Справа № 445/173/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

( з а о ч н е )

24 квітня 2018 року Золочівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Кіпчарського О.М.

секретаря судового засідання Притули І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Золочеві Львівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, в обгрунтування якого зазначає, що12.11.2016 року, він, згідно нотаріально посвідченого договору позики, передав відповідачу грошові кошти у розмірі 18 000,00 грн., строком на один місяць. Своїх зобовязань ОСОБА_2 належним чином не виконав, повернув йому лише 6000,00 грн., решта суми боргу залишається несплаченою, від виконання грошових зобовязань відповідач ухиляється. Просить стягнути з останнього заборгованість за договором позики у розмірі 12 000,00 грн., інфляційні нарахування на суму боргу у розмірі 1140,00 грн., три проценти річних від простроченої суми боргу у розмірі 360,00 грн., а також понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 704,80 грн.

В судове засідання позивач та його представник не з'явились, однак в матеріалах справи є клопотання, згідно якого позовні вимоги ОСОБА_3 підтримує повністю, просить позов задовольнити і справу розглянути його у відсутності, не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі.

Відповідач в судове засідання не з'явився, причини своєї неявки не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, що підтверджується оголошенням про його виклик в судове засідання, розміщене на сайті Золочівського районного суду Львівської області, відзиву щодо позовних вимог відповідач не подав.

За вказаних обставин, суд вважає за необхідне проводити заочний розгляд справи, на підставі наявних у ній доказів.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось.

Ознайомившись із доводами позовної заяви, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з огляду на таке.

Як вбачається із договору позики від 12.11.2016 року, такий укладений між ОСОБА_1 (позикодавець) та ОСОБА_2 (позичальник), посвідчений приватним нотаріусом Золочівського нотаріального округу ОСОБА_4 та зареєстрований в реєстрі за № 2163.

Згідно п. 1,3 вказаного договору позики, позичальник отримав від позикодавця грошові кошти у розмірі 18000,00 грн. Передача грошей здійснена до підписання договору. Договір позики є безпроцентним, строк повернення коштів 12.12.2016 року.

З доводів позову вбачається, що сума позика повернута відповідачем частково, у розмірі 6000,00 грн., тобто несплаченими залишаються 12 000,00 грн., які і просить позивач стягнути на його користь.

Вирішуючи питання щодо підставності заявленого позову, суд виходить з наступного.

Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

За приписами ч. 1,3 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Наслідки порушення договору позичальником передбачені ст. 1050 ЦК України, зокрема, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно вимог ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У відповідності до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст. 525, 527, 530, 625 ЦК України, одностороння відмова від виконання зобовязань не допускається, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, боржник зобовязаний виконати свій обовязок, якщо у зобовязанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Таким чином, оскільки відповідач не виконав перед позивачем у встановлений строк та у повному обсязі взяті на себе грошові зобовязання за договором позики від 11.12.2016 року, з нього слід стягнути на користь позивача неповернуту частину позики у розмірі 12 000,00 грн., з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, оскільки інший розмір процентів договором встановленим не був.

З тексту позовної заяви, зокрема із вказаних у ній розрахунків щодо нарахування індексу інфляції та трьох процентів річних, вбачається, що позивачем розраховано такі за період з початку до кінця 2017 року.

Водночас, здійснюючи перевірку вказаного розрахунку, судом встановлено, що три проценти річних від простроченої суми позивачем розраховано вірно, натомість борг з урахуванням індексу інфляції визначено не правильно.

Так позивачем зазначено, що загальний річний розмір індексу інфляції у 2017 року становив 109,5 %, хоча насправді такий становив 113,7 %, таким чином інфляційне збільшення боргу є більшим та повинно становити 1640,25 грн., а не 1140,00 грн., як зазначено позивачем.

Суд вважає, що позивачем допущено помилку в математичних розрахунках, про своє право на стягнення інфляційних втрат за період 2017 року позивач чітко зазначив у позовній заяві, відтак, стягуючи з відповідача вказану суму, суд не вважає це виходом за межі позовних вимог.

На розмір сплаченого позивачем судового збору, зазначена помилка не впливає.

Зважаючи на вищенаведене, суд приходить до висновку, що заявлений позов є підставним та підлягає до задоволення.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача слід стягнути на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 704,80 грн.

Керуючись ст. 15, 16, 525, 526, 610, 611, 625, 1046, 1047, 1049 ЦК України, ст. 4, 5, 12, 141, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 280-283, 288, 289 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, заборгованість за договором позики від 11 листопада 2016 року у розмірі 14 000, 25 грн. (чотирнадцять тисяч гривень 25 копійок), з яких 12 000,00 грн. (дванадцять тисяч гривень 00 копійок) розмір основного боргу, 1640,25 грн. (одна тисяча шістсот сорок гривень 25 копійок) інфляційних втрат за період 2017 року та 360,00 грн. (триста шістдесят гривень 00 копійок) трьох процентів річних від простроченої суми боргу, за період 2017 року.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, 704,80 (сімсот чотири гривні 80 копійок) витрат по сплаті судового збору.

Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні надіслати копію судового рішення рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення , безпосередньо до суду апеляційної інстанції. До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом передбачених законом строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Датою ухвалення рішення є дата його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 03 травня 2018 року.

Суддя ОСОБА_5