АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/2225/18 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Скарги на дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, що розглядаються в порядку цивільного судочинства
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 травня 2018 року м. Харків.

Апеляційний суд Харківської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Яцини В.Б.

суддів колегії: Бурлака І.В., Кружиліної О.А.,

за участю секретаря судового засідання Колесник О.Е.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4 в особі їх представника ОСОБА_5 на ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 22 лютого 2018 року по цивільній справі за скаргою ОСОБА_3, ОСОБА_4 на дії та бездіяльність державних виконавців Московського відділу державної виконавчої служби м. Харкова (нині Московського відділу державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального Управління юстиції у Харківській області) та скасування постанов,

В С Т А Н О В И В :

Скаржники звернулися до суду з вищезазначеною скаргою, в якій просили: визнати протиправною бездіяльність державного виконавця Московського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції Габрієлової Н.Ю., щодо неповідомлення у встановленому порядку, боржників - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про відкриття виконавчого провадження № 3925149 від 17 серпня 2012 року, №46975588 від 04 вересня 2012 року, №33925185 від 17 серпня 2012 року, № 33925074 від 04 вересня 2012 року, № 33925012 від 17 серпня 2012 року, № 339925030 від 04 вересня 2012 року та про необхідність самостійного виконання рішень; визнати протиправними дії державного виконавця Московського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції Габрієлової Н.Ю., які полягають в починанні примусового виконання рішень у виконавчих провадженнях № 33925149 від 17 серпня 2012 року, №46975588 від 04 вересня 2012 року, №33925185 від 17 серпня 2012 року, № 33925074 від 04 вересня 2012 року, № 33925012 від 17 серпня 2012 року, № 339925030 від 04 вересня 2012 року без повідомлення боржників - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про відкриття виконавчих проваджень та надання строку для самостійного виконання рішень; скасувати постанови державного виконавця Московського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції Габрієлової Н.Ю. про арешт майна боржників - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та оголошення заборони на його відчуження постанови про стягнення з боржника виконавчого збору від 01 червня 2016 року, постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № 33925149 від 17 серпня 2012 року, № 339925030 від 04 вересня 2012 року; державного виконавця Московського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції Машкіної І.О. про закінчення виконавчих проваджень в частині пунктів про виділення в окремі провадження постанов про стягнення виконавчого збору та постанов про стягнення витрат на проведення виконавчих дій №33925149 від 12 листопада 2015 року про закінчення виконавчого провадження; №33925074 від 12 листопада 2015 року про закінчення виконавчого провадження; №33925185 від 12 листопада 2015 року про закінчення виконавчого провадження; №46975588 від 12 листопада 2015 року про закінчення виконавчого провадження; №33925030 від 12 листопада 2015 року про закінчення виконавчого провадження; №33925012 від 12 листопада 2015 року про закінчення виконавчого провадження; визнати протиправною бездіяльність державного виконавця Московського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції Машкіної І.О., яка полягає у не скасуванні накладених арештів на рухоме і нерухоме майно боржників - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 при ухвалені постанов про закінчення виконавчих проваджень №33925149 від 17 серпня 2012 року; №33925074 від 04 вересня 2012 року; №33925185 від 17 серпня 2012 року; №46975588 від 04 вересня 2012 року; №33925030 від 17 серпня 2012 року; №33925012 від 04 вересня 2012 року; зобов'язати державного виконавця Московського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції Машкіну І.О. виключити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та з Державного реєстру обтяжень рухомого майна записи про обтяження № 12892265 від 20 серпня 2012 року про арешт квартири АДРЕСА_1, боржник ОСОБА_3, № 12892250 від 20 серпня 2012 року про арешт невизначеного майна, всього нерухомого майна ОСОБА_4

Подану скаргу обґрунтовано тим, що заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 16.11.2011 року з заявників солідарно стягнуто на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором № 94 від 20.03.2007 року в сумі 29450,34 євро та 595212,05 грн. В рахунок погашення заборгованості постановлено звернути стягнення на предмет іпотеки та стягнуто на користь банка судові витрати по 455 грн. з кожного.

