Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

16 травня 2018 року м. Вільногірськ

Вільногірський міський суд Дніпропетровської області в складі :

головуючого - судді Борцової А.А.,

з участю секретаря Килинчук Л.Л.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2єва Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в спрощеному позовному провадженні з викликом сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про скасування арешту на нерухоме майно,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про скасування арешту на нерухоме майно, вказуючи, що він та його дружина мають у власності по 1/3 частці квартири № АДРЕСА_1 (Ленінського Комсомолу) в м. Вільногірську, Дніпропетровської області. Власником ще 1/3 частки зазначеної квартири був їх син, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який помер 15.11.2017 року. Після смерті його сина, ОСОБА_4, ОСОБА_3 державною нотаріальною конторою була відкрита спадкова справа № 61963007. Оскільки до спадкового майна після смерті сина ввійшла 1/3 частка квартири № АДРЕСА_2, у нього виникла необхідність отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину, як це передбачено ч.1 ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

У свою чергу згідно з інформаційної довідки № 113242478 від 08.02.2018 року, на квартиру № АДРЕСА_3, співвласником якої він є, і власником 1/3 частки якої був за життя спадкодавець, 01.10.2009 року у цілому був накладений арешт, згідно постанови про відкриття виконавчого провадження, б/н, від 29.10.2008 року, винесеної відповідачем ОСОБА_3 міським відділом ДВС ГТУ юстиції у Дніпропетровської області (на той час ВДВС ОСОБА_3 МУЮ), як на майно належне ОСОБА_4.

При цьому відповідач безумовно, навіть за наявністю виконавчого документа у відношенні його сина, не мав права накладати арешт на квартиру в цілому, оскільки вже на той час вищевказана квартира знаходилася у спільній частковій власності, і сину належало тільки 1/3 частка цієї квартири.

Тобто, арешт на вищезазначену квартиру у цілому, був вже спочатку накладений протиправно, оскільки вказана квартира станом на 01.10.2009 року вже була спільною частковою власністю його, його дружини та їхнього сина (по 1/3 частки кожного), на підставі свідоцтва про право власності на житло від 24.05.2008 року та нотаріально посвідченого договору про визначення часток у квартирі, що є спільною сумісною власністю від 18.05.2009 року. Таким чином арешт повинен був бути накладений на 1/3 частку квартири належну ОСОБА_4, а не на всю квартиру в цілому.

Він звернувся до відповідача з письмовою вимогою щодо скасування арешту на квартиру № АДРЕСА_3 та надання йому інформації про наявність виконавчих проваджень у відношенні його покійного сина, спадкоємцем якого він є. Своїм листом від 22.02.2018 року № 748, відповідач відмовив йому, як у наданні інформації яку він вимагав, та фактично відмовив і в скасуванні арешту на нерухоме майно, оскільки нічого з цього приводу в своєму листі не зазначив.

Наявність вказаного арешту порушує його право спільної часткової власності на квартиру, внаслідок чого він позбавлений змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. Відповідач без з'ясування, яка частка в квартирі належала його сину, який був боржником у виконавчому провадженні, замість накладення арешту на належну сину частку в квартирі, наклав арешт в цілому на квартиру, в тому числі і на його 1/3 частку.

Просить зняти арешт з належної йому квартири № АДРЕСА_3, виключивши запис № 9107833 про арешт квартири з Єдиного державного реєстру заборон, що зареєстрований 01.10.2009 року реєстратором Дніпропетровська філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна на підставі постанови відділу державної виконавчої служби ОСОБА_3 міського управління юстиції про відкриття виконавчого провадження б/н від 29.10.2008 року.

Ухвалою Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 06.03.2018 року у справі відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін, сторонам розяснені їх процесуальні права та обовязки.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі, посилаючись на вищевказані обставини, додатково пояснив, що на даний момент у відділі на виконанні немає будь-яких виконавчих проваджень, які б стосувалися його чи його дружини, а в звязку із існуванням арешту, він не може отримати спадщину після померлого сина. Просить позов задовольнити, судові витрати по справі покласти на нього.

Представник позивача ОСОБА_2єв Д.В. в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі, посилаючись на вищевказані обставини, просить позов задовольнити, судові витрати по справі покласти на позивача згідно його заяви.

Відповідач - ОСОБА_3 міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції свого представника в судове засідання не направили, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином, надали заяву, згідно якої просять прийняти рішення на розсуд суду. Пояснили, що надати документи, на підставі яких було накладено арешт на майно ОСОБА_4 не мають можливості, оскільки виконавче провадження знищено по закінченню строків зберігання. Відомостей про проведені виконавчі дії та сформовані постанови щодо вказаного боржника також не мають можливості надати, оскільки Автоматизована система виконавчих проваджень почала функціонувати лише з 2017 р. (а.с. 32)

Вислухавши позивача та його представника, дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню по наступним підставам.

Так, згідно копії свідоцтва про право власності на житло, яке видане 24.05.1999 року виконавчим комітетом ОСОБА_3 міської ради народних депутатів згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» та розпорядження від 21.01.1999 року № 595 і зареєстрованого у ОСОБА_3 БТІ за № 5-1586, квартира № 3, яка знаходиться за адресою: вул. Ленінського Комсомолу (нині Молодіжна), буд. 58, в м. Вільногірськ Дніпропетровської області належить на праві приватної, спільно-сумісної власності ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_4 (а.с. 5)

Згідно копії договору про визначення часток у квартирі від 18.05.2009 року, що є спільною сумісною власністю, посвідченого державним нотаріусом ОСОБА_3 державної нотаріальної контори, ОСОБА_6, сторонами укладено договір про те, що ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_4 належить по 1/3 частці квартири № АДРЕСА_4 (нині Молодіжна) в м.Вільногірськ Дніпропетровської області. (а.с. 6)

Згідно копії свідоцтва про народження серії 1-КИ № 267818, ОСОБА_1 та ОСОБА_5, є батьками ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. (а.с. 7)

Згідно копії свідоцтва про смерть серії І-КИ № 764982, ОСОБА_4 помер 15.11.2017 року (а.с. 8)

Після смерті ОСОБА_4 відкрита спадкова справа за номером у реєстрі 61963007, що підтверджено витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі, який видано 06.02.2018 року державним нотаріусом ОСОБА_3 державної нотаріальної контори. (а.с. 9)

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна, сформованої 08.02.2018 року, слідує, що постановою державного виконавця про відкриття виконавчого провадження від 29.10.2008 року відділу державної виконавчої служби ОСОБА_3 міського управління юстиції накладено обтяження - арешт нерухомого майна, а саме квартиру № АДРЕСА_4 (нині Молодіжна) в м.Вільногірськ Дніпропетровської області, власником якої, як вказано, є ОСОБА_4, вказані відомості зареєстровані в реєстрі 01.10.2009 року за № 9107833 реєстратором: Дніпропетровська філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України. (а.с. 14)

Згідно копії заяви від 14.02.2018 р. позивач звернувся до начальника ОСОБА_3 відділу ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області з проханням надати інформацію про підстави накладення арешту на належну йому 1/3 частину квартири № АДРЕСА_4 (нині Молодіжна) в м.Вільногірськ Дніпропетровської області та зняти арешт з спірної квартири. (а.с. 12-13)

Згідно копії листа начальника ОСОБА_3 відділу ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області, ОСОБА_7, на імя ОСОБА_1С від 22.02.2018 року за вих. № 748 останньому повідомлено, що він не є стороною виконавчого провадження, тому відділ не може йому надавати інформацію щодо виконавчих проваджень. (а.с. 10-11)

Таким чином, між сторонами склалися правовідносини щодо правомірності арешту майна, накладеного державним виконавцем в порядку виконання судового рішення.

Вислухавши учасників справи, дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню по наступним підставам.

Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 2 Постанови Пленуму ВССУ № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» від 03 червня 2016 року позов про зняття арешту з майна може бути пред'явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

Відповідно до ч. 2 ст. 30 ЦПК України, позови про зняття арешту з майна пред'являються за місцезнаходженням цього майна або основної його частини.

