РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2018

м.Харків

Справа № 639/4534/17

Провадження 2/639/271/18

Жовтневий районний суд м.Харкова

у складі: головуючого - судді Єрмоленко В.Б.

за участю секретаря-Петрової Н.М.

Учасники справи:

ОСОБА_1Е

представник позивача- Батракова О.Ю.

представник відповідача-Пилипенко О.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, 3 особа- Відділ реєстрації місця проживання у Новобаварському районі м.Харкова Управління ведення реєстру територіальної громади Департаменту реєстру , ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до сина ОСОБА_3, 3 особа- Відділ реєстрації місця проживання у Новобаварському районі м.Харкова Управління ведення реєстру територіальної громади Департаменту реєстру про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням в двокімнатній АДРЕСА_1. В обгрунтування своїх вимог ОСОБА_2 посилається на те, що з часу отримання квартири та реєстрації відповідача в ній, ОСОБА_3 в квартирі не проживав, мешкав з матірю, приходив лише один раз , добровільно не бажає знятися з реєстрації, комунальні послуги не сплачує, жилим приміщенням не цікавиться, тому як забезпечений житлом і має у власності трикімнатну квартиру.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали і просили їх задовольнити.

Представник відповідача позов не визнав та надав письмові заперечення, зазначаючи, що за рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова від 08.01.1998 р. про розірвання шлюбу між позивачем і ОСОБА_5 неповнолітній син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, залишився проживати з батьком, проте ОСОБА_2 не виконував рішення та перебуваючи на обліку для поліпшення житлових умов, отримав двокімнатну квартиру з урахуванням сина. Представник вважає, що позивачем не надані будь-які докази порушення, невизнання або оспорювання його прав, свобод чи інтересів ( а.с. 29-30).

Позивач надав відповідь на заперечення, стверджуючи, що у проміжку часу між 1998 р. та 2005 р. син проживав із батьком в іншому житловому приміщенні, а після досягнення сином 16 років, він мав змогу сам обирати місце свого проживання, а тому жодного доказу на невиконання рішення суду чи перешкоджання проживанню відповідача в квартирі не подано. ОСОБА_3 , як викладено у відповідача, так і не зазначає причини не проживання понад 10 років в спірній квартирі та приховує факт перебування у його власності з 2013 р. власного житла, а саме трикімнатної квартири АДРЕСА_2 ( а.с. 43).

3 особа-Бадмаєва Л.В. в судове засідання не зявилась, направила заяву про можливість розгляду справи за її відсутністю, позовні вимоги визнала, стверджувала, що проживає постійно у спірній квартирі з 2004 р., на протязі всього цього часу відповідач не приймав спроб оселитися у квартирі, хоча йому ніяких перешкод не чинилось, інтересу стосовно проживання не проявляв ( а.с. 40).

Представник 3 особи-Департаменту реєстрації Харківської міської ради надіслав свої пояснення, в яких просив розглядати справу без участі представника та пояснює, що згідно п. 26 Правил реєстрації місця проживання, затв. Постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 р. № 207, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі рішення суду, яке набрало законної сили , про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користуванням житловим приміщенням ( а.с. 37-38).

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши надані докази, приходить до наступного.

Спірною є двокімнатна ізольована квартира АДРЕСА_3 житловою площею 30,82 кв.м. , надана ОСОБА_2 на підставі ордеру № 267 від 15 травня 2002 року, виданого Харківською квартирно експлуатаційною частиною району Київського військового округу Міністерства оборони на сімю з трьх осіб- Бадмаєв Д.Е., дружина ОСОБА_4- 3 особа по справі, син ОСОБА_3, 1989 р. народження-відповідач ( а.с. 4)

Довідкою дільниці № 43 КП «Жилкомсервіс» підтверджується, що квартира належить територіальній громаді м. Харкова, не приватизована, особовий рахунок відкрито на ОСОБА_2, та у ній зареєстровані: ОСОБА_2, дружина ОСОБА_4, син від першого шлюбу- Бадмаєв О.Д., неповнолітній син ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 ( а.с. 5).

