З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
Справа №377/207/18
Провадження №2/377/138/18
17 травня 2018 року Славутицький міський суд Київської області у складі: головуючої судді Малишенко Т.О., за участю: секретаря судових засідань ОСОБА_1, позивача ОСОБА_2, інші позивачі і відповідач відсутні, розглянувши у відкритому судовому засіданні в спрощеному позовному провадженні у залі суду в м. Славутичі цивільну справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_5 до ОСОБА_6 ВАНЯЄВНИ - про усунення перешкод у користуванні правом власності шляхом визнання особи, що втратила право користування житловим приміщенням,
04 квітня 2018 року до суду надійшла позовна заява, у якій позивачі просять усунути перешкоди у здійсненні ними права власників жилого приміщення квартири № 89, розташованої у будинку № 9 Добринінського кварталу м. Славутич Київської області, визнавши ОСОБА_6 Ваняєвну, ІНФОРМАЦІЯ_1, особою, що втратила право користування жилим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1. Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що з квітня 2015 року ОСОБА_6 Ваняєвна, відповідачка у справі, забрала свої особисті речі та виїхала за межі м.Славутича, а в подальшому начебто за межі Київської області. З того часу відповідачка ОСОБА_6, ніколи у квартирі не з»являлася і не проживала, з реєстрації не знялася, що створює перешкоди позивачам у користуванні та розпорядженні своєю власністю у повному обсязі та реалізації прав на неї. Будь-яких перешкод у користуванні квартирою позивачами відповідачу не чинилося.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_2, підтримав позовні вимоги в повному обсязі, дав покази аналогічно викладеним у позовній заяві. Позивачі ОСОБА_3, ОСОБА_4, та ОСОБА_5, в судове засідання не зявились, повідомлені належним чином, до суду надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити.
Відповідачка ОСОБА_6, у судове засідання не зявилася, відзиву щодо позову та клопотань до суду не направила, про час і місце судового розгляду повідомлялася неодноразово судовими повістками, які направлені рекомендованим листом за місцем її реєстрації, судові повістки повернуті з поштового відділення 02.05.2018року, 16.05.2018року з відміткою про неможливість вручення, так як зазначена особа за вказаною адресою не проживає.
За наявністю умов, передбачених ст.ст. 280 282 ЦПК України, зі згоди позивачів суд ухвалює заочне рішення у справі.
Судом встановлено, що на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 28.02.2002року позивачам та ОСОБА_7, і ОСОБА_8, на праві спільної сумісної власності належить квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.18 ).
Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом спадкоємцем зазначеного в заповіті майна ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка померла 23 травня 2010 року є ОСОБА_3, спадщина на яку видано свідоцтво, складається з 1/7 частки квартири номер 89, що знаходиться в будинку номер 9 Добринінського кварталу м.Славутича Київської області (а.с.19).
Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом спадкоємцем зазначеного в заповіті майна ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3, який помер 28 січня 2012 року є його син - ОСОБА_3, спадщина на яку видано свідоцтво, складається з 1/7 частки квартири номер 89, що знаходиться в будинку номер 9 Добринінського кварталу м.Славутича Київської області (а.с.20).
Згідно довідки з місця проживання від 02.02.2017року за адресою АДРЕСА_3 зареєстровані наступні особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_9, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_10. (а.с.17 ).
На підтвердження того, що відповідачка за вказаною адресою фактично не проживає, позивачами надано ОСОБА_1 про не проживання відповідача ОСОБА_6 Ваняєвна за адресою: АДРЕСА_4 від 20.10.2015року, 15.03.2016року, 28.02.2017року (а.с.35-37).
Згідно довідок Славутицького відділення поліції та комунального підприємства «Житлово-комунальний центр» заяви, звернення та повідомлення від ОСОБА_6 Ваняєвни, щодо вчинення їй перепон у користуванні жилим приміщенням за адресою: АДРЕСА_5, протягом 2015-2018 років не надходило (а.с. 38,39).
Допитані у суді свідки ОСОБА_11, ОСОБА_12, та ОСОБА_13, суду повідомили, що є сусідами позивачів та відповідача, в спірному житловому приміщенні відповідач припинила проживання з квітня 2015 року, їй ніхто не чинив перепони, вона просто забрала свої речі і виїхала.
Вислухавши пояснення позивача, показання свідків, дослідивши надані письмові докази, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову з наступних підстав.
Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч.1 ст. 318 цього Кодексу).
Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч.1 ст.319 цього Кодексу).
Відповідно до ч.1 ст.379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них.
Згідно правил ч.1 ст.29 цього Кодексу місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.
Стаття 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» зобов'язує громадянина України, а також іноземця чи особи без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання.
Згідно ч.1 ст.7 цього Закону зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Стаття 4 Цивільного процесуального кодексу України надає кожній особі право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїм порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (частина перша).
Статтею 391 Цивільного кодексу України визначено спосіб захисту права власності від порушень, не пов'язаних із позбавленням володіння, а саме: власнику майна надано право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ч.1 ст.401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.
Як зазначено у ч.2 ст.405 ЦК України, член сімї власника житла, в тому числі і колишній, втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним та власником житла або законом.
Таким чином, враховуючи встановлені обставини справи, які свідчать про відсутність у спірній квартирі без поважних причин відповідача понад один рік та відсутності будь-якої домовленості між позивачами та відповідачем з приводу збереження за нею права користування квартирою позивачів на час її відсутності, суд погоджується з наведеними позивачами обґрунтуваннями і вважає правильним позов задовольнити у повному обсязі, визнати відповідача такою, що втратила право користування квартирою за адресою: АДРЕСА_6, оскільки судом встановлено, що відповідачка ОСОБА_6 у спірній квартирі з квітня 2015 року не проживає з власної волі за відсутності перешкод з боку наймача та інших членів сімї, із заявою про продовження строку тимчасової відсутності за місцем проживання до наймодавця не зверталася, вона тривалий час не використовує квартиру як місце свого проживання і не тримає там свої речі, не користується правами і не виконує обовязків члена сімї наймача, не бере участі в утриманні жилого приміщення і не несе майнову відповідальність, що випливає з договору найму жилого приміщення, звязок з членами сімї наймача не підтримує, своє місце проживання не повідомляє, її відсутність у спірному жилому приміщенні не має причин, за наявності яких жиле приміщення зберігається у передбачених законом випадках понад один рік. Виходячи з викладеного, суд погоджується з позовними вимогами і вважає правильним їх задовольнити.
Керуючись ст.ст.258-259, 265, 268 ЦПК України, ст.319,405 ЦК України, суд, -
Копію рішення направити сторонам для ознайомлення.
Заочне рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Апеляційного суду Київської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.
Заочне рішення набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Суддя Т. О. Малишенко