіль.

З показань свідка ОСОБА_10, сина ОСОБА_2 вбачається, що в 2011 році ОСОБА_2 купила автомобіль у кредит, який він допомагав виплачувати своїй матері. Ідея купівлі цього автомобіля виникла у нього з матірю. Суду підтвердив, що з 2014 року ОСОБА_4 вдома у ОСОБА_2 не проживав та не ночував. Одного дня ОСОБА_4 забрав у ОСОБА_2 цей автомобіль, вказавши, що відвезе дочку до лікарні, і більше автомобіль не повернув та відмовився повертати його. Згодом за допомогою евакуатора у ОСОБА_4 було забрано належний ОСОБА_2 автомобіль. Йому не відомо, щоб ОСОБА_4 сплачував кредит за вказаний автомобіль, а кредит виплачували частинами він та його мати ОСОБА_2, при цьому позичали кошти у людей. В подальшому автомобіль було реалізовано ними за 40000 грн. Суду підтвердив, що перед купівлею автомобіля в 2011 році ОСОБА_4 пішов від ОСОБА_2, і на час придбання автомобіля вони спільно вже не проживали.

Свідок ОСОБА_11 суду показала, що ОСОБА_4 проживав разом з ОСОБА_2 з 2001 року, а в грудні 2010 року пішов від неї та більше з нею не проживав. ОСОБА_2 бажала придбати автомобіль, на придбання якого ОСОБА_2 позичила в неї 4000 грн. ОСОБА_4 зявлявся до дочки ОСОБА_26, але не часто, спільного майна у ОСОБА_4 не було. З весни 2016 року ОСОБА_4 в с. Кротівщина Великобагачанського району вона жодного разу не бачила.

З показань свідка ОСОБА_12 вбачається, що ОСОБА_4 обманним шляхом віднісся до родини ОСОБА_2 Так, ОСОБА_2 взяла кредит на купівлю автомобіля, який сама ж і виплачувала, а ОСОБА_4 покинув її, не приїжджав та не допомагав їй, хоча один раз приїхав до своєї дочки. Суду підтвердила, що ОСОБА_4 в грудні 2010 року поїхав з села з іншою жінкою, як наслідок, з цього часу не вів з ОСОБА_2 спільного господарства та не проживав з нею.

Свідок ОСОБА_13 суду показав, що він є кумом сімї ОСОБА_2 Так, ОСОБА_4 5-6 років не вітає свою дочку ОСОБА_26 з днем народження, а років 6-7 не бачив ОСОБА_4 на городі за місцем проживання та в період цього часу між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 немає ніяких сімейних відносин. Відомо, що ОСОБА_2 купила авто в кредит та позичала в нього гроші для цього.

Той факт, що ОСОБА_4 і ОСОБА_2 спільно не проживають з 2010 року підтвердив і свідок ОСОБА_14

В судовому засіданні свідок ОСОБА_8 показала, що її брат ОСОБА_4 у березні 2011 року на купівлю спірного автомобіля позичив в неї гроші, а потім на погашення кредиту позичив в неї 3000 грн., а як забирав авто з салону ОСОБА_4 позичив в неї 250 грн. Суду підтвердила, що ОСОБА_4 не проживає разом з ОСОБА_2 з літа 2016 року, а до цього часу її брат говорив, що проживає в ІНФОРМАЦІЯ_4.

Свідок ОСОБА_15 суду показала, що вона є дочкою ОСОБА_4, який з 2010 року не проживає разом з нею та її матірю ОСОБА_2 однією сімєю, однак інколи 2-3 рази приїздив до неї та привозив подарунки, але в будинку ні разу не ночував. Пояснила, що коли її мати ОСОБА_2 приїхала з курсів в 2010 році, батько ОСОБА_4 забрав речі і поїхав з дому. Одного дня батько відвіз її до лікарні автомобілем, після чого автомобіля вдома не було. Кредит за автомобіль виплачувала її мати ОСОБА_2 Через деякий час батько з їхнього будинку забрав рушницю, однак з нею не розмовляв та матеріально не допомагав.

Актом прийому - передачі від 23 червня 2017 року підтверджується, що ОСОБА_2 передала, а ОСОБА_4 отримав сейф, в якому знаходиться зброя (рушниця ТОЗ 63 № 15585), патрони в кількості 24 шт. (а.с.159).

Ухвалою Великобагачанського районного суду Полтавської області від 5 травня 2017 року заяву ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, визнання недійсним договору купівлі-продажу легкового автомобіля залишено без розгляду (а.с.224-225 цивільної справи № 525/999/16-ц).

Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 ст. 61 Сімейного кодексу України передбачено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Частиною 3 цієї статті передбачено, що якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст. 63 Сімейного кодексу України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно ч.1 ст. 65 Сімейного кодексу України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

Положеннями ч.1 ст. 68 Сімейного кодексу України передбачено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. В ч.2 цієї статті вказано, що розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.

Згідно ч.1 ст. 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 66 Сімейного Кодексу України дружина та чоловік мають право на вільний вибір місця свого проживання.

Судом встановлено, що після придбання спірного автомобіля одразу при його реєстрації ОСОБА_2 надала ОСОБА_4 право на користування цим автомобілем, що підтверджується первісним свідоцтвом про реєстрацію автомобіля ) т. 1, а.с.158). Цю обставину ОСОБА_2 пояснює тим, що вона в той час сподівалася на примирення і збереження сім'ї, з цією метою і зазначила право на користування автомобілем за ОСОБА_4

Довідкою № 217 від 5 жовтня 2017 року, виданої СФГ Грунтознавець, підтверджується те, що ОСОБА_4 згідно договору оренди землі від 3 липня 2012 року за 2013-2017 роки було виплачено орендну плату за оренду земельної ділянки в загальній сумі 40224 грн. 69 коп. (а.с.160), ОСОБА_2 не заперечує, що вона з дозволу ОСОБА_4 отримувала оренду плату до 2016 року, ці гроші ОСОБА_4 давав на утримання їхньої спільної дочки ОСОБА_26, бо аліменти він не сплачував.

В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом ОСОБА_4 ОСОБА_27 надав суду для приєднання до матеріалів справи оригінали квитанцій № 321430 від 8 липня 2014 року на суму 500 грн. 00 коп., № 321430 від 20 листопада 2014 року на суму 300 грн. 00 коп., № 321430 від 11 липня 2016 року на суму 1389 грн. 42 коп., № 321430 від 9 лютого 2015 року на суму 1000 грн. 00 коп. і суду пояснив, що ОСОБА_4 сплачував гроші за кредит разом з ОСОБА_2 цими квитанціями, оригінали яких в нього збереглися, підтверджується сплата кредитної заборгованості за договором 910.75943 від 17 березня 2011 року по кредиту, ОСОБА_4, стверджує, що це лише частина квитанцій, по яким він сплачував борг за кредит.

Спірний автомобіль значний час був в користуванні ОСОБА_4 в своїх поясненнях ОСОБА_2 підтверджує, що з 2014 по 2016 рік автомобілем користувався ОСОБА_4

Проаналізувавши зазначені докази, а саме: сплату ОСОБА_4 частини коштів на придбання автомобіля та погашення кредиту, що підтверджується борговою розпискою та показаннями свідка ОСОБА_8, оригіналами квитанцій про сплату кредиту, які підтверджують сплату ним грошей за кредит, отримання ОСОБА_2 коштів за оренду земельної ділянки, яка належить ОСОБА_4 і знаходиться в оренді СФГ "Грунтознавець", спільне користування автомобілем відразу після його реєстрації, що підтверджується первісним свідоцтвом про реєстрацію автомобіля (а.с.158) та підтвердженням безпосередньо ОСОБА_2М факту користування автомобілем ОСОБА_4І, суд приходить до висновку, що спірний автомобіль марки ВАЗ 211040, реєстраційний номер НОМЕР_1, 2011 року випуску, був придбаний сторонами за час шлюбу і був спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_2 до укладення 11 серпня 2016 року договору купівлі-продажу транспортного засобу між ОСОБА_2 та ОСОБА_5, як наслідок, позовні вимоги ОСОБА_4 щодо визнання автомобіля спільною сумісною власністю подружжя підлягають задоволенню.

Суд прийшов до цього висновку, враховуючи, що підставою для визнання майна спільною сумісною власністю подружжя є не спільне проживання і ведення спільного господарства, а набуття майна під час шлюбу та той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

В частині 3 ст. 368 Цивільного кодексу України також зазначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Верховний Суд України у висновках, викладених в постановах, прийнятих за результатами розгляду справ із підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4 ч.1 ст. 355 ЦПК України за ІІ півріччя 2016 року вказав, що належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму ст. 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. В Постанові Верховного Суду України від 0-3.06.2015 року в справі № 6-318 цс 15 зазначено, що статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: 1) час набуття майна; 2) кошти за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий режим спільної власності подружжя.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про встановлення факту не проживання однією сімєю в шлюбі та не ведення спільного господарства з грудня 2010 року слід відмовити, оскільки встановлення даного факту не породжує правових наслідків щодо осіб, які перебували в шлюбі, та щодо майна, придбаного під час проживання в зареєстрованому шлюбі.