Московським відділом державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції були винесені постанови про відкриття виконавчих проваджень №33925149 від 17 серпня 2012 року про стягнення з ОСОБА_3 370820,14 грн.; №33925074 від 04 вересня 2012 року про стягнення з ОСОБА_3 455 грн.; №33925185 від 17 серпня 2012 року про звернення стягнення на предмет іпотеки за боргом ОСОБА_3; №46975588 від 04 вересня 2012 року про стягнення з ОСОБА_4 370820,14 грн.; №33925030 від 17 серпня 2012 року про звернення стягнення на предмет іпотеки за боргом ОСОБА_4; №33925012 від 04 вересня 2012 року про стягнення з ОСОБА_4 455 грн.

В подальшому всі провадження закрито, але арешти не знято, виділено в окремі виконавчі провадження стягнення виконавчого збору та витрат на проведення виконавчих дій. По кожному з виконавчих проваджень одночасно з відкриттям виконавчого провадження державний виконавець своїми постановами наклав арешт на все рухоме та нерухоме майно боржників, без надання часу для самостійного виконання.

В 2015 році боржник самостійно виконав всі зобов'язання по кредитному договору. На підставі повного виконання зобов'язань, банк направив на адресу ДВС лист про повне погашення заборгованості.

Після отримання ДВС листа банку було закрито виконавчі провадження, але арешти скасовані не були та виділені в окреме виконавче провадження постанови про стягнення виконавчого збору та витрат виконавчого провадження.

При виключенні з реєстру запису про обтяження, від нотаріуса боржнику стало відомо про арешти. Оскільки боржнику не було відомо про існування виконавчих проваджень в грудні 2015 року боржник звернувся до ВДВС.

На підставі ухвали Московського районного суду м. Харкова від 16.06.2016 року державним виконавцем скасовано постанови про арешт майна боржника, скасовано постанови про закінчення виконавчих проваджень, скасовано постанови про виділення в окреме провадження про стягнення виконавчого збору та витрат на проведення виконавчих дій.

Державний виконавець виконав рішення суду по виконавчим провадженням відкритим по основному позичальнику, але не виконав по відношенню до солідарних відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Вважають, що державний виконавець незаконно відкрив по три виконавчих провадження щодо кожного з боржників і не об'єднав їх у зведене виконавче провадження щодо кожного із заявників.

На підставі викладеного заявники звернулися із відповідною скаргою до суду.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 22 лютого 2018 року відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_4

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 та ОСОБА_4 - ОСОБА_5, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, поновити строк для оскарження рішень, дій та бездіяльності державного виконавця Московського ВДВС ХМУЮ, розглянути скаргу по суті.

В обґрунтування скарги зазначено, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вказано, що скаржникам про існування оскаржуваних постанов стало відомо лише після того, як вони отримали їх поштою 30.12.2017 на письмове звернення їх представника до виконавчої служби. Зауважено, що скаржники були позбавлені можливості добровільно виконати рішення суду через несвоєчасне повідомлення про відкриття виконавчих проваджень у їх відношенні. Зазначено, що зі скаржників безпідставно стягнуто виконавчий збір, оскільки ніяких дій, спрямованих на примусове виконання рішень судів виконавцями вчинено не було. Вважають, що після сплати заборгованості за рішенням суду державний виконавець всупереч вимог законодавства не зняв арешт з нерухомого майна. Представник скаржників зазначив, що журнал особистого прийому не може бути належним доказом повідомлення боржників про існування виконавчих проваджень.

Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, з повідомленням учасників справи.

Колегія суддів, відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України вислухала доповідь суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_3, ОСОБА_4 - ОСОБА_5 та представників Московського відділу державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального Управління юстиції у Харківській області- Машкіної І.О., Кійко І.О., перевірила законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і вважає, що скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» внесено зміни до Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), який набув чинності 15 грудня 2017 грудня.

Положенням п. 8 Перехідних положень до ЦПК України в редакції від 15.12.2017 передбачено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, у даному випадку Апеляційний суд Харківської області.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам ухвала суду першої інстанції відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що на виконанні у Московському відділі державної виконавчої служби м. Харкова перебували виконавчі провадження № 3925149, №46975588, №46975597, № 46975593, №33925047, № 33925012, № 339925030, № 46975592.