Як випливає з пояснень позивача ОСОБА_2, син ОСОБА_2 понад 10 років, тобто з часу досягнення повноліття, в квартирі не проживає, не навідується, витрати по оплаті не несе.

Суд відхиляє доводи відповідача про те, що рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова від 08.01.1998 р. у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про розірвання шлюбу, неповнолітній син ОСОБА_3 залишився проживати з батьком, оскільки ця обставина не має правового значення у даній справі. Незважаючи на реєстрацію у спірній квартирі в 2005 р. , відповідач самостійно обрав місце свого проживання з матірю згідно з ч.2 ст. 29 ЦК України, якою визначено, що фізична особа, при досягненні чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Позивач підтвердив, що до 2005 р. син проживав разом з ним в іншому жилому приміщенні, після отримання квартири відповідач став проживати у матері, за місцем її проживання продовжував навчатися у школі , після закінчення школи вступив до вищого навчального закладу , вартість контрактної форми, як стверджує позивач, він сину оплачував та ніяких претензій з приводу зміни місця свого помешкання відповідач ОСОБА_2 не предявляв.

Відповідно до вимог ст.ст. 71, 72 ЖК України, наймач або члени його сімї можуть бути визнані судом такими ,що втратили право користування жилим приміщенням, зокрема за умови, що вини не проживають в ньому без поважних причин понад шести місяців.

Допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_7, ОСОБА_8, - сусіди по квартирі підтвердили, що відповідач ОСОБА_9 ніколи не проживав в ІНФОРМАЦІЯ_3, не відвідував вказану квартиру та мешканці будинку його не знають.

Факт непроживання відповідача підтверджується актом від 17.07.2017 р., складеним сусідами по спірній квартирі та посвідчений представником дільниці № 43 КП «Жилкомсервіс» ( а.с. 7).

З висновку ст. дільничного офіцера поліції сектору превенції Новобаварського ВП ГУ НП в Харківській області від 22.03.2017 р. вбачається, що до поліції звернувся ОСОБА_2 з проханням допомогти йому зняти з реєстраційного обліку його сина ОСОБА_3, який ніколи в квартирі АДРЕСА_4 не проживав. Опитані сусіди підтвердили цей факт, тому позивачу рекомендовано було звернутися до суду ( а.с.6).

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Заперечуючи проти позову, відповідач та його представник не надав жодного доказу поважності та причин свого непроживання за місцем реєстрації.

Посилання представника відповідача на відсутність предмету спору у звязку з тим, що , на його думку, відповідач не набув права користування жилим приміщенням є хибними. Відповідач був зареєстрований в квартирі та відповідно мав право користування жилим приміщенням, як член сімї наймача і при тимчасової відсутності з поважних причин за ОСОБА_3 таке право на житло мало зберігатися, але відповідачем не надано доказів поважності причин тривалої відсутності за місцем реєстрації.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо субєкта, відповідачу ОСОБА_3 на праві власності належить трикімнатна квартира АДРЕСА_5 за договорами дарування від 26.04.2013 р. і 16.06.2014 р.( а.с.44).

Як випливає з розяснень, що містяться в п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки.

В судовому засіданні доведено, що відповідач ОСОБА_3 тривалий час в спірній квартирі не проживає без поважних причин , житловою площею не цікавиться, забезпечений з 2013 р. власним житлом, витрат по оплаті комунальних послуг, які нараховуються виходячи з кількості зареєстрованих в квартирі не несе, ніяких дій по збереження за собою житлового приміщення на більш тривалий строк, ніж передбачено законом, не здійснював , перешкод в користуванні квартирою у нього не було. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_2 знайшлди своє підтвердження в судовому засіданні, обгрунтовані та підлягають задоволенню.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 12, 19, 81, 133, 141, 264, 265 ЦПК України, ст.ст. 71, 72 Житлового Кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3, 3 особа- Відділ реєстрації місця проживання у Новобаварському районі м.Харкова Управління ведення реєстру територіальної громади Департаменту реєстру- задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування жилим приміщенням в АДРЕСА_6.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 21.05.2018.

СУДДЯ -