Справа № 308/7866/17
П О С Т А Н О В А

Іменем України

21 травня 2018 року м. Ужгород

апеляційний суд Закарпатської області у складі колегії суддів:

головуючого-судді: Мацунича М.В.

суддів: Кондора Р.Ю., Джуга С.Д.

з участю секретаря судового засідання: Пилип Ю.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду про відмову в забезпеченні позову, постановлену 12 грудня 2017 року головуючим суддею Данко В.Й. у справі за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, де третьою особою є: Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у Закарпатській області про визнання перебудови самочинною та знесення нерухомого майна, -

встановив:

У серпні 2017 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися у суд із вказаним позовом у якому просили: 1) визнати самочинну перебудову гаража за адресою АДРЕСА_1, вчинену ОСОБА_3 незаконною; 2) зобов'язати ОСОБА_3 та ОСОБА_4 знести самочинну мансардну надбудову до гаража.

В процесі розгляду справи ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися із заявою про забезпечення позову в якій просили: накласти арешт та заборону відчуження нерухомого майна, а саме: гаражу з надбудовою мансардного поверху в АДРЕСА_1

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 12.12.2017 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про забезпечення позову, відмовлено.

ОСОБА_1 оскаржив ухвалу суду та в апеляційній скарзі просить скасувати таку, позаяк постановлена з порушенням норм процесуального права. В обґрунтування скарги посилається на те, що судом не враховано того, що відповідач вчиняє дії, зокрема остання відчужила квартиру, що в майбутньому може стати підставою для утруднення чи неможливості виконання рішення суду.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову зазначив, що вказана заява є необґрунтованою та не підтверджена належними доказами щодо неможливості виконання, чи утруднення виконання рішення суду. Заявниками не доведено, що існує ймовірність відчуження спірного майна та вид забезпечення позову не є співмірним із позовними вимогами.

Однак з таким висновком суду першої інстанції не може погодитись колегія суддів, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 151 ЦПК України (в редакції станом на 26.10.2017 року) суд за заявою осіб, які беруть участь в справі, може вжити передбачені цим Кодексом заходи забезпечення позову.

Частиною 3 ст. 151 ЦПК України (в редакції станом на 26.10.2017 року) передбачено, що забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Подібні норми містяться чинному ЦПК України (ст. 149).

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що майно може зникнути, зменшитись, погіршитись або може бути відчуженим.

Як роз'яснено у п. 4 Постанови Пленуму ВСУ від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до позовної заяви поданої ОСОБА_1 та ОСОБА_2 14.08.2017 року, така стосується вимог про визнання самочинної перебудови гаражу незаконною; та зобов'язання ОСОБА_3 й ОСОБА_4 знести самочинну мансардну надбудову до гаражу. Внаслідок таких дій відповідачі перекрили в'їзд автомобіля на земельну ділянку ОСОБА_1. Така будівля зведена на межі суміжної земельної ділянки з ОСОБА_2. Внаслідок незабезпечення відповідачами влаштування належних інженерно-технічних робіт по унеможливленню стікання атмосферних опадів з будівель, такі заливають територію ОСОБА_2 і підтоплюють стіну будинку.

Так, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зазначали у заяві про забезпечення позову про те, що під час розгляду позову до ОСОБА_3 про знесення самочинного будівництва, остання 04.09.2014 року вже відчужила земельну ділянку з мансардною надбудовою до гаража, ОСОБА_4. Про дану обставину вони дізнались лише під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції. А тому вважають, що відповідачі під час повторного розгляду спору, можуть повторно відчужити спірне майно з метою уникнення виконання судового рішення по справі, що вказує на необхідність вжиття заходів забезпечення позову.

З листа інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю у Закарпатській області від 25.06.2013 року слідує, що ОСОБА_3 самовільно провела реконструкцію власного гаража з надбудовою мансардного поверху без будь-яких дозвільних документів, за, що була притягнута до адміністративної відповідальності.

Обставини позову вказують на те, що позивачі оспорюють майнові права відповідачів на нерухоме майно, яке самочинно збудовано, що не може свідчити про правомірне набуття права власності на таке нерухоме майно.

Зазначені обставини свідчать про те, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Ставлячи вимогу про забезпечення позову, заявники просили суд обрати такі види забезпечення як накладення арешту на майно та забороною вчиняти певні дії.

Проте, враховуючи причини, у зв'язку з якими необхідно забезпечити позов, характер спірних правовідносин, колегія суддів вважає, що достатнім видом забезпечення позову буде це заборона вчинення дій по відчуженню гаража з надбудовою мансардного поверху. Так-як такий вид забезпечення позову не буде перешкоджати ОСОБА_3 і ОСОБА_4 користуватись таким нерухомим майном.

У накладенні арешту на нерухоме майно відповідачів немає потреби. Оскільки, арешт майна може полягати у проведенні його опису, оголошенні заборони розпоряджатися ним, а у разі потреби в обмеженні права користування майном, чи здійсненні опечатування або вилученні його у відповідача та переданні на зберігання іншим особам.

Таким чином, суд першої інстанції помилково вважав, що заявлений позивачами вид забезпечення позову такий як заборона вчиняти певні дії не є співмірним з позовними вимогами, так-як предметом позову є не оспорення права власності, а знесення самочинного будівництва, та, що вжиття такого виду забезпечення позову порушить права власника на володіння та користування таким майном.

За встановлених обставин, ухвала суду першої інстанції, відповідно до пункту 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підлягає скасуванню з постановленням нового судового рішення про часткове задоволення вимог заяви про забезпечення позову.

Виходячи з наведеного та керуючись нормами статей 367, 374, 376, 381, 382 і 384 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1, задовольнити частково.

Ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 12 грудня 2017 року про відмову в забезпеченні позову, скасувати.

Заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про забезпечення позову, задовольнити частково.

У забезпечення позову, заборонити ОСОБА_3 та ОСОБА_4 вчиняти дії по відчуженню нерухомого майно, яким є гараж з надбудовою мансардного поверху за адресою по АДРЕСА_1

У вимозі про забезпечення позову щодо накладення арешту на майно, відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови суду складено 29 травня 2018 року.

Суддя-доповідач

Судді