П о с т а н о в а

Іменем України

25 квітня 2018 року

м. Київ

справа № 127/11015/17

провадження № 61-13141 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: ГулькаБ. І. (суддя-доповідач), Луспеника Д. Д., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

представник позивача - ОСОБА_5,

відповідач - ОСОБА_6,

представник відповідача - ОСОБА_7,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на постанову апеляційного суду Вінницької області від 24 січня 2018 року у складі колегії суддів: Голоти Л. О., Кучевського П. В., Рибчинського В. П.,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6 про усунення від права на спадкування.

Позовна заява мотивована тим, що 11 червня 2014 року його батько - ОСОБА_8 - склав заповіт, яким заповів належне йому майно своїй дружині - ОСОБА_6 26 грудня 2014 року його батько - ОСОБА_8 - склав новий заповіт, яким заповів на його користь усе своє майно. ІНФОРМАЦІЯ_1 його батько - ОСОБА_8 - помер, 31 січня 2016 року він звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за заповітом, проте державним нотаріусом було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, оскільки наявний інший спадкоємець першої черги, а саме відповідачка, яка звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини за законом.

Протягом 2013 року його батько - ОСОБА_8 - періодично проживав у нього, так як між батьком та відповідачкою часто виникали сварки і непорозуміння. З січня 2014 року він остаточно забрав батька проживати до себе. Отже, вважав, що ОСОБА_6 повинна бути усунута від права на спадкування за законом, оскільки вона самоусунулась від надання допомоги його батьку - ОСОБА_8, який у 2013 році переніс інсульт, а перед смертю потребував постійного догляду, так як хворів на хвороби, пов'язані із серцево-судинною системою, та загальними хворобами, що підтверджується лікарським свідоцтвом про смерть від 26 червня 2015 року. Він повністю забезпечував батька - ОСОБА_8, купував необхідні ліки та речі.

З початку 2015 року через погіршення стану здоров'я його батько - ОСОБА_8 - перебував у безпорадному стані та не міг самостійно забезпечувати умови свого життя, усі витрати по його утриманню він взяв на себе. Під час госпіталізації батька до лікарні, лише він купував необхідні ліки, опікувався над ним. Крім того, витрати на поховання батька також поніс позивач.

З урахуванням викладеного ОСОБА_4 на підставі положень статті 1224 ЦК України просив суд усунути ОСОБА_6 від права на спадкування за законом після смерті його батька - ОСОБА_8

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 30 листопада 2017 року у складі судді Федчишена С. А. позов ОСОБА_4 задоволено. Усунуто ОСОБА_6 від права на спадкування за законом після смерті ОСОБА_8 Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем доведено ухилення відповідачки від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, оскільки бездіяльність ОСОБА_6, незацікавленість життям та здоров'ям чоловіка, який у силу своєї хвороби перебував у безпорадному стані, слід розцінювати як дії, що спрямовані на ухилення від обов'язку забезпечити підтримку і допомогу чоловіку. Отже, ухилення відповідачки пов'язане з її винною поведінкою, ОСОБА_6 усвідомлювала свій обов'язок по утриманню свого чоловіка - ОСОБА_8, мала можливість його виконувати, проте необхідні дії не вчиняла.

Постановою апеляційного суду Вінницької області від 24 січня 2018 року апеляційна скарга ОСОБА_6 задоволена, рішення суду першої інстанції скасовано. У задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що позивач не довів потребу спадкодавця у допомозі від відповідачки за умови надання йому допомоги сином, що він звертався до відповідачки з вимогою про надання такої допомоги, що відповідачка ухилялася від надання допомоги чоловіку, що вона мала змогу надавати таку допомогу, а відповідно до частини п'ятої статті 1224 ЦК України лише при одночасному настанні цих обставин і доведеності зазначених фактів у їх сукупності спадкоємець може бути усунутий від права на спадщину.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить оскаржувану постанову апеляційного суду скасувати й залишити у силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що відповідачка самоусунулась від надання допомоги спадкодавцю, який за життя її постійно потребував. Його батько - ОСОБА_8 - з моменту переїзду до нього фактично перебував на повному утриманні позивача та його сім'ї. Відповідачка не цікавилась здоров'ям свого чоловіка - ОСОБА_8

У квітні 2018 року ОСОБА_6 подала відзив на касаційну скаргу, посилаючись на те, що позивачем не надано належних доказів, що спадкодавець перебував у безпорадному стані, потребував сторонньої допомоги і звертався за такою допомогою до неї, не встановлено, якими умисними діями вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцю.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У квітні 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувана постанова апеляційного суду ухвалена з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Судом установлено, що сторони у справі є спадкоємцями ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до положень частини п'ятої статті 1224 ЦК України особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо судом буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Виходячи зі змісту частини п'ятої статті 1224 ЦК України та з урахуванням роз'яснень, наданих судам у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», правило частини п'ятої статті 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК України не були зобов'язані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Суд при вирішенні справи про усунення особи від права на спадкування повинен установити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини.

Так, для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до частини п'ятої статті 1224 ЦК України має значення сукупність таких обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи.

Таким чином, лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів у їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

Ураховуючи викладене, апеляційний суд дійшов правильного висновку про те, що позивачем не надано належних, допустимих та безспірних доказів, що є його процесуальним обов'язком (статті 10, 60 ЦПК України 2004 року), щодо ухилення відповідачки від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме відповідачки. Крім того, належними доказами не підтверджено, що спадкодавець мав потребу у постійному, довічному сторонньому догляді, у тому числі з боку відповідачки.

Апеляційний суд дійшов вірного висновку про те, що скільки одночасне настання наведених вище обставин і доведеності зазначених фактів у їх сукупності не підтверджено відповідними доказами, тому відповідачка, як спадкоємець не може бути усунута від спадкування за законом після смерті її чоловіка - ОСОБА_8

Доводи касаційної скарги про те, що відповідачка самоусунулась від надання допомоги спадкодавцю, який за життя її потребував, направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Отже, доводи касаційної скарги законність і обґрунтованість постанови апеляційного суду не спростовують.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувану постанову апеляційного суду - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Постанову апеляційного суду Вінницької області від 24 січня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Б. І. Гулько

Д. Д. Луспеник

Ю. В. Черняк