ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2018 року м. Суми

Справа №592/7787/14-ц

Номер провадження 22-ц/788/902/18

Апеляційний суд Сумської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Хвостика С. Г. , Ткачук С. С.

за участю секретаря судового засідання - Новікової А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми від 06 квітня 2018 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, Управління державної міграційної служби в Сумській області про позбавлення права користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку

та за зустрічним позовом ОСОБА_1, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_3 до ОСОБА_2, треті особи: Служба у справах дітей Сумської міської ради, ОСОБА_4 про визнання права користування житловим приміщенням, вселення в квартиру, -

в с т а н о в и в :

Відповідно до п.3 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Пунктом 8 частини першої розділу ХIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України, в редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року, також визначено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

З матеріалів цивільної справи вбачається, що позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом і просив ухвалити рішення яким визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зобовязати Управління ДМС у Сумській області зняти її з реєстраційного обліку за адресою АДРЕСА_1 та стягнути понесені судові витрати по справі.

Відповідач з позовом не погодилась і звернулась до суду із зустрічним позовом і просила ухвалити рішення, яким визнати за нею та за її неповнолітнім сином право користування спірною квартирою та вселити її.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 12 грудня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково.

Визнано ОСОБА_1 такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1. В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_3 відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 243,60 грн. судового збору, сплаченого при зверненні з позовом до суду.

Відповідач за первісним позовом не погодилась з рішенням суду і оскаржила його в апеляційному порядку і за результатами перегляду рішення місцевого суду рішенням Апеляційного суду Сумської області від 27 січня 2015 року було скасовано та ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено за необґрунтованістю.

Позовні вимоги ОСОБА_1, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_3, задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 та ОСОБА_3 право користування житловим приміщенням у квартирі АДРЕСА_2 та вселено їх у вказане житлове приміщення.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 248 грн. 60 коп. судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції та 243 грн. 60 коп. за розгляд справи в апеляційному суді.

22 лютого 2018 року ОСОБА_1 звернулась до Ковпаківського районного суду м.Суми із заявою і просила ухвалити у справі додаткове рішення, яким стягнути з відповідача за зустрічним позовом на її користь понесені нею витрати на надання правової допомоги.

Ухвалою Ковпаківського районного суду м.Суми від 06 квітня 2018 року в задоволенні заяви було відмовлено за її безпідставністю.

Не погоджуючись з ухвалою суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення вимог в повному обсязі.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що фахівець в галузі права ОСОБА_5 надавав їй правову допомогу на підставі договору про надання правової допомоги і витрати на правову допомогу були понесені за весь час розгляду цивільної справи в суді першої інстанції, а акт виконаних робіт наданий до матеріалів цивільної справи, а тому вважає, що у суду відсутні були підстави для відмови в задоволенні її заяви про ухвалення додаткового рішення.

Учасники справи в судове засідання не зявились, про день та час слухання справи повідомлені належним чином, тому колегія суддів вважає за необхідне слухати справу в їх відсутність.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного:

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої-третьої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Частиною першою статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відмовляючи в задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення, місцевий суд виходив з того, що заявник пропустила строк на звернення до суду з відповідною заявою і, крім того, місцевим судом було відмовлено в задоволенні позовних вимог заявниці ОСОБА_1, а тому і відсутні були підстави для стягнення на її користь понесених нею витрат на правову допомогу.

Колегія суддів погоджується з таким висновком місцевого суду, виходячи з наступного:

Згідно положень ст. 220 ЦПК України (в редакції, яка діяла на час ухвалення місцевим судом рішення від 12 грудня 2014 року ) суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:

1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення;

2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної суми грошових коштів, які підлягають стягненню, майно, яке підлягає передачі, або які дії треба виконати;

3) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 367 цього Кодексу;

4) судом не вирішено питання про судові витрати.

Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.

Відповідно до положень ст. 270 ЦПК України (в редакції після 15 грудня 2017 року) суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:

1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення;

2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати;

3) судом не вирішено питання про судові витрати;

4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що і судове рішення.

З розяснень викладених у Постанові Пленуму Верховного Сулду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов, передбачених ст. 220 ЦПК України; воно не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обовязки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні.

Як вбачається з матеріалів цивільної справи, при її розгляді, до участі у справі в якості представника відповідача за первісним позовом ОСОБА_1 було допущено фахівця у галузі права ОСОБА_5 На підтвердження своїх повноважень ним були надані суду копії: диплому про освіту, свідоцтва платника єдиного податку та свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця, а також договір про надання правової допомоги від 3 листопада 2014 року (а.с. 92-94). Також ним до суду була подана довіреність від імені ОСОБА_1 на представлення її інтересів ОСОБА_5 і письмове клопотання до суду про посвідчення даної довіреності, але в задоволенні цього клопотання головуючим у справі було відмовлено. В той же час, протокольною ухвалою головуючого у справі, було допущено ОСОБА_5 представником відповідача за первісним позовом.

Відповідно до вимог, передбачених ч.ч.1,2 ст. 84, ч.1 ст.88 ЦПК України (в редакції від 2004 року) витрати, повязані з оплатою правової допомоги адвоката бо іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

В той же час, як встановлено судом, рішенням Ковпаківського районного суду м.Суми від 12 грудня 2014 року було відмовлено в задоволенні вимог заявниці ОСОБА_1, а отже і відсутні були підстави для ухвалення рішення щодо компенсації їй понесених витрат на правову допомогу. Крім того, судом встановлено, що в матеріалах цивільної справи відсутні докази щодо звернення ОСОБА_1 із клопотанням про відшкодування понесених нею витрат на правову допомогу, а також відсутні будь-які письмові докази на підтвердження розміру понесених нею витрат на правову допомогу (чеки, квитанції , рахунки тощо), а тому посилання апелянта про залучення нею до матеріалів цивільної справи квитанції на оплату послуг на правову допомогу у розмірі 3000 грн. 00 коп. є безпідставним.

Таким чином колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не містять нових даних, які б давали підстави для скасування чи зміни постановленої ухвали. Правильно встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно відхилити.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст. 375 ЦПК України, суд -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Ковпаківського районного суду м.Суми від 06 квітня 2018 року у даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 25 травня 2018 року.

Головуючий - О. І. Собина

Судді: С. Г. Хвостик

ОСОБА_6