Справа № 222/408/17
Провадження № 2/222/5/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2018 року смт. Нікольське

Володарський районний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Вайновської О.Є.,

при секретарі Гранкіній О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення від спадкування,

за участі позивачки ОСОБА_1,

представника позивачки - адвоката ОСОБА_3,

відповідача ОСОБА_2,

представника відповідача - адвоката ОСОБА_4,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2, який є її рідним братом, про усунення від спадкування після смерті їх матері - ОСОБА_5, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 року. В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що з 2014 року відповідач став постійно проживати з матір'ю за місцем проживання останньої в АДРЕСА_1. На цей час, матір вже була особою похилого віку, мала хронічні хвороби та потребувала щоденного прийому лікарських препаратів. Однак відповідач заборонив матері приймати ліки, виселив її з власного будинку до літньої кухні, в якій відсутні будь-які умови для проживання, погано годував її, не забезпечував її умовами особистої гігієни, не допускав до неї позивачку та перешкоджав наданню медичної допомоги. Мати скаржилася, що ОСОБА_2 пиячив, влаштовував з нею скандали, витрачав її пенсію на власні потреби. Все це в своїй сукупності призвело до погіршення стану здоров'я матері та прискорило її смерть. Вважаючи, що відповідач ОСОБА_2 умисно ухилявся від надання допомоги спадкодавцю ОСОБА_5, яка через тяжку хворобу та похилий вік потребувала сторонньої допомоги, а також перешкоджав позивачці у наданні такої допомоги, просила суд усунути ОСОБА_2 від спадкування після смерті ОСОБА_5, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

В судовому засіданні позивачка та її представник адвокат ОСОБА_3 позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити.

Позивачка суду пояснила, що її мати ОСОБА_5 проживала у власному будинку в селі Малоянісоль Нікольського району Донецької області. Взимку вона забирала матір до себе в Маріуполь для проведення обстежень стану здоров'я та проходження лікування. ОСОБА_1 провідувала матір в селі, привозила їй продукти харчування та необхідні ліки. Мати добре себе почувала, поки в 2014 році до неї не переїхав брат позивачки ОСОБА_2. Сам він став проживати у будинку, а матір поселив у ліній кухні, де відсутнє опалення, санвузол і навіть холодильник. Мати спала на дивані без постільної білизни на клейонці, хоча позивачка купувала їй підгузки. Годувалася погано, бо самостійно не могла ані приготувати їжу, ані поїсти. ОСОБА_2 пенсію не отримував, жив за рахунок матері, витрачаючи всі її кошти на власні потреби. Більш того, він заборонив матері приймати ліки, які їй купувала позивачка, і які були їй життєво необхідні. Також ОСОБА_2 заборонив ОСОБА_1 відвідувати матір, забирати її до себе з метою надання медичної допомоги. Матір скаржилася ОСОБА_1 на ОСОБА_2, казала, що він кричить на неї, штовхає, виганяє з будинку. Вважає, що ОСОБА_2 умисно довів матір до виснаження та безпорадного стану щоб вона скоріше померла. В кінці листопада 2016 року ОСОБА_1 майже викрала свою матір з її будинку та перевезла до себе в Маріуполь, де та і померла.

Представник позивачки адвокат ОСОБА_3 суду пояснила, що доводи позивачки підтверджуються сукупністю доказів, досліджених під час судового розгляду, а тому є всі підстави для задоволення позову.

Відповідач ОСОБА_2 позов не визнав та просив відмовити в його задоволенні. Позицію відповідача підтримала його представник адвокат ОСОБА_4.