Суд не вбачає підстав для визнання недійсним договору купівлі-продажу спірного автомобіля, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_28, враховуючи наступне.

Частиною 3 ст. 65 Сімейного кодексу України передбачено, що для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.Частина 4 статті 65 Сімейного кодексу України передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Згідно правової позиції судової палати у цивільних справах Верховного Суду України (справа № 6-486 цс 16) від 27 квітня 2016 року у випадку, коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сімї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї. У подружжя, окрім права спільної сумісної власності на отримані грошові кошти та одержаний за рахунок останніх автомобіль, внаслідок укладення кредитного договору, також виникає зобовязання в інтересах сім'ї у вигляді повернення кредитних коштів, виконання якого подружжя здійснює як солідарні боржники.

Згідно із ст. 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

У відповідності зі ст. 658 Цивільного кодексу України, право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару.

Частиною 1 ст.215 Цивільного кодексу України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно ч.1 ст. 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Відповідно до ст. 228 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. У разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним.

Згідно із п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними судам необхідно враховувати, що згідно зі статтями 4, 10 та 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, що приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України.

За змістом п. 7 постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.2009 року Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними, правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Пунктом 8 зазначеної постанови передбачено, що відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203, на момент вчинення правочину.

Відповідно до ч.2 ст. 369 Цивільного кодексу України розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.

Частиною 3 ст. 369 Цивільного кодексу України передбачено, що співвласники мають право уповноважити одного з них на вчинення правочинів щодо розпорядження спільним майном. В частині 4 ст. 369 Цивільного кодексу України вказано, що правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень

Отже, законодавством не передбачено недійсності правочину при відчуженні спільного сумісного майна подружжя без письмової згоди одного з подружжя, а відсутність такої згоди сама по собі не може бути підставою для визнання договору, укладеного одним із подружжя без згоди другого з подружжя, недійсним.

Правовою позицією Верховного Суду України від 7 жовтня 2015 року у справі № 6-1622цс15 та постановами від 7 вересня 2016 року по справі № 6-727цс 16 та від 12 вересня 2012 року в справі за № 6-88цс 12 передбачено, що відповідно до частини другої статті 369 ЦК України та частини другої статті 65 СК України при укладенні одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. З цих підстав можна зробити висновок, що укладення одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном без згоди другого з подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише в тому разі, якщо буде встановлено, що той з подружжя, який уклав договір щодо спільного майна та третя особа - контрагент за таким договором діяли недобросовісно. Недобросовісність - обов'язкова підстава для визнання недійсним договору щодо спільного майна укладеного одним з подружжя без згоди іншого (ВСУ у справі за № 6-533цс16 від 30 березня 2016 року).

Верховний Суд України у правовому висновку у справі № 6-1587 цс 16 також вказав, що відсутність згоди одного з подружжя на відчуження спільного майна сама по собі не може бути підставою для визнання договору недійсним . У даному висновку зазначено, що законодавством не передбачено недійсності правочину при відчуженні спільного сумісного майна подружжя без письмової згоди одного подружжя, а тому при розгляді спорів про поділ цінного майна та визнання недійсними правочинів з підстави його відчуження без письмової згоди одного з подружжя суди макють виходити з права одного подружжя на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в іетересах сім'ї майна.

З досліджених матеріалів справи та пояснень сторін в судовому засіданні судом не встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_5 при укладенні договору купівлі - продажу транспортного засобу № 5344/2016/000189, укладеного 11 серпня 2016 року, діяли недобросовісно.

Суд не вбачає підстав для визнання належним доказом щодо вартості автомобіля аналітичної довідки від 8 грудня 2017 року ФОП ОСОБА_29, наданої представником відповідача, з висновку якої вбачається, що середня вартість обєкту дослідження - автомобіля легкового седан ВАЗ 211040, 2011 року виробництва, згідно довідкової літератури станом на 11 серпня 2016 року складає 128 550 грн., оскільки в цій довідці не враховано, що спірний автомобіль потрапив в ДТП, що не могло не позначитися на його вартості. Крім наданих ОСОБА_2 документів, той факт ДТП , що ОСОБА_4 було відомо про ДТП, підтверджується показаннями свідка ОСОБА_8 про те, що ОСОБА_4 позичав в неї гроші після того як автомобіль потрапив в ДТП.

