Справа № 464/4217/17 Головуючий у 1 інстанції: Рудаков І.П.
Провадження № 22-ц/783/6127/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2018 року м. Львів

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі: головуючого судді: Ванівського О.М.,

суддів: Цяцяка Р.П., Шеремета Н.О.,

секретаря:ОСОБА_2,

без участі сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 29 серпня 2017 року у справі за скаргою ОСОБА_3 на бездіяльність державного виконавця Московського відділення ДВС м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області та зобовязання до вчинення дій,-

в с т а н о в и л а:

в червні 2017 року заявник звернувся до суду із скаргою, у якій просив: визнати бездіяльність державного виконавця Московського відділення ДВС м.Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області неправомірною та зобовязати державного виконавця Московського відділення ДВС м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області розшукати майно боржника.

В обґрунтування скарги покликався на те, що державним виконавцем відкрито виконавче провадження № 53224923 за виконавчим документом, виданого 12 грудня 2016 року Сихівським районним судом м. Львова у справі за позовом ОСОБА_3 до ТзОВ «Премєр плюс» про стягнення боргу у сумі 29530,14 грн. Попри те, державним виконавцем не вжито заходів щодо виконання ч.2 ст.36 Закону України «Про виконавче провадження», а саме державним виконавцем не вчинено дій щодо розшуку майна боржника. У звязку із наведеним просить задовольнити вимоги скарги.

Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 29 серпня 2017 року у задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність державного виконавця Московського відділення ДВС м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області та зобовязання останнього до вчинення дій відмовлено.

Ухвалу суду оскаржив заявник ОСОБА_3.

В апеляційній скарзі, зазначає, що при постановленні оскаржуваної ухвали судом порушено норми процесуального права, а саме, відмовляючи у задоволенні скарги, суд виходив з того, що скаржник не довів протиправності дій (бездіяльності державного виконавця. При цьому суд вказав, що на ухвалу суду про витребування, матеріалів виконавчого провадження Московське відділення ДВС м. Харкова не надало цих матеріалів. Отже, суд зробив висновки без дослідження матеріалів виконавчого провадження, а тому порушив найголовніший принцип цивільного судочинства - сприяти всебічному і повному з'ясуванню, обставин справи, а відтак просить суд скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нову, якою її скаргу задовольнити.

Відзив на апеляційну скаргу на адресу суду не надходив.

15 грудня 2017 року набрала чинності нова редакція ЦПК України, відповідно до п.9 ст.1 Перехідних положень вказаного Кодексу, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Справа розглядається Апеляційним судом Львівської області, у межах територіальної юрисдикції якого перебуває місцевий суд, який ухвалив рішення, що оскаржується, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах, відповідно до вимог п. 8 ст. 1 Перехідних положень.

В судове засідання сторони не з'явилися, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, заяв про відкладення розгляду справи від сторін не поступило, поважності причин неявки в судове засідання ними не надано, а тому в силу вимог ч.2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутності сторін.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні скарги суд першої інстанції виходив з того, що доводи скаржника викладенні у скарзі жодним чином не підтверджено належними і допустимими доказами у відповідності до ст. 57-60 ЦПК України.

Колегія суддів погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції виходячи із наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За змістом ст. 383 ЦПК України (в редакції чинній на момент подання скарги) сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Частиною 2 ст. 387 ЦПК (в редакції чинній на момент подання скарги) скарга на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби подається до суду, який видав виконавчий документ.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Матеріалами справи та судом встановлено, що 04 січня 2017 року державним виконавцем Московського відділення ДВС м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області відкрито виконавче провадження за виконавчим листом №464/7900/15-ц, однак державний виконавець не провів перевірку майнового стану боржника у порушення вимог ч.8 ст.48 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до положень ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов'язаний розглядати в установлені строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження.

Згідно з п.8 ст.48 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не рідше ніж один раз на два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, не рідше ніж один раз на три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

Відповідно п.2 ч.1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом.

Статтею 13 даного Закону передбачено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов. Арешт на майно накладається не пізніше наступного робочого дня після його виявлення.

Відповідно до ст. 18 Закону на державного виконавця покладені обовязки щодо неупередженого, ефективного, своєчасного і в повному обсязі вжиття заходів по примусовому виконанню рішень.

Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014р. №6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» при розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суди повинні враховувати, що Законом про виконавче провадження передбачено заборону на зловживання процесуальними правами під час здійснення виконавчого провадження. Так, державний виконавець зобов'язаний вживати передбачені Законом про виконавче провадження заходи примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, а особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов'язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Заявником ОСОБА_3 не надано належних і допустимих доказів на підтвердження факту бездіяльності державного виконавця, а судом не встановлено вказаних обставин, відтак колегія суддів вважає вірним висновок суду щодо безпідставності поданої скарги.

Як судом першої інстанції так і апеляційним судом неодноразово здійснювались запити щодо витребування матеріалів виконавчого провадження (а.с. 10, 27, 41), однак такі залишались без виконання.

Доводи викладенні у апеляційній скарзі висновків суду не спростовують.

Відтак, колегія суддів приходить висновку, що оскаржувана ухвала суду відповідає вимогам ст.ст. 447 451 ЦПК України та розясненням, викладеним у постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014р. №6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах».

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відтак, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст.374, 375, 381 - 384 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 29 серпня 2017 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 16.05.2018 року.

Головуючий: О.М.Ванівський

Судді: Р.П. Цяцяк

ОСОБА_4