Відповідач суду пояснив, що позивачка у справі є його рідною сестрою. В серпні 2014 року він переїхав проживати до матері в село Малоянісоль Нікольського району Донецької області, у зв'язку з початком АТО на Донбасі. За весь час його проживання з матір'ю позивачка всього кілька разів приїздила до неї, жодного разу не приготувала їжу, не помила матір. В 2015 році, коли його не було вдома, приїхала ОСОБА_1 з чоловіком, хотіли забрати матір, але та їхати з ними не хотіла, тоді вони дали їй якусь таблетку, посадили в машину та відвезли до поліції. Матір розказувала, що їй там дали щось підписати, після чого привезли додому, залишили біля воріт та поїхали. В кінці 2015 року, коли ОСОБА_1 приїздила до матері, остання хотіла поїхати з ними в Маріуполь, але її не взяли, оскільки не було місця в машині. В липні 2016 року він подзвонив сестрі, щоб та на кілька днів взяла матір до себе, оскільки йому необхідно було поїхати, на що ОСОБА_1 заявила, що відповідач винен їй по 100 гривень на день за доглядальницю, на що він погодився. Коли через чотири дні повернувся за матір'ю то не впізнав її, вона була бліда, дуже схудла. Сестра сказала, що мати не ходить, не їсть самостійно, він забрав матір та вони поїхали додому в село. Вдома їй стало краще, хоча самостійно вона практично не ходила. В серпні, вересні 2016 року, точніше не пам'ятає, позивачка з'явилася до матері зі своїм адвокатом та повідомила, що забирає її до себе, почала умовляти матір поїхати з нею, на що та відмовлялася, називала їх аферистами, у зв'язку з чим відповідач прогнав їх з двору. При цьому зазначив, що позивачка з представником були удвох, третього свідка з ними не було. 23 листопада 2016 року, коли відповідач поїхав у власних справах до Єнакієво, матір сказала, що він бачить її востаннє,. В цей же день позивачка приїхала, силою забрала матір до себе. Його співмешканка, яка залишалася з матір'ю, не могла перешкодити діям позивачки. Через 10 днів мати померла. Зазначив, що весь час спільного проживання з матір'ю він доглядав за нею, купав та перевдягав її, готував їжу та годував її. Два роки він прожив разом з нею в літній кухні, де мається пічне опалення, оскільки в будинку опалення відсутнє, крім того, там склад речей позивачки. Матір була доглянута, сита, їй вчасно надавалася медична допомога. Вона ніколи не скаржилася на нього та була йому вдячна за все.

Представник відповідача адвокат ОСОБА_4 суду пояснила, що не заперечують той факт, що з літку 2016 року ОСОБА_5 самостійно не ходила та потребувала стороннього догляду і саме відповідач надавав їй необхідний догляд. Жодного доказу, що свідчить про умисне ухилення відповідача від надання допомоги своїй матері суду не надано.

За клопотання сторони позивача судом було вчинено такі процесуальні дії: витребувано докази з медичних установ на підтвердження факту проходження лікування ОСОБА_5, з нотаріальної контори спадкову справу після смерті ОСОБА_5 та копію заповіту останньої, посвідченого Малоянісольською сільською радою Нікольського району Донецької області №52658192 від 21.10.2011 року, відомості про виплати ОСОБА_5 за договором оренди землі №286 від 23.12.2013 року.

Крім того допитано свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_3.

За клопотанням сторони відповідача судом було долучено до матеріалів справи копію амбулаторної карти ОСОБА_5, свідоцтв про народження ОСОБА_2, актового запису про зміну імені ОСОБА_5 та архівну довідку до нього, висновку Нікольського ВП Волноваського ВП ГУНП в Донецькій області.

Допитано свідків ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15.

Оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні: пояснення сторін, свідків, письмові докази, а також їх належність, допустимість, достовірність кожного окремо, достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з огляду на таке.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року, про що Центральним районним у місті Маріуполі відділі ДРАЦС Головного ТУЮ у Донецькій області вчинено актовий запис №2547 від 05.12.2016 року. Причина смерті: церебральний атеросклероз з артеріальною гіпертензією, довідка про причину смерті №317 від 04.12.2013 року, видана КЗ «Центром первинної медико-санітарної допомоги №2 м. Маріуполя».

Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина у вигляді земельної ділянки площею 11,8700 га, розташована на території Малоянісольської сільської ради Нікольського району Донецької області, яка належала останній на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ДН НОМЕР_1 від 10.02.2007 року.

За життя ОСОБА_5 склала заповіт від 21.10.2011 року, посвідчений Малоянісольською сільською радою Нікольського району Донецької області, за яким заповідала все своє майно ОСОБА_2, ОСОБА_16 в рівних частках.

