У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.05.2018 Справа №607/8685/18

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області

в складі:

головуючого Грицака Р.М.,

за участю секретаря Чех Ю.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову,

В С Т А Н О В И В :

16 травня 2018 року ОСОБА_1 подав до суду заяву про забезпечення позову, шляхом: накладення арешту на акції/частку, що належить ОСОБА_2 в статутному капіталі компанії Мороккан Венчурс Лімітед (Moroccan Ventures Limited) (Кіпр), номер компанії НЕ 326273, адреса Хрисорогіатіссіс та Колокотроні, 3040, Лімассол, Кіпр; заборони вчиняти будь-які дії по відчуженню акцій/часток в статутному капіталі компанії Мороккан Венчурс Лімітед (Moroccan Ventures Limited) (Кіпр), номер компанії НЕ 326273, адреса Хрисорогіатіссіс та Колокотроні, 3040, Лімассол, Кіпр, що належить до ОСОБА_2. В обґрунтування даної заяви вказує на те, що він має намір предявити в Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області позов до ОСОБА_2 про стягнення з нього 10'400'000 грн. за борговою розпискою. Зважаючи на те, що відповідач тривалий час не повертає боргу та ухиляється від переговорів щодо повернення коштів імовірність невиконання можливого рішення суду про стягнення вказаного боргу є очевидною, вважає ОСОБА_1

Надаючи правову оцінку вказаній заяві, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Частинами 1 та 2 ст. 149 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) визначено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У пункті 4 своєї Постанови № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» Пленум Верховного Суду України розяснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

З наданих суду доказів не вбачається загрози невиконання, чи утруднення виконання можливого рішення суду про стягнення з ОСОБА_2 грошових коштів.

Посилання ОСОБА_1 на те, що імовірність такого невиконання є очевидною, суд до уваги не бере, з огляду на їх неспроможність.

Заявником не надано жодного доказу ухилення ОСОБА_2 від повернення позики, чи безрезультатних переговорів на предмет такого повернення.

Окрім цього слід зазначити, щодо долучені ОСОБА_1 документи, що покликані підтвердити наявність у ОСОБА_2 права власності на майно, щодо якого слід застосувати заходи забезпечення позову, не відповідаю вимогам закону.

Так, згідно зі статтею 13 Закону України «Про міжнародне приватне право», документи, що видані уповноваженими органами іноземних держав у встановленій формі, визнаються дійсними в Україні у разі їх легалізації, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України. Конвенція 1961 року, яка скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів, згода на обовязковість якої надана Законом України від 10 січня 2002 року «Про приєднання України до Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів», набула чинності між Україною і державами-учасницями Конвенції, що не висловили заперечень проти її приєднання, з 22 грудня 2003 року. Статтею 3 цієї Конвенції передбачено, що єдиною формальною процедурою, яка може вимагатися для посвідчення автентичності підпису, якості, в якій виступала особа, що підписала документ, та, у відповідному випадку, автентичності відбитку печатки або штампу, якими скріплений документ, є проставлення апостиля компетентним органом держави, в якій документ був складений.

Всупереч вказаним нормам права, ОСОБА_3 долучено лише копії сертифікату, вчиненого іноземною мовою без проставлення апостилю, а тому даний документ до уваги судом братись не може.

На підставі наведеного та керуючись статтями 149-150, 153, 259-261, 352-355 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Копію ухвали негайно після її постановлення надіслати на адресу ОСОБА_1.

Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Ухвала може бути оскаржена, шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до апеляційного суду Тернопільської області, протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення.

У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали складено та підписано 17 травня 2018 року.

СуддяОСОБА_4