Згідно ч. 1 ст. 56 Закону України "Про виконавче провадження" арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Частиною 2 цього Закону передбачено, що арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Згідно п.5.1.4 Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 74/5 від 15.12.1999 року (яка діяла станом на час накладення арешту), стягнення на майно боржника звертається в розмірах і обсягах, потрібних для виконання за виконавчими документами, з урахуванням витрат на виконання та стягнення виконавчого збору. Якщо боржник володіє майном спільно з іншими особами, то стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням державного виконавця. Стягнення може бути звернено на майно боржника, яке належить йому на праві приватної власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Відповідно до ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; наявність письмового висновку експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв'язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову.

Відповідно до ч. 5 ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження" у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Відповідно до вимог ст. 41 Конституції України та ч.1ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ч.1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно ч.1ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Статтею 391 ЦК України, передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Як вбачається з ст. 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01.07.2004 року № 1952-ІУ (далі-Закон), державною реєстрацією є офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 24 Закону наявність зареєстрованих обтяжень на нерухоме майно є підставою для відмови у реєстрації права власності на нерухоме майно.

Пунктом 4.1. Положення про Єдиний реєстр заборон на відчуження обєктів нерухомого майна, який затверджено наказом міністерства юстиції України № 31/5 від 9 червня 1999 року, визначено, що підставами для внесення у Базовий реєстр відомостей про зняття заборон та арештів на відчуження об'єктів нерухомого майна, є повідомлення та заяви органів та осіб, за ініціативою яких були накладені відповідні заборони та арешти, а також органів, які згідно з чинним законодавством мають право зняти заборони та арешти на використання майна.

Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_4 являлися співвласниками квартири № АДРЕСА_4 (нині Молодіжна) в м.Вільногірськ Дніпропетровської області, з 22.05.1999 року вказана квартира належала зазначеним особам на праві приватної спільної сумісної власності, а з 18.05.2009 року дана квартира перейшла в приватну спільну часткову власність вказаних осіб, частка ОСОБА_4 у вказаному майні складала 1/3 частину.

Разом з тим, постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби ОСОБА_3 міського управління юстиції у Дніпропетровській області про відкриття виконавчого провадження від 29.10.2008 року накладено арешт на вказану квартиру в цілому, який зареєстровано в реєстрі 01.10.2009 року за № 9107833 Дніпропетровською філією державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, будь-які дані про те, по якому саме виконавчому провадженню накладався вказаний арешт, по якому судовому рішенню, та результати його виконання у відповідача відсутні і під час розгляду справи в суді не надані, боржник ОСОБА_4 помер 15.11.2017 року, після його смерті відкрилася спадщина на належну йому частку квартири, а існування обтяження вищевказаної квартири у виді арешту перешкоджає позивачу ОСОБА_1 як здійснювати свої правомочності власника по вільному володінню, користуванню та розпорядженню належним йому майном так і прийняти спадщину, що залишилася після смерті сина, тому позов підлягає задоволенню, а арешт, накладений вищевказаною постановою державного виконавця скасуванню.

Вирішуючи питання про стягнення судових витрат, суд враховує заяву позивача, який просить судові витрати по справі покласти на нього, тому судові витрати у справі у виді сплаченого судового збору слід віднести на рахунок позивача.

На підставі ст.ст. 317, 319, 321, 366, 391 ЦК України, ст. 2, 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", ст.ст. 56, 59 Закону України "Про виконавче провадження» і керуючись ст.ст. 12, 81, 133, 141, 178, 247, 263- 265, 268, 279 ЦПК України, суд ,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про скасування арешту на нерухоме майно - задовольнити.

Зняти арешт з квартири № АДРЕСА_5, яка належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_4, виключивши запис № 9107833 про арешт квартири з Єдиного державного реєстру заборон, що зареєстрований 01.10.2009 року реєстратором Дніпропетровською філією державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України в Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна на підставі постанови відділу державної виконавчої служби ОСОБА_3 міського управління юстиції у Дніпропетровській області про відкриття виконавчого провадження б/н від 29.10.2008 року.

Судові витрати у справі покласти на позивача.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Вільногірський міський суд Дніпропетровської області. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 21 травня 2018 року.

Головуючий - суддя: А.А.Борцова