Згідно інформаційної довідки зі спадкового реєстру від 24.01.2017 року, яка міститься в спадковій справі, заповіт є чинним.

Спадщину після смерті ОСОБА_5 прийняли її діти - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 шляхом подання нотаріусу у встановлений законом строк заяви про прийняття спадщини.

Свідоцтво про право на спадщину нотаріусом не видавалось.

За загальними положеннями про спадкування, викладеними в статтях 1216, 1217, 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належать спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (стаття 1223 ЦК України).

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України).

Таким чином, відповідач ОСОБА_2 є спадкоємцем за заповітом після смерті матері ОСОБА_5, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 року, і таким, що прийняв спадщину відповідно до положень статті 1269 ЦК України.

Відповідно до абзацу другого частини третьої, частини п'ятої статті 1224 ЦК України, не мають права на спадкування за законом батьки (усиновлювачі) та повнолітні діти (усиновлені), а також інші особи, які ухилялися від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом. За рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Аналіз положень вищевказаної статті дає підстави для висновку, що для усунення від спадкування необхідно встановити одночасну наявність двох умов: потреби спадкодавця за життя у сторонньому догляді, зумовленої похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, а також умисного ухилення спадкоємця від догляду за спадкодавцем.

Відповідно до пункту 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» безпорадним необхідно розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

При цьому ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини.

Мотивуючи свої вимоги позивачка зазначала про те, що її мати ОСОБА_17 була людиною похилого віку, яка страждала на тяжку хворобу та потребувала постійного догляду та лікування. Відповідач, в свою чергу, станом здоров'я матері не цікавився. Усвідомлюючи необхідність надання невідкладної допомоги, не вчиняв для цього жодних дій, зволікав своїми обов'язками, передбаченими законом, в тому числі, щодо надання матері матеріальної підтримки.

Свідок ОСОБА_7 суду пояснила, що вона є сусідкою позивачки і за плату доглядала за її матір'ю. Влітку 2016 року позивачка запросила її посидіти з матір'ю, оскільки сама була на роботі. Бабуся дуже схудла, порівняно з тим якою була раніше, весь час просила хліба, який ховала його під ковдру, у зв'язку з чим свідок вирішила, що бабусю довгий час не кормили. Їсти бабуся самостійно не могла, але по квартирі ходила. Коли вона доглядала за старенькою восени 2016 року, та погано себе почувала, весь час лежала, її годували з ложечки. Коли бабці ставало погано, донька викликала швидку. Там вона і померла. Додала, що відповідача вона жодного разу не бачила, бабуся їй на нього не скаржилася, оскільки на особисті теми вони не розмовляли.

Свідок ОСОБА_6, яка є донькою позивачки, суду пояснила, що з літку 2015 року вона постійно проживає в ОСОБА_10, іноді приїздила до матері в гості та навідувала бабусю. Зазначила, що десь з 2014-2015 року бабуся практично не ходила. Влітку 2016 року її дядько - відповідач у справі, привіз бабусю до матері, довів її до ліфта, а далі свідок допомагала бабусі йти. Сказав, що бабуся їсть три рази на день по годинах, а вона просила їсти частіше. Бабуся розказувала їй, що раніше їх відносини з сином були нормальні, а тепер він став кричати на неї, штовхати, скаржилася на відсутність уваги з його боку, та на те, що ОСОБА_2 не дає їй її ліки. Казала, що в неї пропала пенсія. Мати казала, що дядько не дає їй спілкуватися з бабусею. За яких обставин матір забирала бабусю з її будинку восени 2016 року їй також відомо зі слів матері.

Свідок ОСОБА_18, яка є фельдшером на швидкій, пояснила, що в листопаді 2016 року виїжджала на виклик до бабусі більше 80 років. Під час огляду хвора не розмовляла, мала підвищену температуру тіла. Було встановлено діагноз пневмонія та запропоновано госпіталізацію. Однак донька від госпіталізації відмовилась, оскільки були ризики не довезти бабусю до лікарні з огляду на встановлений діагноз та наявність хронічних захворювань. Лікування не призначали, рекомендовано звернутися до дільничного лікаря.

