Справа № 308/5988/17
П О С Т А Н О В А

Іменем України

21 травня 2018 року м. Ужгород

Апеляційний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді: Джуги С.Д.

суддів : Мацунича М.В., Собослоя Г.Г.

за участю секретаря : Волощук В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, в інтересах якої діє адвокат ОСОБА_2, на рішення Ужгородського міськрайонного суду, ухваленого 01 лютого 2018 року суддею Шепетко І.О., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 сільської ради Ужгородського району Закарпатської області про визнання права власності,-

в с т а н о в и в :

У червні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з указаним позовом та просила: визнати за нею право власності на житловий будинок, загальною площею 53,3 м.кв., житловою площею 36,0 м.кв., та господарську будівлю літню кухню загальною площею 46,1 кв.м., житловою площею 11,5 м.кв., який знаходиться по вул. Польова, без номеру, згідно інвентарної справи № 1784, виготовленої ТОВ «Байт», технічний паспорт від 08.02.2017 року. Свої вимоги мотивувала тим, що у 2007 році вона вирішила побудувати житловий будинок та у 2014 господарську будівлю літню кухню у краю села Галоч, де знаходиться компактне ромське поселення. У період 2007-2016 рр. побудувала житловий будинок та літню кухню (разом будинковолодіння) по вул. Польова без номеру. Будівництво було проведено за власні кошти, власними силами. Земельна ділянка під будівництво сільською радою не виділялась, проект забудови позивачем не розроблявся, а дозвіл на початок виконання будівельних робіт не отримувався. Жодних спорів щодо будинку та літньої кухні від місцевих мешканців, від сільської ради не отримувала, істотним чином майнові права нікого позивачем не порушено. Вказані вище житловий будинок та господарська будівля літня кухня є, згідно ст. 376 ЦК України, самочинним будівництвом. Оскільки, будівництво закінчено, позивач має ввести його в експлуатацію та оформити право власності, але через відсутність дозвільних документів та документу на землю не може це зробити. Єдиним способом визнати за собою право власності на житловий будинок та господарську будівлю літню кухню є звернення з позовом до суду. Крім того зазначила, у лютому 2017 року позивачем замовлено технічний паспорт на житловий будинок та літню кухню, який виготовлено ТОВ «Байт». З метою встановлення відповідності будівництва основним будівельним нормам і правилам, проведено будівельно-технічну експертизу, згідно висновку якого побудовані будівлі відповідають основним вимогам ДБН В.2.2-15-2005 «Житлові будинки. Основні положення».

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 01 лютого 2018 року у задоволенні заявленого позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, в інтересах якої діє адвокат ОСОБА_2 просить зазначене рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, вказує на те, що судом першої інстанції при вирішенні справи занадто вузько розтлумачено ст.376 ЦК України, зокрема, в частині наявності земельної ділянки, як передумови для задоволення позову про визнання права власності. Крім того, зазначає, що судом не надано правової оцінки тому факту, що село Галоч позбавлено права надавати землю, оскільки через брак коштів у сільському бюджеті, вказане село не може замовити виготовлення плану зонування та детального плану (ст.24 «Про регулювання містобудівної діяльності»).

Відповідач ОСОБА_3 сільська рада не скористалася правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.

Апеляційний суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що вона не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні заявленого позову, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки позивачка ОСОБА_1 не зверталася до компетентних органів з питання отримання дозволу на будівництво, і з відповідною заявою про прийняття в експлуатацію житлового будинку та господарської будівлі літньої кухні, їх державної реєстрації та не отримувала відмову від них, отже не реалізувала своє право на введення житлового приміщення та господарської будівлі в експлуатацію в установленому законом порядку. Крім того, позивачці також не виділялась земельна ділянка під вже збудовані споруди.

Такі висновки суду першої інстанції грунтуються на законі та відповідають фактичним обставинам справи.

Матеріалами справи встановлено, що позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати за нею право власності на житловий будинок, загальною площею 53,3 м.кв., житловою площею 36,0 м.кв., та господарську будівлю літню кухню загальною площею 46,1 кв.м., житловою площею 11,5 м.кв., згідно інвентарної справи № 1784, виготовленої ТОВ «Байт» та технічного паспорту від 08.02.2017 року з писиланням на те, що вона їх побудувала в період 2007-2016 рр. по вул. Польова без номеру, с.Галоч, Ужгородського району.

Земельна ділянка під будівництво сільською радою не виділялась, проект забудови позивачем не розроблявся, дозвіл на початок виконання будівельних робіт не отримувався.

Відповідно до положень ч.1 та ч.2 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво, лише у випадках, передбачених ст. 376 ЦК України, а саме: за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно (ч. 3 ст. 376 ЦК України); за особою - власником (користувачем) земельної ділянки, яка здійснила самочинне будівництво на цій ділянці, якщо це не порушує права інших осіб (ч. 5 ст. 376 ЦК України).

За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України, частина перша статті 4 ЦПК України).

Звернення до суду з позовом з приводу самочинного будівництва має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право (пункт 9 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва»). Якщо позивач не звертався до компетентного державного органу із заявою про прийняття об'єкта до експлуатації, суд вирішує спір по суті з урахуванням наведених обставин та вимог закону.

Враховуючи, що позивачка не зверталась до компетентних державних органів про прийняття самочинної житлового приміщення та господарської будівлі до експлуатації, вказане питання не було предметом розгляду даних органів, земельна ділянка позивачу під уже збудоване нерухоме майно у встановленому законом порядку не виділялась, суд першої інстанції дійшов вірних висновків про відсутність правових підстав для визнання за позивачем права власності на самочинно збудоване нерухоме майно та обґрунтовано відмовив у заявленому позові.

За таких обставин рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування немає. Доводи апеляційної скарги вищенаведених висновків суду не спростовують, ґрунтуються на неправильному розумінні норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, а тому не можуть бути взяті до уваги.

З врахуванням наведеного, апеляційний суд дійшов до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 268, 374, 375,381-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

постановив :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах якої діє адвокат ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 01 лютого 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 25 травня 2018 року.

Головуючий :

Судді: