Провадження №: 2/752/2030/18
24 травня 2018 року Голосіївський районний суд м. Києва
у складі: головуючого судді Ладиченко С.В.
при секретарі Мороз О.С.
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу за договором позики,-
До Голосіївського районного суду м.Києва звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу за договором позики.
Позивач просить стягнути з відповідача на його користь, наступні суми:
-суму вчасно неповернутої позики за Договором позики від 29.04.2014 року в розмірі 342 000 (триста сорок дві тисячі) гривень;
-3% річних від простроченої в оплаті суми в розмірі 29 385 (двадцять дев'ять тисяч триста вісімдесят п'ять) гривень 92 коп.;
-264 074 (двісті шістдесят чотири тисячі сімдесят чотири) гривень 95 коп., на які збільшилась сума боргу Відповідача внаслідок урахування встановленого індексу інфляції;
а всього просить стягнути 635 460 (шістсот тридцять п'ять тисяч чотириста шістдесят) грн. 78 коп.
На мотивування позовних вимог позивач вказує, що29 квітня 2014 року між ним, ОСОБА_1, (в подальшому - «Позивач»), і ОСОБА_2 (в подальшому - «Відповідач») був укладений Договір позики, який був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Башлай Д.І. 29.04.2014 року та зареєстрований у реєстрі за №414 (в подальшому - «Договір»).
Відповідно до пункту 1 вказаного Договору, він передав у власність Відповідачу грошові кошти у сумі 342000 гривень, а Відповідач зобов'язався повернути мені таку ж суму грошових коштів без сплати відсотків за їх користування.
Як вбачається із п.2 Договору, вказана вище грошова сума позики передана Відповідачу та отримана ним ще до підписання Договору. Крім того, відповідно до п.8 Договору Відповідач підтвердив факт одержання ним грошових коштів у сумі, визначеній в п.1 цього Договору. Належним чином підписаний Договір є доказом передачі грошей від позикодавця до позичальника.
Позивач вказує, що таким чином, зобов'язання за Договором перед Відповідачем виконані повністю.
Відповідно до пункту 3 Договору, Відповідач зобов'язувався повернути позику у строк до 27.06.2014р., тобто останнім днем повернення Відповідачем позики є 26.06.2014 р.
До цього часу Відповідач в добровільному порядку борг не повернув.
За своєю суттю договір про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.
Позивач вважає, що порушено його права та охоронювані законом інтереси, а тому в силу ст.4 ЦПК України він набув право на звернення до суду за відповідним захистом.
Позивач просить суд стягнути з Відповідача санкції за несвоєчасне виконання Відповідачем взятого на себе за Договором та покладеного на нього законодавством грошового зобов'язання, а саме3% річних від простроченої в оплаті суми основної заборгованості на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України - 29 385, 92 грн. Також на підставі ст. 625 ЦК України, просить суд стягнути з Відповідача на його користь суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення -264074,95 грн.
Ухвалою Голосіївського районного суду м.Києва від 28.01.2018 року у справі відкрито провадження та встановлено відповідачеві п'ятнадцятиденний строк з дня вручення йому ухвали для подання відзиву на позовну заяву.
Копія вказаної ухвали у справі направлена за зареєстрованою у встановленому законом порядку адресою згідно даних відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ ДМВ України в м.Києві, однак не була вручена з незалежних від суду причин, з огляду на що та, виходячи з положень ч.3 ст. 130 ЦПК України, копія ухвали вважається врученою, а відповідач -належним чином повідомлений про розгляд справи.
Натомість відповідачем у встановлений строк та станом на момент прийняття рішення по справі не надано заперечень щодо розгляду справи у порядку спрощеного провадження, відзиву на позовну заяву та доказів, котрими підтверджуються заперечення проти позову. Розглянувши подані матеріали, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.
29 квітня 2014 року між сторонами у справі був укладений Договір позики, який був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Башлай Д.І. 29.04.2014 року та зареєстрований у реєстрі за №414 (в подальшому - «Договір»).
Відповідно до пункту 1 вказаного Договору, позивач передав у власність Відповідачу грошові кошти у сумі 342000 гривень, а Відповідач зобов'язався повернути мені таку ж суму грошових коштів без сплати відсотків за їх користування.
Як вбачається із п.2 Договору, вказана грошова сума позики була мною передана Відповідачу та отримана ним ще до підписання Договору. Крім того, відповідно до п.8 Договору Відповідач підтвердив факт одержання ним грошових коштів у сумі, визначеній в п.1 цього Договору. Належним чином підписаний Договір є доказом передачі грошей від позикодавця до позичальника.
Зобов'язання позивачем за Договором перед Відповідачем виконані повністю.
Відповідно до пункту 3 Договору, Відповідач зобов'язувався повернути позику у строк до 27.06.2014р., тобто останнім днем повернення Відповідачем позики є 26.06.2014 р.До цього часу Відповідач в добровільному порядку борг не повернув.
Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитормає право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Як вбачається із ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.
Як вбачається із ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Відповідно до частини 1 статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Статтею 1049 ЦК України передбачений обов'язок позичальника повернути позику, а саме: позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог-відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини 1 статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Статтею 525 ЦК України закріплено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.
Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.
Згідно п. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання.
Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом Відповідно ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 6354,61 гривень.
Відповідно ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 6354,61 гривень.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 509, 524, 525, 526, 527, 530- 533, 610, 612, 638, 640, 1046- 1050 ЦК України, ст.ст. 141, 223,274 ЦПК Україги, суд, -
Стягнути із ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, посвідка на тимчасове проживання серії НОМЕР_3, видана 15.02.2013 р.) на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2, паспорт серії НОМЕР_4, виданий Ленінградським РУ ГУ МВС України в м. Києві 02.11.2000 р.) у відшкодування витрат по сплаті судового збору 6354 гривень 61 копійку.
Заочне рішення може бути переглянуте судом за письмовою заявою відповідача поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 01.06.2018 року.
Суддя С.В. Ладиченко