Справа №345/3856/17
Провадження № 2/345/134/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.05.2018 року м.Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Мигович О.М.

секретаря Бабійчук Л.В.

розглянувши у заочному відкритому судовому засіданні в залі суду м.Калуша справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, суд

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь суму заборгованості за договором позики від 04.10.2008 року в розмірі 40 000 грн., 3600,00 грн. - 3% річних та 13847,22 грн. індексу інфляції за весь час прострочення.

У судове засідання представник позивача не зявився, подав до суду заяву в якій просить проводити розгляд справи за його відсутності, позов підтримує та просить суд його задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує.

Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, про день слухання справи повідомлений вчасно та належним чином, про що свідчить зворотне повідомлення про вручення, причину неявки суду не повідомив.

Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, судом встановлено наступне.

Судом встановлено, що 04.10.2008 року відповідач ОСОБА_2 позичив у позивача ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 41 000, 00 грн. з кінцевим терміном їх повернення до 07.10.2008 року.На підтвердження укладеного договору позики відповідач ОСОБА_2 надав письмову розписку (а.с.19).

Оскільки відповідач належним чином не виконував взятих на себе зобовязань за договорами позики, тому позивач просить суд стягнути з ОСОБА_2 на його користь суму заборгованості за договором позики від 04.10.2008 року в розмірі 40 000 грн., 3600,00 грн. - 3% річних та 13847,22 грн. індексу інфляції за весь час прострочення.

Статтею 1046 Цивільного Кодексу України визначено зміст договору позики. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ч.2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

В силу ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов'язання у встановлений договором строк.

Судом встановлено, що за вищевказаним договором позики на даний час згідно з розрахунком заборгованості щодо договору від 04.10.2008 року відповідачем не повернуто заборгованість за зобовязанням в розмірі 40 000,00 грн., три проценти річних за користування коштами в розмірі 3600,00 грн., та інфляційні нарахування на суму боргу в розмірі 13847,22 грн. ( а.с.7-8).

Будь-яких доказів, які б спростовували надані Позивачем докази заборгованості за вказаними договорами позики, Відповідачем не надано.

За таких обставин позовна вимога щодо стягнення з Відповідача суми заборгованості в розмірі 40 000,00 грн. основного боргу в користь Позивача є обґрунтованою та такою, що підлягають до задоволення.

В той же час, відповідно до ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Стаття 625 ЦК України передбачає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи зазначене, Позивач також просив стягнути з Відповідача 3% річних за прострочення виконання грошового зобовязання, інфляційні нарахування на суму боргу та судові витрати.

Проценти річних, так само як і інфляційні втрати на суму боргу, входять до складу грошового зобов'язання і, на відміну від пені, не є санкцією за порушення грошового зобов'язання, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процентів і отриманні компенсації (плати) від боржника за користування отриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов'язання. Таким чином, три проценти річних та інфляційні нарахування на суму боргу є наслідком невиконання грошового зобов'язання.

За розрахунком позивача, який не спростовано належними засобами доказування, сума 3% річних від простроченої суми за договором позики від 04.10.2008 року становить 3600,00 грн. та інфляційні нарахування на суму боргу становить 13847,22 грн.

За таких обставин позов у частині стягнення з відповідача 3% річних в розмірі 3600,00 грн. та інфляційних нарахувань на суму боргу в розмірі 13847,22грн. є обгрунтованим та підлягає до задоволення.

Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Тому з відповідача також слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати.

На підставі вищенаведеного, відповідно до ст. ст. 526, 527 ч.1, 612, 625, 1046, 1049 Цивільного Кодексу України, ст. ст. 4, 5, 12, 13, 81, 141 ч.6 ЦПК України, керуючись ст. ст. 263, 265, 268 ЦПК України, суд, -

РІШИВ:

Позов задоволити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителя ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, жителя ІНФОРМАЦІЯ_4 40 000,00 грн. боргу, 3600,00 грн. трьох процентів річних та 13847,22 грн. встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителя ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, жителя ІНФОРМАЦІЯ_4 - судові витрати в розмірі 3740 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Івано-Франківської області області шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги через Калуський міськрайонний суд до суду апеляційної інстанції.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий: