Справа № 357/2805/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

14 травня 2018 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Ярмола О. Я. ,

при секретарі Ліщинська О. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Біла Церква, в залі суду № 5 цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права на частку у спільному майні, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що вона та відповідач є співвласниками трьохкімнатної квартири АДРЕСА_1. Відповідачу належить 1/4 частина цієї квартири. Сторони не є родичами чи членами однієї сімї, відповідач в зазначеній квартирі не проживає, та не погоджується добровільно продати свою частку в квартирі позивачу. Позивачу належить 3/4 частин цієї квартири. Позивач зазначає, що відносити з відповідачем унеможливлюють їх спільне проживання, а тому позивач просить суд припинити право відповідача на 1/4 частину квартири АДРЕСА_2, визнати за позивачем право власності на 1/ 4 частину квартири АДРЕСА_3, яка належить відповідачу, виплативши йому кошти в рахунок вартості частини спірної квартири.

Позивач та її представник в судове засідання не зявилися, про день та час розгляду справи були повідомлені, направили суду заяву де просили проводити розгляд справи за їх відсутності, позов підтримали, заперечень проти заочного розгляду справи не подали.

Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач в судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, відзиву, жодних клопотань чи заперечень суду не подав, причини неявки суду невідомі та відповідно до положень ст. 130 ЦПКУкраїни, відповідач повідомлений належно про розгляд справи.

На підставі ст. 280 ЦПК України, з урахуванням думки позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення.

Судом встановлено, що на підставі Свідоцтва про право власності №41068 від 02.07.2007 року квартира АДРЕСА_4 на праві спільної часткової власності по 1 / 4 частині ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2. Дана квартира була приватизована згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» (а.с.7).

Встановленим є те, що ОСОБА_5 мала у власності 1/4 частку вказаної квартири відповідно до Свідоцтва про право власності №41068 від 02.07.2007р. та успадкувала за законом частки квартири АДРЕСА_5 і згідно Договору дарування ОСОБА_5 подарувала позивачу ОСОБА_1 3/4 частки квартири АДРЕСА_6. Наведене стверджується копією Договору дарування частки квартири та відомостями з Державного реєстру прав на нерухоме майно (а.с.8-10, 11).

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач не є родичем чи членом сімї ОСОБА_2

Згідно відомостей адресно-довідкового підрозділу територіального органу ДМС України в Київській області, відповідач ОСОБА_2 не значиться зареєстрованим в ІНФОРМАЦІЯ_1. До 22.11.2012 року ОСОБА_2 був зареєстрованим ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.35).

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач неодноразово зверталася до відповідача з проханням відчужити їй частку квартири, оскільки спільне проживання та володіння житлом є неможливим, сторони не перебувають в родинних відносинах, є чужі між собою.

Позивач подала суду Звіт про оцінку квартири АДРЕСА_6 де визначено ринкову вартість цієї квартири в 99 896 грн. (а.с.19-32).

Відповідно до вказаного Звіту вартості житлової трикімнатної квартири АДРЕСА_6, ринкова вартість 1/4 частини станом на 06.03.2018 року становить 24974 грн. Дані кошти були покладені позивачем на депозитний рахунок Білоцерківського міськрайонного суду відповідно до вимог ч. 2 ст. 365 ЦК України.

Слід зазначити, що відповідачем не надано ні відзиву, ні будь-яких заперечень щодо визначеної вартості його частки квартири, а тому, суд при вирішення даного спору виходив з наданих суду доказів відповідно до ст. 12,81 ЦПК України.

Задовольняючи позов, суд виходив з наступного.

Відповідно до положення ч.1 ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинено за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо : 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сімї.

Із конструкції зазначеної статті не вбачається, що для вирішення питання про припинення зазначеного права необхідна наявність всіх чотирьох умов у їх сукупності, оскільки статтею передбачено вичерпний перелік підстав, за наявності будь-якої з них можливе вирішення судом питання про припинення права на частку в спільному майні за вимогою інших співвласників. На думку суду, при розгляді даного спору знайшли підтвердження перша, друга, та третя умова (підстава) зазначеної статті щодо припинення права власності на частку відповідача у спільному з позивачем майні.

Відповідно до п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1997р. «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» при неможливості виділу частки будинку в натурі, або встановлення порядку користування ним, власнику, що виділяється, за його згодою присуджується грошова компенсація. Розмір грошової компенсації визначається за угодою сторін, а при відсутності такої угоди судом по дійсній вартості будинку на час розгляду справи. В окремих випадках суд може враховуючи конкретні обставини справи, і при відсутності згоди власника, що виділяється зобовязати решту учасників спільної власності сплатити йому грошову компенсацію за належну частку з обовязковим наведенням відповідних мотивів. Зокрема, це може мати місце, якщо частка у спільній власності на будинок не може бути виділена в натурі чи за особливими обставинами сумісне користування ним неможливе, а власник в будинку не проживає і забезпечений іншою жилою площею.

Як було встановлено судом, відповідач з часу набуття позивачем у власність 3/4 частин спірної квартири, тобто з 19.03.2013 року, не проживав в даній квартирі, не укладав з позивачем угод щодо користування житлом чи угод про грошову компенсацію вартості його частки у спільному майні, даний позов не заперечив.

З огляду наведеного, даючи оцінку наданим суду доказам в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення та слід припинити право відповідача на 1/ 4 частину в спільному майні квартиру АДРЕСА_6 та визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/ 4 частину цієї квартири, яка належить ОСОБА_2 Внесені на депозитний рахунок Білоцерківського міськрайонного суду кошти в сумі 24974 грн. виплатити ОСОБА_2

Позивач не ставить вимогу про відшкодування їй судових витрат.

Керуючись ст.365 ЦК України, Постановою Пленуму ВС України за № 7 від 04.10.1991 р. зі змінами «Про практику застосування судами законодавства , що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», ст.ст. 12, 13, 81, 158, 258- 265, 280-282 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Припинити право ОСОБА_2 на 1/4 частину в спільному майні квартиру АДРЕСА_7.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/ 4 частину квартири № № 65 по вул. Річковій 4 в м. Біла Церква Київської області, яка належить ОСОБА_2.

Внесені на депозитний рахунок Білоцерківського міськрайонного суду кошти в сумі 24974 грн. ( двадцять чотири тисячі девятсот сімдесят чотири гривні) підлягають виплаті ОСОБА_2.

Заочне рішення може бути оскаржене позивачем до апеляційного суду Київської області протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 18.05.2018року.

Заочне рішення може бути скасоване Білоцерківським міськрайонним судом за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яку може бути подано до суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Київської області шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня його проголошення.

СуддяОСОБА_6