Що стосується позовних вимог ОСОБА_4 щодо визнання права власності на 1/2 частину легкового автомобіля марки ВАЗ 211040, реєстраційний номер НОМЕР_1, 2011 року випуску, номер шасі (кузова, рами) Y6L211040BI221903 та визнання недійсним з моменту вчинення договору купівлі - продажу транспортного засобу № 5344/2016/000189, укладеного 11 серпня 2016 року в Територіальному сервісному центрі МВС 5344 РЦС МВС в Полтавській області між ОСОБА_2 та ОСОБА_5, суд приходить до висновку, що в задоволенні цих позовних вимог ОСОБА_4 слід відмовити ,

бо легковий автомобіль марки ВАЗ 211040, реєстраційний номер НОМЕР_1, 2011 року випуску, згідно договору купівлі - продажу транспортного засобу № 5344/2016/000189 від 11 серпня 2016 року та облікової картки від 11.05.2016 року є власністю ОСОБА_5 ( т. 1. а.с.а.с. 11,13, т. 2, а.с.а.с.51-52,56) .

Керуючись ст.ст. 60, 61, 63, 65- 68 Сімейного кодексу України, ст.счт. 203, 215-216, 368-369 ЦК України, ст.ст. 2, 3, 4, 12-13, 18, 76, 81, 263- 265, 273ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_4, жителя ІНФОРМАЦІЯ_11, паспорт громадянина України, серія КО 231248, виданий 29 березня 2001 року Великобагачанським РВ УМВС України в Полтавській області (представник позивача ОСОБА_1, житель ІНФОРМАЦІЯ_12) до ОСОБА_2, що зареєстрована та проживає в ІНФОРМАЦІЯ_13, реєстраційний номер облікової картки платника податкуНОМЕР_6 (представник відповідача адвокат ОСОБА_3, адреса робочого місця: сел. Велика Багачка Полтавської області вулиця Каштанова, 20), ОСОБА_5, що зареєстрована та проживає в ІНФОРМАЦІЯ_14, паспорт громадянина України, серія КО 969007, виданий 26 липня 2014 року Великобагачанським РС УДМС України в Полтавській області, про визнання автомобіля спільною сумісною власністю подружжя , иизнання права власності на 1/2 частину автомобіля, про визнання договору купівлі - продажу автомобіля недійсним задовольнити частково.

Визнати, що легковий автомобіль марки ВАЗ 211040, реєстраційний номер НОМЕР_1, 2011 року випуску, номер шасі (кузова, рами) Y6L211040BI221903, був спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_2 до укладення 11 серпня 2016 року договору купівлі продажу транспортного засобу (автомобіля) між ОСОБА_2 та ОСОБА_5.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_5 про визнання права власності на 1/2 (одну другу) частину легкового автомобіля марки ВАЗ 211040, реєстраційний номер НОМЕР_1, 2011 року випуску, номер шасі (кузова, рами) Y6L211040BI221903 , та визнання недійсним з моменту вчинення договору купівлі- продажу транспортного засобу № 5344/2016/000189, укладеного 11 серпня 2016 року в Територіальному сервісному центрі МВС 5344 РЦС МВС в Полтавській області між ОСОБА_2 та ОСОБА_5, відмовити.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2, що зареєстрована та проживає в ІНФОРМАЦІЯ_13, реєстраційний номер облікової картки платника податкуНОМЕР_6 (представник адвокат ОСОБА_3, адреса робочого місця: сел. Велика Багачка Полтавська область вулиця Каштанова, 20) до ОСОБА_4 , жителя ІНФОРМАЦІЯ_15, паспорт громадянина України серія КО 231248 , виданий 29 березня 2001 року Великобагачанським РВ УМВС України в Полтавській області, (представник ОСОБА_1, житель ІНФОРМАЦІЯ_12), про встановлення факту не проживання однією сімєю в шлюбі та не ведення спільного господарства з грудня 2010 року відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Апеляційного суду Полтавської області. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду виготовлений 29 травня 2018 року.

Суддя -