Справа № 240/947/17
Провадження № 2/240/29/18 р.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2018 року смт. Олександрівка

Олександрівський районний суд Донецької області

в складі:

головуючого: - судді Попович І.А

за участі

позивача: - ОСОБА_1

відповідача: - ОСОБА_2

секретаря судового засідання: - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Олександрівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу, -

В С Т А Н О В И В:

21.11.2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_2 на його користь суму грошових коштів за договором позики у розмірі 18800 грн. 00 коп., та сплачену суму судового збору у розмірі 640 грн.00 коп.

Вказана справа перебувала в провадженні судді Олександрівського районного суду Донецької області - Шинкаренко А.І.

01 лютого 2018 року, згідно розпорядження № 1 Р/19/18 заступника керівника апарату Олександрівського районного суду Донецької області, про проведення повторного автоматичного розподілу справ та матеріалів, на виконання рішення зборів суддів №1 від 01 лютого 2018 року, цивільну справу № 240/947/17, відповідно до п. 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, було перерозподілено на розгляд судді Попович І.А.

Ухвалою від 05 лютого 2018 року дана цивільна справа були прийнята суддею Попович І.А. до свого провадження та призначена до розгляду.

В обгрунтування позову позивач зазначив, що 03.05.2017 року між ним та відповідачем був укладений договір позики на загальну суму 18800 грн. без сплати відсотків, відповідно до якого він передав відповідачу грошові кошти в розмірі 18800 грн. Підтвердження факту передачі грошей є розписка видана відповідачем. Відповідач зобов'язався повернути вказану суму в строк до 01.08.2017 року, але до теперішнього часу відповідач грошові кошти не повернув та взагалі відмовляється від своїх обов'язків по поверненню грошових коштів Просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість з позики в розмірі 18800 гривень та судові витрати у вигляді сплати судового збору у розмірі 640 гривень.

Відповідач надав суду письмовий відзив від 24.01.2018 рокувідповідно до якого гроші від позивача він не отримував, написав розписку через те, що позивач погрожував залишити його без заробітної плати через пошкодження автомобіля (а.с.39).

Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просив позов задовольнити в повному обсязі та пояснив, що відповідач працював водієм у ПП "ОСОБА_4С.", що належить його дружині, яка займається наданням вантажних автопослуг. Пропрацював менше місяця водієм на автомобілі DAF. Приїхавши з рейсу отримав заробітну плату та сказав, що йому потрібно поїхати додому та йому потрібні гроші. Влітку 2017 року він зайняв відповідачу 18800 гривень під розписку яку відповідач йому написа.

Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, надавши суду пояснення відповідно до яких він влаштувався на роботу в квітні 2017 року до ОСОБА_1 водієм, в трудовому договорі не було вказано, що він повинен ремонтувати автомобіль. Він повідомляв, що автомобіль витрачає багато палива. Поїхав до Росії пробив два колеса по поганій дорозі та по дорозі додому ще одне колесо пробив, коли приїхав назад, позивач нарахував вказані збитки на нього. Позивач погрожував йому, що не виплатить заробітну плату, якщо він не розрахується за збитки. Він був вимушений написати розписку, щоб отримати заробітну плату, так як грошей у нього не було, а йому необхідно було додому. Дії позивача, як роботодавця нікому не оскаржував. Вважав, що трудовий договір укладав з позивачем, але згодом з офіційного сайту Пенсійного Фонду України дізнався, що страхові внески за нього сплачувала дружина позивача. Визнав в судовому засіданні ту обставину, що трудовий договір був укладений з дружиною позивача, яка є суб'єктом підприємницької діяльності. Визнав ту обставину, що розписка, надана в якості письмового доказу позивачем, дійсно написана ним особисто.

Суд, вислухавши сторони, дослідивши та оцінивши надані докази встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини.

Відповідно до розписки від 03.05.2017 року, ОСОБА_2 зайняв у ОСОБА_1 18800 гривень та зобов'язався повернути до 01.08.2017 року (а.с.3).

Відповідно до фінансової документації розрахунків сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб з якими укладено трудові договори з ФОП ОСОБА_1, за 1-2 квартал 2017 року, серед ІПН працівників зазначених у них, відсутні відомості щодо ІПН відповідача, та відповідно відомості щодо отримання ОСОБА_2 доходів від позивача ОСОБА_1 (а.с.67-72).

Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд на підставі ст. 13 ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Суд всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши письмові докази по справі, за своїм внутрішнім переконанням оцінює їх, як належні, допустимі та достовірні.

Дослідженні докази, їх взаємозв'язок у сукупності, є достатнім для вирішення справи по суті.

Правовідносини, які склалися між сторонами є грошовим зобов'язанням та стосуються неналежного виконання зобов'язань за розпискою.

До правовідносин, що склалися між сторонами, підлягають застосуванню наступні норми права.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 526 ЦК України встановлено загальні умови виконання зобовязань та закріплений основний принцип виконання зобовязань принцип належного виконання, що стосується як субєктів, так і предмета, строку чи терміну, місця і способу виконання (статті 527 -545 ЦК України).

Згідно зі статтями 251, 253 ЦК строком є певний період у часі, зі спливом якого повязана дія чи подія, яка має юридичне значення; перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок. Статтею 530 ЦК визначено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За вимогами ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі.

Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.

Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку.

У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов'язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

Розглянувши вимоги позивача, суд дійшов до висновку, що вони підлягають задоволенню з наступних підстав.

З боргової розписки вбачається, що позичальник ОСОБА_2 зайняв у ОСОБА_1 18800 гривень та зобов'язався повернути до 01.08.2017 року.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Отже, боргова розписка надана позичальником ОСОБА_2позикодавцю ОСОБА_1є письмовою формою договору позики, внаслідок його реального характеру та є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Розписка про отримання грошових коштів містить зобовязання відповідача про їх повернення в строк до 01.08.2017 року.

В передбачений у розписці строк відповідач не повернув отримані кошти, чим порушив свої зобов'язання за договором позики.

Наявність у позивача оригіналу розписки згідно з положенням статті 545 цього Кодексу свідчить про неповернення боргу відповідачем.

Цього висновку суд дійшов з урахуванням правових висновків Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року справа № 6-63цс13, від 02 липня 2014 року справа № 6-79цс14, від 24 лютого 2016 року справа № 6-50цс16.

Доводи відповідача, щодо безгрошовості наданої ним розписки, суд відхиляє, оскільки відповідач на порушення вимог ст. 81 ЦПК України не довів в судовому засіданні, належними та допустимими доказами, обставини на які він посилався як на підставу своїх заперечень. Відповідач, у судовому засіданні, визнав обставини, щодо власноручного написання розписки та відсутності трудових відносин з позивачем.

Судом, у судовому засіданні, відповідачу були роз'яснені його права та обов'язки як відповідача, вимоги ст. 12, 13, 84 ЦПК України, роз'яснено ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій. Відповідач, в судовому засіданні, відмовився від будь-яких клопотань, спрямованих на реалізацію своїх прав та обов'язків.

За вимогами ч. 6, 7 ст. 84 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до встановлених судом в судовому засіданні обставин, оскільки відповідач у встановлений строк не повернув грошові кошти, не виконав взяті на себе грошові зобов'язання належним чином, відповідно до умов розписки від 03.05.2017 року, написаної відповідачем власноруч, - суд дійшов до висновку, про необхідність задоволення позовних вимог.

Судові витрати позивача по сплаті судового збору у сумі 640 грн. підлягають відшкодуванню відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 526, 545, 549, 611, 1046, 1047, 1049 ЦК України, ст. ст. 2, 13, 77, 81, 128, 263-265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про стягнення суми боргу, - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу в розмірі 18800 (вісімнадцять тисяч вісімсот) гривень 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 640 грн.

Рішення постановлено в нарадчій кімнаті та проголошено його вступну та резолютивну частини в судовому засіданні 21 травня 2018 року.

Повний текст рішення складено 29 травня 2018 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Олександрівський районний суд Донецької області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1, місце реєстрації АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1.

Відповідач: ОСОБА_2 місце реєстрації смт. Олександрівка, Олександрівського району Донецької області, вул. Шкільна буд. 5, ІПН НОМЕР_2.

Суддя Олександрівського

районного суду ОСОБА_5