У зазначених виконавчих провадженнях винесені постанови про відкриття виконавчих проваджень. З метою забезпечення виконання рішень суду державним виконавцем накладено арешти на все рухоме та нерухоме майно боржників. Після спливу строку для добровільного виконання боржниками рішень суду винесенні постанови про стягнення боржника виконавчого збору.

04.08.2015 року стягувач повідомив Державну виконавчу службу про сплату боргу боржниками.

12.11.2015 року були винесені постанови про закінчення виконавчих проваджень, але без зняття арештів.

Наданий представниками ВДВС в якості доказу витяг з журналу обліку особистого прийому громадян, спростовує доводи скарги, щодо необізнаності заявників про наявність виконавчих проваджень, оскільки представник заявників ОСОБА_5 неодноразово був на прийомі у начальника ВДВС, а саме: 02.08.2016 року, 04.08.2016 року, 15.09.2016 року, 20.09.2016 року, 14.11.2017 року, 26.12.2017 року, в тому числі - 20.09.2016 року з приводу оплати виконавчого збору (державний виконавець Машкіна) та 14.11.2017 року з приводу скасування арештів (державний виконавець Сазонов).

Відмовляючи у задоволенні скарги, суд свої висновки мотивував тим, що постанови державних виконавців Московського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції про стягнення з боржників виконавчого збору по вищезазначеним виконавчим провадженням у зв'язку з невиконанням боржниками у наданий строк рішення Московського районного суду м. Харкова від 16.11.2011 року щодо солідарного стягнення на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором № 94 від 20.03.2007 року в сумі 29450,34 євро та 595212,05 грн., винесені відповідно до ЗУ « Про виконавче провадження» та підстав для скасування відсутні, та суд не вбачає підстав для поновлення строку на оскарження дій державного виконавця.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Статтею 447 ЦПК України передбачено право на звернення із скаргою до суду, за яким сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Строки на звернення зі скаргою до суду врегульовані пунктом «а» частини 1 ст. 449 ЦПК України, за яким скаргу може бути продано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатись про порушення її прав або свобод.

Статтею 25 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець протягом 3 робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій указує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до 7 днів з моменту винесення постанови та зазначає, що в разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення зі стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим законом.

Сплив строку, наданого для добровільного виконання рішення суду, сам по собі не є тією достатньою підставою, з якою законодавець пов'язує стягнення виконавчого збору з боржника. Виконавчий збір стягується на підставі постанови державного виконавця, якщо боржником в установлений для цього строк рішення добровільно не виконано, а державним виконавцем вчинено дії, спрямовані на примусове виконання, які в цьому випадку не вчинялися.

Відповідно до вимог ч.ч., 2, 3 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом. За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи.

Суд першої інстанції правильно вказав, що аналіз зазначеної норми Закону дає підстави прийти до висновку, що виконавчий збір стягується в будь-якому випадку, якщо судове рішення не виконано боржником до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження. При цьому добровільне виконання боржником судового рішення після відкриття провадження не звільняє боржника від обов'язку боржника сплатити виконавчий збір.

Крім того, положеннями ч. 3 ст. 27 зазначеного закону передбачено, що в разі отримання документального підтвердження повного виконання рішення боржником до початку його примусового виконання державний виконавець закінчує виконавче провадження в порядку, встановленому цим законом. Виконавчий збір та витрати, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій, у такому разі з боржника не стягуються.

Також, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що відповідно до статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, що була чинною на час винесення поставно про стягнення виконавчого збору) у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною 2 статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника фізичної особи і в розмірі вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника юридичної особи. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі самостійного виконання боржником рішення після початку його примусового виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача.

Постанови про стягнення виконавчого збору ОСОБА_3 та ОСОБА_9 оскаржено не було.

