Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження №22ц/778/1267/18 Головуючий у 1 інстанції: Кофанов А.В.
Суддя-доповідач: Воробйова І.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2018 року м. Запоріжжя

Апеляційний суд Запорізької області у складі:

головуючого: Воробйової І.А.

суддів: Бєлки В.Ю.,

Онищенка Е.А.

при секретарі: Путій Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 яка діє в інтересах недієздатної ОСОБА_4 на рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 22 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про припинення права власності на частку у спільному майні та визнання права власності , -

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2015 року ОСОБА_5 в якості законного представника ОСОБА_6 звернулася до суду із вказаним позовом, який обґрунтовано тим, що ОСОБА_6 на праві власності належить 3/4 частини гаражу по АДРЕСА_1 він отримав у спадщину після померлого ОСОБА_7 згідно його заповіту. Інша 1/4 частина гаражу та земельної ділянки належить відповідачці. На даний момент спільне володіння та користування майном є неможливим, через розбіжності щодо цього, які виникли з відповідачкою.

Посилаючись на вказані обставини просила суд припинити право власності відповідачки на 1/4 частину гаражу по АДРЕСА_1, та 1/4 частину земельної ділянки площею 0,0069 га, розташовану по АДРЕСА_2, визнати за ОСОБА_6 право власності на вказане майно, зі сплатою відповідачці грошової компенсації у розмірі 3 596 грн..

Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 22 червня 2017 року позов задоволено.

Припинено право власності ОСОБА_4 на 1/4 частину гаражу по АДРЕСА_1, визнавши право власності на цю частину за ОСОБА_6.

Припинено право власності ОСОБА_4 на 1/4 частину земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_1, площею 0,0069 га, розташовану по АДРЕСА_2 цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), визнавши право власності на цю частину за ОСОБА_6.

Зобов'язано територіальне управління Державної судової адміністрації в Запорізькій області виплатити ОСОБА_4 грошові кошти у розмірі 3596 грн., які були внесені ОСОБА_5 на депозитний рахунок.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду ОСОБА_3 яка діє в інтересах недієздатної ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, відшкодувати на її користь з ОСОБА_5 судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до п.2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального або неправильне застосування норм матеріального права.

Статтями 213, 214 ЦПК України (в редакції чинній на час ухвалення судового рішення) передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повного і всебічного з'ясування обставин справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Аналогічні положення містять статті 263, 264 ЦПК України, який набрав чинності з 15.12.2017 року, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Якщо одна із сторін визнала пред'явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу. Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Вказаним вимогам закону судове рішення не відповідає в повній мірі.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із наявності підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, для припинення за ОСОБА_4 права на частку у спільному майні із виплатою їй відповідної грошової компенсації

Однак із вказаним висновком погодитися не можна, адже такого суд дійшов із порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно зі ст. 55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Аналогічне положення міститься й у ч. 1 ст. 4 ЦПК України.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ст. 5 ЦПК України).

За змістом ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Зі справи вбачається, що позивачу ОСОБА_6 та відповідачці ОСОБА_4 на праві спільної власності належить гараж по АДРЕСА_1; при цьому позивачу належить 3/4 частини цього гаражу, а відповідачці - 1/4 його частина, в натурі цей гараж між сторонами не розділений (а.с.6).

Крім того, позивачу ОСОБА_6 та відповідачці ОСОБА_4 на праві спільної власності належить земельна ділянка по АДРЕСА_2; при цьому позивачу належить 3/4 частини цієї ділянки, а відповідачці - 1/4 її частина, в натурі ця ділянка між сторонами також не розділена (а с.7).

Відповідно до ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 02 липня 2014 року у справі № 6-68цс14, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 365 ЦК України право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною, і саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.

Усупереч вищевказаному суд не дослідив у достатньому обсязі питання щодо наявності підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, для припинення за ОСОБА_4, права на частку у спільному майні, та дійшов помилкового висновку про незавдання істотної шкоди її інтересам внаслідок припинення за нею права власності на 1/4 частину гаражу та 1/4 частини земельної ділянки площею 0,0069 га.

Виходячи з наведеного та беручи до уваги усі наявні у справі докази в їх сукупності, надавши їм належну оцінку, колегія суддів приходить до висновку, що позивач не довела наявність обставин, передбачених ст. 365 ЦК України, для припинення права власності та наявність умов за яких таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам відповідача, а тому відсутні підстави для припинення право власності на частку у спільному майні.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні позовних вимог.

Наведені у апеляційній скарзі доводи є виправданими.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а у разі відмови у задоволенні позову - на позивача. При таких обставинах судовий збір за подання апеляційної скарги необхідно стягнути з позивача.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 яка діє в інтересах недієздатної ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 22 червня 2017 року по цій справі скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про припинення права власності на частку у спільному майні та визнання права власності відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 судовий збір, сплачений за подачу апеляційної скарги в сумі 640 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте вона може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 11 травня 2018 року.

Головуючий:

Судді:

Апеляційний суд Запорізької області

ЄУН 314/298/15

Провадження №22ц/778/1267/18 Головуючий у 1 інстанції: Кофанов А.В.

Суддя-доповідач: Воробйова І.А.

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Вступна та резолютивна частина

10 травня 2018 року м. Запоріжжя

Апеляційний суд Запорізької області у складі:

головуючого: Воробйової І.А.

суддів: Бєлки В.Ю.,

Онищенка Е.А.

при секретарі: Путій Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 яка діє в інтересах недієздатної ОСОБА_4 на рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 22 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про припинення права власності на частку у спільному майні та визнання права власності , -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 яка діє в інтересах недієздатної ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 22 червня 2017 року по цій справі скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про припинення права власності на частку у спільному майні та визнання права власності відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 судовий збір, сплачений за подачу апеляційної скарги в сумі 640 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте вона може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий:

Судді: