АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/792/776/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2018 року м. Хмельницький

Апеляційний суд Хмельницької області у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Грох Л.М. (суддя-доповідач), Костенка А.М., Ярмолюка О.І.,

секретар судового засідання Шевчук Ю.Г.,

з участю представника апелянта,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа орган опіки та піклування Хмельницької міської ради, про позбавлення батьківських прав за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області в складі судді Логінової С.М. від 14 березня 2018 року.

Заслухавши доповідача, пояснення учасника процесу, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд

в с т а н о в и в :

У вересні 2017 року ОСОБА_4, звертаючись до суду з позовом до ОСОБА_5, посилалась на те, що 18.11.2001 року між нею та ОСОБА_5 був зареєстрований шлюб. Відповідно до актового запису № 659 від 10.09.2003 року шлюб між ними був розірваний.

ІНФОРМАЦІЯ_1 позивач народила доньку - ОСОБА_6, батьком якої є інший чоловік, однак згідно з нормами ст. 122 Сімейного Кодексу України, оскільки дитина народилась до спливу 10 місяців з моменту розлучення, вважається такою, яка походить від подружжя і відповідно її колишнього чоловіка було вказано як батька дитини.

Про той факт, що її донька не є його дитиною відповідачу вона повідомила. Оскільки відповідач не є біологічним батьком її доньки, він ще з народження дитини ухиляється від виконання батьківських обов'язків по її вихованню, життям дитини не цікавиться, не відвідував і не відвідує її вдома на в навчальних закладах.

Всі питання щодо виховання доньки вирішуються позивачем самостійно, без будь-якої участі з боку відповідача. Дитина знаходиться на повному її утриманні.

З моменту розлучення і по теперішній час відповідач не бачив дитину. Матеріальної допомоги на утримання дитини відповідач не надавав і не надає, не піклується про її фізичний і духовний розвиток. Враховуючи той факт, що відповідач не біологічний батько її доньки, ухиляється від її виховання, позивачка просила позбавити ОСОБА_5 батьківських прав відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 14 березня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 вважає рішення суду необґрунтованим, незаконним, просить його скасувати та постановити нове, яким позов задовольнити. Посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, а також неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права. На думку апелянта, у сторін фактично відсутня можливість врегулювання даного спору в порядку ст. 136 Сімейного кодексу України, як це пропонувалось судом. Враховуючи факт визнання позову відповідачем, згоду третьої сторони з доводами позивача, апелянт вважає помилковим висновок суду про відсутність підстав для задоволення позову.

В засіданні апеляційного суду апелянт та її представник підтримали апеляційну скаргу з викладених у ній мотивів.

Відповідач та представник третьої особи в судове засідання не з'явилися, будучи повідомленими про розгляд справи.

Колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 376 ч.1 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, а також порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції виходив з недоведеності факту свідомого нехтування відповідачем батьківськими обов'язками та попередження його про відповідальність за невиконання батьківських обов'язків.

Проте такого висновку суд дійшов з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Так, встановлено, що 18.11.2001 року виконкомом Остроківської сільської ради, Новоушицького району, Хмельницької області між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 був зареєстрований шлюб, актовий запис № 9.

Відповідно до актового запису № 659 від 10.09.2003 року шлюб між ними розірвано. З часу розірвання шлюбу сторони не проживають спільно, донька проживає з матір'ю.

ІНФОРМАЦІЯ_1 позивач народила доньку - ОСОБА_6, батьком якої, в актовому записі про народження дитини, вказано ОСОБА_5

Наведені обставини підтверджуються матеріалами справи і не оспорюються сторонами.

Так, статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно зі статтею 9 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року, яка ратифікована 27 лютого 1991 року і набула чинності для України 27 вересня 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п.п. 15, 16, 18 постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

В суді першої інстанції відповідач ОСОБА_5 визнав, що позивачка повідомила його про те, що він не є біологічним батьком дитини відразу після її народження, і в зв'язку з цим він повністю усунувся від участі у вихованні та утриманні дитини, не бачив та не спілкувався з нею з часу народження.

Судом першої інстанції не враховано, що визнані відповідачем обставини відповідно до ч.1 ст. 82 ЦПК України є встановленими і не підлягають доказуванню.

Отже, відповідач без жодних об'єктивних причин не виконує своїх обов'язки по вихованню дитини з часу її народження, дитина не знає його і ніколи з ним не спілкувалася (на протязі більш як 14 років).

В свою чергу за відсутності кровного споріднення між ним та дитиною, що підтвердили сторони, відповідач не має наміру змінити своє ставлення до виконання батьківських обов'язків.

Наявність таких надзвичайних обставин є підставою для застосування крайнього заходу - позбавлення батьківських прав відповідача щодо неповнолітньої ОСОБА_6, і таке рішення відповідатиме інтересам дитини.

Відтак, зважаючи на викладене, оскаржуване рішення слід скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 14 березня 2018 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов задовольнити.

Позбавити ОСОБА_5 (ІНФОРМАЦІЯ_2, паспорт НОМЕР_1, виданий Рахівським РВ УМВС України у Закарпатській області 20.10.1995 року) батьківських прав щодо неповнолітньої доньки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повна постанова складена 29 травня 2018 року.

Судді /підписи/

З оригіналом згідно

Суддя Апеляційного суду Л.М.Грох

Головуюча у першій інстанції: Логінова С.М. Провадження № 22-ц/792/776/18

Доповідач: Грох Л.М. Категорія:52