Справа № 464/8269/17
пр.№ 2/464/388/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05.05.2018 м.Львів

Сихівський районний суд м.Львова

у складі: головуючого Мички Б.Р.

секретар судового засідання Комарницька Р.В.,

за участю:

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

представника третьої особи Петришин О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові в порядку загального позовного провадження цивільну справу № 464/8269/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа Сихівська районна адміністрація Львівської міської ради як орган опіки та піклування, про надання дозволу на тимчасовий виїзд за межі України без згоди батька,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_3, в якому після уточнення позовних вимог просить надати їй дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України малолітнього ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, у супроводі матері ОСОБА_1 без згоди та супроводу батька - ОСОБА_3, в Республіку Маврикій з 01.06.2018 до 17.06.2018, в Італію та Іспанію з 09.07.2018 по 31.07.2018. В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 01 червня 2013 року розірвано шлюб між нею та відповідачем ОСОБА_3, в якому у них народився син ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 Зазначає, що син проживає з нею та перебуває на її утриманні, відповідач проживає окремо. У 2016 році відповідач надав дозвіл на оформлення документів та виїзд сина з нею за кордон. У 2017 році відповідач надав дозвіл на його виїзд у її супроводі чи супроводі організатора у дитячий табір у Грецію. Після зазначених поїздок за кордон син повертався в Україну без жодних порушень візового режиму чи терміну перебування за кордоном, передбаченого дозволом відповідача. В липні 2017 року відповідач відмовився надати дозвіл на виїзд дитини за кордон, а саме до Тайланду, та у листопаді 2017 року відмовився надати дозвіл на виїзд сина на відпочинок на море у Республіку Маврикій, куди має намір поїхати у 2018 році на запрошення свого знайомого ОСОБА_8, який покриє усі пов'язані із відпочинком витрати. А відтак просить позов задовольнити.

Ухвалою Сихівського районного суду м.Львова від 09.01.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження.

Ухвалою Сихівського районного суду м.Львова від 07.02.2018 залучено до участі в даній справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Сихівську району адміністрацію Львівської міської ради як орган опіки та піклування.

Ухвалою Сихівського районного суду м.Львова від 21.02.2018 продовжено строк підготовчого провадження до 09.04.2018.

Ухвалою суду від 19.03.2018 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 27 квітня 2018 року.

Позивач та її представники у судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримали у повному обсязі, надали пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві та відповіді на відзив.

Відповідач та її представник у судовому засіданні уточнені позовні вимоги заперечили у повному обсязі, надали пояснення, аналогічні викладеним у відзиві на позовну заяву, в якому відповідач зазначає, що щомісячно надає фінансову та матеріальну допомогу дитині, бере активну участь у виконанні свого обов'язку щодо виховання сина, його розвитку, зокрема кожного літа по декілька разів їздить з ним на відпочинок, відвідує історичні місця України, взимку їздить з ним на лижі у Буковель. З 2016 року на ім'я сина відкрив банківський рахунок, куди постійно надсилає кошти. Даною карткою син користується особисто, а також особисто і розпоряджається коштами, оскільки він веде онлайн-контроль за їх використанням. З 01.10.2016 по 12.01.2018 на даний рахунок від нього надійшло 18615,77 грн. Окрім того бере участь у додаткових матеріальних витратах на сина, зокрема, забезпечує одягом, сприяє фізичному, духовному, культурному, інтелектуальному розвитку дитини, відпочинку. На вихідних старається приділяти свій час виключно сину, підтримує з ним зв'язок кожного дня, виконує будь-яку потребу, яка стосується дитини, проводить його до школи. Вказує, що раніше неодноразово надавав дозволи на відпочинок сина з матір'ю за межами країни. Як правило, це були поїздки по туристичних путівках, однак позивач час від часу могла залишити сина одного в номері готелю та поїхати за його межі. У липні не надав згоди на поїздку позивача з дитиною в Тайланд, оскільки попередньо погодив з нею, що в даний період поїде з сином на море у місто Скадовськ та оформив відповідні проїзні документи та путівку, попередньо забронював та частково оплатив місце проживання. Від спільних знайомих та з соціальних мереж йому стало відомо, що позивач тривалий період перебуває у відносинах з громадянином Республіки Маврикія ОСОБА_8 та має намір переїхати на постійне місце проживання у Республіку Маврикія. Зазначає, що Почесне консульство України (представництво) у Республіці Маврикій знаходиться за 4000 км у Південно-Африканській республіці. У якому місці позивач із сином проживатиме невідомо. Відслідкувати подальше перебування сина у даній країні не матиме змоги, оскільки візу відкривають при прибутті в Республіку Маврикій, попередньо жодних документів виробляти не потрібно. Контроль за терміном перебування у країні не ведеться та просить врахувати, що виклик надає сам громадянин країни. А відтак вважає, що у випадку надання дозволу на виїзд сина у Республіку Маврикій, може більше його не побачити. Оскільки позивач зазначає, що фінансувати поїздки буде невідома йому особа, у випадку виникнення проблем вона із сином не матиме змоги повернутися додому. Окрім цього, їх спільний син не знайомий із особою, в стосунках з якою перебуває його мати, а відтак невідомою є його реакція на нього та умови проживання в іншій країні. Враховуючи те, що він переживає за безпеку сина, його моральний, духовний та фізичний стан, просить у задоволенні позову відмовити. Додатково у судовому засіданні зазначили, що Клуб ЮНЕСКО Піреї і острови у рамках Освітньої діяльності та програм культурного молодіжного обміну «Apollon» та «Poseidon» організовують міжнародний навчально-відпочинковий табір, що знаходиться у містечку Порто Хелі на березі Егейського моря та ОСОБА_6 у період з 18.06.2018 орієнтовно до 30.06.2018 запрошено взяти безпосередню участь у ньому. Даний табір включатиме вивчення англійської та грецької мови, культурні програми, уроки грецького танцю, ознайомлення з історією Давньої Греції, екскурсії по історичних місцях, що занесені до Всесвітньої Спадщини ЮНЕСКО. Станом на сьогодні відповідачем здійснена оплата бронювання місця в групі, місце в літаку та подано документи на отримання паспорту для виїзду за кордон. Зауважили, що долучені до позовної заяви документи не є належними, оскільки виклик громадянина Республіки Маврикій ОСОБА_8 та документи, які посвідчені нотаріусом не містять апостилю. Окрім цього, між Україною та Республікою Маврикій не укладено міжнародного правового договору, а лише 12.10.1992 між країнами було підписано Протокол про встановлення дипломатичних відносин між Україною і Республікою Маврикій, тому у випадку порушення на території Маврикії прав дитини та виникнення будь-якої конфліктної ситуації є велика загроза та питання щодо можливості її вирішення. Вказують, що позивач забронювала готелі у Барселоні та Римі, де є постійне загазовування та запилення повітря, нема можливості провести час біля моря та безпосередньо у морі, попри те, що саме такий відпочинок лікарі рекомендують при таких захворюванях, які є у їхнього спільного сина, з метою виїзду з даних міст до Республіки Маврикії, враховуючи те, що забронювати квитки можна з допомогою інтернету та представництв в Україні. Відповідач ствердив, що надасть згоду на виїзд дитини з матір'ю без супроводу батька виключно на туристичну путівку на море за кордон, оскільки дитині необхідний морський відпочинок та це буде гарантією повернення дитини на територію України. А відтак просять у задоволенні позову відмовити.

У поданій відповіді на відзив позивач зазначила, що посилання відповідача на неналежне виконання нею своїх обов'язків під час поїздок за кордон не підтверджені ним жодними доказами, а заперечення проти її поїздки у Республіку Маврикій безпідставні та викликані його емоціями щодо наявності у неї стосунків з іншим чоловіком; наміру виїджати на постійне місце проживання у Республіку Маврикій у неї немає; син знайомий з особою, з якою вона перебуває у стосунках - ОСОБА_8, оскільки спілкується з ним у соціальних мережах, та має бажання поїхати у Республіку Маврикій. Ствердила, що має змогу самостійно покрити всі витрати на поїздки з сином. Вказує, що метою її поїздок з сином за кордон є не лише відпочинок, але і його оздоровлення, оскільки такий є хворобливою дитиною. А відтак, враховуючи інтереси дитини та з метою її оздоровлення, просить не враховувати заперечення відповідача щодо позову.

Представник третьої особи Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради як органу опіки та піклування Петришин О.І. щодо задоволення позову заперечив, покликаючись на те, що питання надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини ОСОБА_6, 2005 р.н., за межі України без згоди батька ОСОБА_3, було предметом розгляду комісією з питань захисту прав дитини та за його результатами надано висновок органу опіки та піклування Сихівської районної адміністрації про доцільність відмовити у наданні такої згоди. Зазначив, що надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини ОСОБА_6, 2005 р.н., за межі України без згоди батька ОСОБА_3Д в Республіку Маврикій з 01.06.2018 до 17.06.2018, в Італію та Іспанію з 09.07.2018 по 31.07.2018 суперечитиме інтересам дитини, оскільки є ймовірність незаконного вивозу дитини в іншу країну на постійне місце проживання.

З'ясувавши обставини, на які посилаються учасники справи як на підставу своїх вимог і заперечень, та дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, суд дійшов до наступного висновку з огляду на таке.

З свідоцтва про народження НОМЕР_3, виданого Львівським міським управлінням юстиції 01 березня 2005 року, вбачається, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 є батьками малолітньої дитини - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 5).

Згідно з Рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 01.06.2013, яке набрало законної сили, шлюб, зареєстрований 09 вересня 2003 року у Міському відділі реєстрації актів громадянського стану Львівського обласного управління юстиції між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 (актовий запис №2429), розірвано (а.с. 6,7).

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_3 неодноразово надавав згоду своєму синові - ОСОБА_6 на тимчасові поїздки за кордон, в тому числі і у супроводі його матері ОСОБА_1 (а.с. 8, 9, 41).

Як вбачається з матеріалів справи та стверджується сторонами у справі, ОСОБА_6 потребує оздоровлення у зв'язку із незадовільним станом здоров'я.

Позивачем надано суду виклик громадянина Маврикії ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3, яким він запрошує ОСОБА_9 та її сина ОСОБА_3 з метою відвідання Республіки Маврикії на період з червня до кінця серпня 2018 року та з грудня 2018 року до кінця січня 2019 року для відпочинку та оздоровлення та зазначає, що забезпечить їх житлом та покриє усі витрати, пов'язані з їхньою спільною подорожжю та перебуванням на Маврикії (а.с. 13, переклад - а.с. 10). Підпис на даному листі посвідчений нотаріусом Дхарамрадж Пентіях (а.с14, переклад - а.с.11).

Відповідно до статті 3 Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів (Гаазька конвенція), учасницями якої є зокрема Республіка Маврикій та Україна, єдиною формальною процедурою, яка може вимагатися для посвідчення автентичності підпису, якості, в якій виступала особа, що підписала документ, та, у відповідному випадку, автентичності відбитку печатки або штампу, якими скріплений документ, є проставлення передбаченого статтею 4 апостиля компетентним органом держави, в якій документ був складений. Однак дотримання згаданої даної процедури не може вимагатися, якщо закони, правила або практика, що діють в державі, в якій документ представлений, або угода між двома чи декількома договірними державами відміняють чи спрощують дану формальну процедуру або звільняють сам документ від легалізації. Враховуючи вимоги національного законодавства та відсутність угод між Україною та Республікою Маврикій, які б відміняли, спрощували дану процедуру або звільняли документ від легалізації, даний виклик та документ, яким нотаріус посвідчив підпис на ньому, не містять апостилю, а відтак не є допустимим доказом по справі, оскільки не засвідчений належним чином (відсутній апостиль).

З підтвердження бронювання номера у готелі №1646.766.433 вбачається, що ОСОБА_1 має намір виїхати у Барселону (Іспанія) у період з 23 липня 2018 року по 30 липня 2018 року та забронювала у ньому двомісний номер.

З підтвердження бронювання номера у готелі №1075.265.964 вбачається, що ОСОБА_1 має намір виїхати у Рим (Італія) у період з 09 липня 2018 року по 23 липня 2018 року та забронювала у ньому двомісний номер.

Однак позивачем не надано жодних доказів, що дані номери заброньовані для неї саме із сином, як і не надано пасажирських квитків, які б підтверджували, що така має намір разом із сином ОСОБА_6 поїхати в Барселону та Рим, а також повернутися з них в Україну в період з 09.07.2018 по 31.07.2018. Натомість позивач стверджує, що бажає здійснити політ бюджетним авіарейсом та на даний час не придбала квитки, оскільки такий не передбачає повернення коштів у випадку відміни поїздки.

Згідно із висновку органу опіки та піклування Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради №15 від 12.04.2018 вбачається, що комісія з питань захисту прав дитини вважає за доцільне відмовити у наданні згоди на тимчасовий виїзд дитини, ОСОБА_6, 2005 р.н., за межі України без згоди батька, а саме в Республіку Маврикій з 01.06.2018 до 17.06.2018, в Італію з 09.07.2018 та Іспанію з 23.07.2018 до 30.07.2018.

Частиною 7 статті 7 Сімейного кодексу України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Другим принципом Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією 1386 (IXV) Генеральної Асамблеї Організації Об'єднаних Націй від 20.11.1959 року, встановлено, що дитині законом та іншими засобами має бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, що дадуть їй змогу розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та соціально, здоровим і нормальним шляхом, в умовах свободи та гідності. При ухваленні з цією метою законів основною метою має бути найкраще забезпечення інтересів дитини.

Частинами 1, 2 ст.3 Конвенції про права дитини, прийнятої 20 листопада 1989р., яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Згідно з ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Статтею 155 СК України передбачено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Згідно з ч.2 ст.154 СК України батьки мають право звертатися до суду за захистом прав та інтересів дитини.

Частиною 3 статті 313 Цивільного кодексу України встановлено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними, крім випадків, передбачених законом.

Пунктом 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57, передбачено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку,

в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з

батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску, або ж без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків, зокрема, у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Стаття 11 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 р., яка ратифікована Верховною Радою УРСР 27.02.1991 та набрала чинності для України 27.09.1991, передбачає, що держави-учасниці вживають заходів для боротьби з незаконним переміщенням і неповерненням дітей із-за кордону.

Враховуючи те, що позивачем не надано суду доказів, які б підтверджували її бажання здійснити поїздку за кордон з сином ОСОБА_6 з метою його оздоровлення, поданий нею виклик-запрошення громадянина Маврикії ОСОБА_8 для неї та її сина у Республіку Маврикій та документ, яким нотаріус посвідчив підпис на ньому, не є належним чином засвідченими, а відтак не є допустимими доказами у справі, будь-які інші докази, які б підтверджували, що у позивача наявне місце проживання для неї із сином у Республіці Маврикій з 01.06.2018 до 17.06.2018, а також пасажирські квитки для них в обидві сторони у матеріалах справи відсутні, як і відсутні підтвердження, що позивач забронювала номери у Римі та Барселоні для себе саме з сином та відсутні пасажирські квитки, які б підтверджували, що така має намір разом із сином ОСОБА_6 поїхати в дані міста та повернутися з них в Україну в період з 09.07.2018 по 31.07.2018, зважаючи на побоювання батька щодо безпеки перебування дитини за межами України, можливості її вивезення за кордон на місце постійного проживання, які не спростовані доводами позивача, та враховуючи наявність висновку органу опіки та піклування щодо доцільності відмови у наданні згоди на тимчасовий виїзд дитини за кордон без згоди батька, а також відсутність спору між сторонами в частині надання дозволу батька на виїзд дитини з матір'ю за кордон по туристичній путівці та наявність запланованого та частково оплаченого відпочинку дитини цього літа у дитячому таборі в Греції, суд приходить до висновку, що з метою забезпечення інтересів дитини та захисту її прав у задоволенні позову необхідно відмовити.

На підставі ст.ст. 7, 141, 154, 155 Сімейного кодексу України, ст.ст. 2, 10, 12, 76-81, 258, 259, 263-265, 268, 273 Цивільного процесуального кодексу України,

у х в а л и в:

відмовити в позові повністю.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається з урахуванням Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття судом апеляційної інстанції постанови за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 10.05.2018.

Позивач: ОСОБА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1, місце проживання:АДРЕСА_1.

Відповідач: ОСОБА_3, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2, місце проживання: АДРЕСА_2.

Третя особа: Сихівська районна адміністрація Львівської міської ради як орган опіки та піклування , , місцезнаходження: м.Львів, проспект Червоної Калини, 66.

Головуючий Б.Р. Мичка