АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 2-517/10 Головуючий суддя І інстанції Шмадченко С. І.
Провадження № 22-ц/790/566/18 Суддя доповідач Піддубний Р.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2018 року м. Харків

Апеляційний суд Харківської області в складі:

головуючого: судді Піддубного Р.М.,

суддів: Коваленко І.П., Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря: Кравченко О.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 2-517/10 за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, з апеляційною скаргою ОСОБА_5, яка діє в інтересах ОСОБА_1, на ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 13 жовтня 2017 року в складі судді Шмадченко С.І., -

встановив:

У червні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, мотивуючи яку зазначив, що рішенням Київського районного суду м. Харкова від 01 березня 2010 року стягнуто в солідарному порядку з нього, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» (ПАТ «Укрсиббанк») заборгованість за кредитним договором від 28 квітня 2008 року у розмірі 56383,40 доларів США. Постановою державного виконавця Московського відділу державної виконавчої служби м. Харків Головного територіального управління юстиції в Харківській області (Московський ВДВС м. Харків ГТУЮ в Харківській області) від 11 квітня 2011 року було відкрито виконавче провадження з виконання вищевказаного судового рішення та накладено арешт на все належне йому майно. Посилаючись на те, що 23 грудня 2013 року вказане виконавче провадження було закрито на підставі п.8 ч.1 ст. 49, ст. 50 ЗУ «Про виконавче провадження» у зв'язку з його повним виконанням, але арешт не знято, ОСОБА_1 просив скасувати арешт, який був зареєстрований 21 квітня 2011 року в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів на підставі постанови державного виконавця Московського ВДВС м. Харків ГТУЮ в Харківській області від 11 квітня 2011 року, а також виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна вказаний запис.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 13 жовтня 2017 року заяву задоволено. Знято арешт з квартири АДРЕСА_1 (Блюхера) у м. Харкові, який накладений на підставі постанови державного виконавця Московського ВДВС ХМУЮ Соклакової О.М. № 26054875 від 11 квітня 2011 року, зареєстрованого в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна за №11101292 від 21 квітня 2011 року.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5, яка діє в інтересах ОСОБА_1, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просила ухвалу змінити, зняти арешт з усього належного ОСОБА_1 нерухомого майна.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги.

Судовим розглядом встановлено, що рішенням Київського районного суду м. Харкова від 01 березня 2010 року стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ПАТ «Укрсиббанк» заборгованість за кредитним договором від 28 квітня 2008 року у розмірі 56383,40 доларів США.

Постановою державного виконавця Московського ВДВС м. Харків ГТУЮ в Харківській області від 11 квітня 2011 року було відкрито виконавче провадження з виконання вищевказаного судового рішення та накладено арешт на все належне ОСОБА_1 майно.

Постановою державного виконавця Московського ВДВС м. Харків ГТУЮ в Харківській області від 23 грудня 2013 року виконавче провадження закрито на підставі п. 8 ч. 1 ст. 49, ст. 50 ЗУ «Про виконавче провадження» у зв'язку зі сплатою заборгованості боржником у повному обсязі. Постанову про стягнення виконавчого збору виведено в окреме провадження.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що виконавче провадження з виконання рішення Київського районного суду м. Харкова від 01 березня 2010 року закінчено, що є підставою для зняття в судовому порядку накладеного державним виконавцем арешту належного ОСОБА_1 нерухомого майна.

Проте погодитись з такими висновками не можна з наступних підстав.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).

Статтею 15 ЦПК України встановлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства. Суди розглядають справи, визначені у частині першій цієї статті, в порядку позовного, наказного та окремого провадження.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Так , відповідно до ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Підстави та порядок зняття арешту з майна встановлений ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якої особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Виконавець зобов'язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв'язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову. 5. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Як убачається із матеріалів справи, постановою державного Московського ВДВС м. Харків ГТУЮ в Харківській області від 23 грудня 2013 року виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 2-517/10/15 закрито, але постанову про стягнення з боржника виконавчого збору виведено в окреме провадження.

Жодних даних про виконання вказаної постанови матеріали справи не містять.

Зі скаргою на дії (бездіяльність) держаного виконавця щодо зняття арешту з належного йому нерухомого майна, з відповідною заявою до начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, а також з позовом про зняття арешту ОСОБА_1 не звертався.

Звернувшись до суду із заявою, що розглядається, заявником не зазначено жодного правового обґрунтування підстав звернення до суду саме з такою заявою.

Оскільки порушення норм матеріального та процесуального права призвело до неправильного вирішення питання, ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню, з прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про зняття арешту з майна..

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 376, 381 - 384, ЦПК України, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5, яка діє в інтересах ОСОБА_1, задовольнити частково.

Ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 13 жовтня 2017 року скасувати.

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про скасування арешту майна відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 07 травня 2018 року

Головуючий Р.М. Піддубний

Судді І.П. Коваленко

О.Ю. Тичкова