Свідок ОСОБА_9, який є чоловіком позивачки суду пояснив, що матір позивачки проживала в селі Малоянісоль, з 2014 року з нею став проживати її син ОСОБА_19 - відповідач у справі. З цього часу бабуся стала проживати в літній кухні, де відсутні умови, і мається лише пічне опалення, а ОСОБА_2 з дружиною проживали в газифікованому будинку. Десь в березні 2015 року його дружині подзвонила бабина сусідка і сказала щоб вони приїхали забрали бабу, оскільки та два дні поспіль у неї ночує. Коли прихали, баба сказала, що ОСОБА_2 її побив. Вони відвезли бабу до поліції, де вона склала заяву, після чого привезли назад додому. Восени 2016 року вони дізналися, що відповідач поїхав до Єнакієво, і він з дружиною вирішили поїхати та забрати бабусю до себе. По приїзду побачили, в літній кухні, де жила бабуся, двох жінок, одна з яких представилася дружиною ОСОБА_2, які були тепло одягнуті, в кімнаті було холодно, а бабуся сиділа в одному халатику. Перед нею стояла тарілка з супом, але їсти самостійно вона не могла. Він взяв бабу на руки, посадив в машину та відвіз в Маріуполь, де вона прожила два тижні і померла.

Свідок ОСОБА_10 суду пояснив, що позивачка є його знайомою. В серпні 2016 року ОСОБА_1 попросила допомогти привезти її матір з Малоянісолі до Маріуполя. Він з позивачкою та її захисником приїхали до Малоянісолі, зайшли у двір, потім до літньої кухні, де він побачив маленьку старушку, яка лежала да дивані, а перед нею на столику стояв стакан з водою та шматок сухого хліба. Оскільки бабуся була дуже слаба, не могла самостійно пересуватися, він сказав що неможливо її сидячи везти до Маріуполя, вийшов за двір і чекав позивачку в машині. Потім побачив, що з будинку до літньої кухні зайшов якийсь чоловік, почався скандал. Після позивачка з адвокатом вийшли, сіли в машину та вони поїхали. По дорозі ОСОБА_1 сказала, що брат вдарив її. Пізніше йому стало відомо, що позивачка все ж таки забрала матір до себе і та незабаром померла.

Допитана в якості свідка представник позивачки адвокат ОСОБА_3, суду пояснила, що 31.08.2016 року вона, разом з позивачкою та ОСОБА_10 приїхали до Малоянісолі, щоб забрати матір позивачки до Маріуполя. Коли увійшли до літньої кухні, побачили на дивані старушку, яка лежала на клейонці, коло неї літали мухи. На столику біля неї з їжі були лише хліб та вода. Вона не могла навіть сидіти. Коли в кімнату увійшов ОСОБА_2, почався скандал участь у якому вона не брала. ОСОБА_1 плакала просила ОСОБА_2 дозволити їй забрати матір, оскільки не хотіла щоб мати жила в таких умовах, але той заборонив. На питання суду, додала, що ОСОБА_1 звертались до поліції з приводу того, що брат ударив її, з приводу того, що ОСОБА_2 довів матір до такого стану ні до поліції, ні до сільської ради або інших соціальних служб ОСОБА_1 не зверталася.

Факт звернення до органів поліції позивачкою з приводу влаштування ОСОБА_2 скандалів з матір'ю ОСОБА_5 в березні 2015 року підтверджено заявою ОСОБА_1, поясненнями ОСОБА_5 та висновком дільничного від 27.03.2015 року.

Крім цього, позивачкою надані виписка з амбулаторної карти ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1, КЗ «Центр первинної медико-санітарної допомоги №2 м. Маріуполя» з діагнозом ХСМК ІІІ, церебральний атеросклероз з артеріальною гіпертензією, ІХС, атеросклеротичний кардіосклероз; довідка ДОБО «Грецький медичний фонд «Гіппократи» про те, що останнє звернення ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, до лікаря-терапевта відбулося 27.05.2011 року, діагноз: церебральний атеросклероз, ХСМН ІІ; карти виїзду швидкої допомоги від 29.11.2016 - церебральний атеросклероз з артеріальною гіпертензією, ХСМК ІІІ, транзиторна амнезія, деменція, лівостороння пневмонія, 02.12.2016 - правостороння пневмонія, атеросклеротичний кардіосклероз, ІНФОРМАЦІЯ_2 - правостороння пневмонія, дисциркуляторна енцефалопатія.

З довідки ТОВ «Рассвет» Нікольського району Донецької області від 26.10.2017 року вбачається, що орендну плату за договором оренди №286 від 23.12.2013 року отримувала ОСОБА_5 за період з 2013 по 2016 рік включно. Отримувачем орендної плати в 2017 році є ОСОБА_2.

02.09.2016 року Нікольським ВП Волноваського ВП ГУНП в Донецькій області внесені відомості до ЄРДР за №0000303 за ст.125 ч.1 КК України за фактом побиття ОСОБА_1 своїм братом ОСОБА_2.

Аналізуючи докази, надані стороною позивачки на підтвердження позовних вимог, суд виходить з наступного.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що не стосуються предмета доказування (ч.1,4 ст.77 ЦПК України).

На думку суду, не можуть бути належними доказами у справі пояснення свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_18, які своїми показами засвідчили факт надання сторонньої допомоги пристарілій ОСОБА_5, в тому числі медичної, в той час коли вона проживала у доньки - позивачці у справі, оскільки ці обставини ніяким чином не доводять факту умисного ухилення відповідача від здійснення такого догляду.

Суд критично ставиться до пояснень свідків ОСОБА_6, оскільки як вона пояснила, з 2015 року постійно проживає в ОСОБА_10, більшість подій їй відома зі слів матері, крім того, вказаний свідок, як і свідок ОСОБА_9 є близькими родичами та членами родини позивачки, а тому можуть бути заінтересованими у результатах розгляду справи.

Також, суд критично оцінює пояснення свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_10, оскільки вказані особи лише однократно та нетривалий час були присутніми на території домоволодіння ОСОБА_5 та на думку суду не можуть надати об'єктивної оцінки діям ОСОБА_2, щодо неналежного догляду за матір'ю чи умисного ухилення від його здійснення.

Водночас, медичні довідки та виписки з амбулаторних карт підтверджують наявність у ОСОБА_5 хронічного захворювання, що потребувало постійного лікування.

Довідка про отриману в 2017 році ОСОБА_2 орендну плату за договором оренди, укладеним між ТОВ «Рассвет» та його матір'ю ОСОБА_17, не є належними доказом щодо предмета спору, більш того, вказана орендна плата отримана ОСОБА_2 вже після смерті матері ОСОБА_5.

Наявність кримінального провадження за фактом побиття відповідачем свої сестри - позивачки у справі, суд не бере до уваги, як неналежний доказ, оскільки це не стосується предмету спору, а лише свідчить про наявність неприязних стосунків між позивачкою та відповідачем.

Допитом свідків з боку відповідача, на підтвердження його заперечень проти позову, встановлено наступне.

Так, допитана під час розгляду справи свідок ОСОБА_11 суду пояснила, що вона є двоюрідною сестрою сторін у справі та племінницею померлої ОСОБА_5. Близько 20 років вона працює соціальним робітником, з 2012 року надавала допомогу та обслуговувала ОСОБА_5: допомагала по господарству, купувала продукти харчування, ліки. З 2014 року з ОСОБА_5 став проживати її син - ОСОБА_2, однак оскільки він, як і ОСОБА_1, пенсіонер, свідок все одно продовжувала здійснювати свої обов'язки щодо ОСОБА_5 аж до її смерті. ОСОБА_2 готував їжу, прав білизну, купав матір та перевдягав її. За необхідності викликав лікаря, надавав ліки за його призначенням. ОСОБА_5 їла самостійно, але свої природні потреби задовольняла за допомогою інших осіб і ОСОБА_2 завжди їй в цьому допомагав. Ночував ОСОБА_2 разом з матір'ю в літній кухні, а коли йому необхідно було поїхати, з нею завжди хтось залишався. ОСОБА_1 рідко приїздила до матері, хоча їй в цьому ніхто не перешкоджав. Зі слів ОСОБА_12 в листопаді 2016 року, поки ОСОБА_12 не було вдома, позивачка з чоловіком насильно забрали ОСОБА_5 до Маріуполя, з приводу чого ОСОБА_12 викликала поліцію. ОСОБА_5 ніколи не скаржилася на сина, казала, що у них добрі стосунки і була йому вдячна. Стосунки між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 погіршились, коли вона дізналася, що матір подарувала будинок синові.

Свідок ОСОБА_12 суду пояснила, що з липня 2016 року вона проживає разом з ОСОБА_2 по АДРЕСА_1. За вказаною адресою проживала мати ОСОБА_2 - ОСОБА_5. В липні 2016 року вона вже не ходила самостійно, могла тільки сидіти. ОСОБА_19 готував їжу, прав, прибирав, купав матір, а вона йому в цьому допомагала. Їла ОСОБА_5 самостійно, апетит у неї був добрив. Скаржилася лише на головні болі, однак всі необхідні ліки ОСОБА_2 купував і надавав їй, за необхідністю викликав лікаря. У відповідні дні тижня догляд за ОСОБА_5, окрім сина, здійснювала соцпрацівник. Санітарних умов ані в будинку, ані в літній кухні не було. Опалення в літній кухні було пічне, а в будинку газове, однак бабуся жити в будинку не хотіла. 23 листопада 2016 року ОСОБА_2 поїхав на два дні, а бабу залишив на свідка. В цей час ОСОБА_1 приїхала та забрала бабу до себе, хоча та не хотіла їхати. У зв'язку з цим вона викликала поліцію. В ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_5 померла.

Свідок ОСОБА_14, яка є головою Малоянісольської сільської ради Нікольського району Донецької області, суду пояснила, що з ОСОБА_5 вона була знайома дуже давно. Неодноразово вона приходила до сільської ради то з метою призначення їй соцробітка, то з для складення заповіту. В серпні чи на початку вересня 2016 року мав місце інцидент, коли ОСОБА_1 отримала на пошті пенсію матері, хоча її отримувачем був ОСОБА_2. З метою врегулювати конфлікту, свідок виїхала додому ОСОБА_5, про свій візит нікого не попереджала. По приїзду, ОСОБА_2 провів свідка до літньої кухні, де на дивані навпроти вікна сиділа бабуся, яка мала охайний вигляд, її постільна білизна та одяг були чистими, на столику перед нею лежав виноград. ОСОБА_5 сказала, що вони зі ОСОБА_2 живуть добре, він готує їжу та годує її. В холодильнику дійсно була їжа. Потім поскаржилася, що донька забрала пенсію, але ОСОБА_2 відповів, що це не страшно, проживуть на його. До свідка, як до голови сільської ради, ніколи не надходило скарг щодо поганого поводження до матері з боку ОСОБА_2.

Свідок ОСОБА_13, яка є медсестрою Малоянісольської амбулаторії, пояснила, що за призначенням лікаря вона приходила до ОСОБА_5 робити їй маніпуляції. Бабуся жила в літній кухні, там було завжди прибрано, була піч для опалення та холодильник. Санітарні умови були на вулиці. Бабуся казала, що їй соромно, що ОСОБА_2 купає та перевдягає її. На сина вона ніколи не скаржилася. Всі ліки, які їй призначав лікар, свідок купувала та приносила. Деякі ліки необхідно було приймати курсом, деякі - постійно. В 2016 році свідок мало відвідувала ОСОБА_5, оскільки їй не призначались ін'єкції.

Лікар Малоянісольської амбулаторії ОСОБА_15, допитаний в якості свідка, пояснив, що з 1985 року обіймає свою посаду. ОСОБА_5 знав дуже добре. За два роки до її смерті, з нею став проживати син ОСОБА_19, який під час візитів лікаря завжди був вдома. Бабуся жила в літній кухні, там було все необхідне для неї, тахта, столик, пічне опалення, холодильник з їжею. Востаннє лікар був на прийомі десь за два тижні до того як селом ходили чутки, що бабу забрала донька. В літній кухні було тепло, щось варилося та мало приємний запах. Бабуся сиділа на дивані, була активна, мала охайний вигляд, голодною не виглядала. Скаржилася на біль у серці, підвищений тиск, запаморочення. Під час огляду було встановлено ї діагноз: церебральний атеросклероз з артеріальною гіпертензією, призначено лікування. Госпіталізації та стаціонарного лікування бабуся не потребувала. Пневмонії на момент огляду у ОСОБА_5 не було. Стверджував, що під час огляду ОСОБА_5 ще могла стояти. За останні 2 роки близько 6 разів лікар приходив на виклики до ОСОБА_5 Чи проходила лікування ОСОБА_5 в Маріуполі та з яким діагнозом свідку не відомо.

З медичної картки амбулаторного хворого №41824 ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, лікарської амбулаторії ЗПСМ №2 с. Малоянісоль, вбачається, що з 2010 року ОСОБА_5 страждала на церебральний атеросклероз з гіпертензією. Перебувала на амбулаторному лікуванні з 18.08.2014 - 26.08.2014, з 18.02.2015 - 24.02.2015, з 26.03.2015 - 31.03.2015, з 13.06.2016 - 17.06.2016, з 08.08.2016 - 22.08.2016, 12.10.2016, 15.11.2016. На інші хронічні захворювання не страждала.

Оцінюючи пояснення свідків ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_14, ОСОБА_13 та ОСОБА_15 в їх сукупності, суд вважає, що вони спростовують доводи позивачки з приводу умисного ухилення відповідача ОСОБА_2 від надання допомоги своїй матері ОСОБА_5, яка будучи особою похилого віку та маючи хронічне захворювання не могла самостійно забезпечити умови свого життя, потребувала стороннього догляду та допомоги, а навпаки підтверджують факт турботи ОСОБА_2 про матір, забезпечення умов для її повноцінного життя, своєчасне надання медичної допомоги та виконання інших обов'язків, пов'язаних з доглядом за пристарілою людиною.

Під час судового розгляду не було встановлено потреби ОСОБА_5 у матеріальній підтримці з боку сина, оскільки сторонами визнається, що та отримувала пенсію та грошові кошти від оренди землі.

Доказів на підтвердження того, що відповідач ОСОБА_2 витрачав кошти своєї матері ОСОБА_5 на свої потреби суду надано не було.

Суд також не вважає необхідним визнавати недопустимим доказом пояснення свідка ОСОБА_11, про що просила суд позивачка з огляду на існування між ними неприязних стосунків, оскільки свідок пояснила, що причин оговорювати ОСОБА_1 у неї не має, її пояснення стосувалися виключно відносин ОСОБА_2 з матір'ю, крім того, вони не суперечать поясненням свідків ОСОБА_14, ОСОБА_12.

Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_5, будучи особою похилого віку та маючі хронічні захворювання, в повній мірі не могла самостійно забезпечити умови свого життя, потребувала постійного лікування, сторонньої допомоги та догляду.

Належних, допустимих та беззаперечних доказів про те, що відповідач ОСОБА_2, усвідомлюючи свій обов'язок забезпечити підтримку та допомогу своїй матері ОСОБА_20, та маючи можливість його виконувати, бездіяв, тобто умисно ухилявся від надання необхідної їй допомоги, суду не надано, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

У зв'язку з відмовою в позові судові витрати, відповідно до ст.141 ЦПК України, відшкодуванню позивачці не підлягають.

На підставі ст.ст. 1216, 1217, 1218, 1223, 1224 ЦК України, ст.ст. 4, 10, 12, 81, 83, 89, 141, 247, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення від спадкування - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення подається до Апеляційного суду Донецької області через Володарський районний суду Донецької області протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

З дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи, яка починає функціонувати через 90 днів з дня опублікування Державною судовою адміністрацією України у газеті «Голос України» та на веб - порталі судової влади оголошення про створення та забезпечення функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи, апеляційна скарга подається безпосередньо до Апеляційного суду Доне цької області.

Учасник, якому повне рішення не було вручене у день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення.

Повний текст рішення складено 25.05.2018 року.

Суддя О.Є. Вайновська