Наданий представниками ВДВС в якості доказу витяг з журналу обліку особистого прийому громадян, спростовує доводи скарги, щодо необізнаності заявників про наявність виконавчих проваджень, оскільки представник заявників ОСОБА_5 неодноразово був на прийомі у начальника ВДВС, а саме: 02.08.2016 року, 04.08.2016 року, 15.09.2016 року, 20.09.2016 року, 14.11.2017 року, 26.12.2017 року, в тому числі - 20.09.2016 року з приводу оплати виконавчого збору (державний виконавець Машкіна) та 14.11.2017 року з приводу скасування арештів (державний виконавець Сазонов) (а.с. 149-157 т.2).

Зі змісту скарги, поданої ОСОБА_5 у січні 2018 року в інтересах ОСОБА_3 та ОСОБА_4, вбачається, що дії державних виконавців, що оскаржуються, вчинені в рамках виконавчих проваджень, розпочатих за виконавчими листами, виданими на підставі того ж заочного рішення Московського районного суду м. Харкова від 16 листопада 2011 року.

Доводи скарги про те, що журнал особистого прийому не може бути доказом у даній справі, оскільки не є документом виконавчого провадження колегія суддів відхиляє, оскільки вказаний документ є підтвердженням обізнаності представника скаржників про порушення їх прав та свобод, що визначає початок перебігу строку на оскарження дій державних виконавців.

Визначений вказаною нормою ст. 449 чинного ЦПК України (ст. 386 ЦПК України в редакції на день здійснення виконавчих дій) 10-денний строк на оскарження дій державних виконавців скаржниками було дійсно пропущено, за недоведеності поважних причин його пропуску. При цьому вказана норма пов'язує початок перебігу строку на оскарження дій державного виконавця не лише, коли особа дізналась про порушення її прав або свобод, а й з моментом, коли така особа повинна була дізнатись про такі порушення.

В цьому контексті колегія суддів також зважає на правову позицію, яка були викладена Європейським судом з прав людини щодо застосування п. 1 ст. 6 Конвенції 1950р. про дотримання гарантій особи на доступ до суду, про те, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (див., mutatis mutandis, рішення у справі «Олександр Шевченко проти України» (Aleksandr Shevchenko v. Ukraine), заява N 8371/02, п. 27, рішення від 26 квітня 2007 року, та «Трух проти України» (Trukh v. Ukraine) (ухвала), заява N 50966/99, від 14 жовтня 2003 року).

Таким чином, з часу видачі 02.02.2017 ОСОБА_3 та ОСОБА_4 довіреностей на ім'я ОСОБА_5, яким згідно з доводами скарги та пояснень їх представника під час апеляційного розгляду скарги, вже з 2016 року було відомо про зміст заочного рішення, та про наявність відкритих виконавчих проваджень з його примусового виконання щодо них, як солідарних боржників, їм повинно було стало відомо щонайменше з 14.11.2017, коли повірений почав діяти в інтересах скаржників та був на прийомі у начальника ВДВС, і вони, діючи розумно і добросовісно, повинні були дізнатись про вчинення державним виконавцем відповідних дій та постанов по примусовому виконанню заочного рішення суду, які вони оскаржили по цій справі.

З огляду на те, що ухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням вимог закону, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, суд апеляційної інстанції на підставі ст. 375 ЦПК України залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу - без змін.

Нормою ст. 452 ЦПК України регламентовано, що судові витрати, пов'язані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на орган державної виконавчої служби чи приватного виконавця, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника.

Враховуючи вказану норму права, з ОСОБА_3, ОСОБА_4 підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції у розмірі по 176 грн. 20 коп. з кожного.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 381, 382, 383, 384, 389, 390, 391, 392 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4 - залишити без задоволення.

Ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 22 лютого 2018 року - залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_4, з кожного, по 176 грн. 20 коп. судового збору, який підлягає сплаті у суді апеляційної інстанції, на рахунок Апеляційного суду Харківської області: розрахунковий рахунок: 0011; отримувач коштів: УДКСУ в Основ'янському районі м. Харкова; код отримувача: 37999628; банк отримувача: ГУ ДКСУ у Харківській області; код банку отримувача: 851011; код бюджетної класифікації: 22030101.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня проголошення, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення виготовлено 07 травня 2018 року.

Головуючий -

В.Б. Яцина

Судді -

І.В. Бурлака.

О.А. Кружиліна.