Єдиний унікальний номер 2-49/2006
Провадження № 4-с/448/3/18
У Х В А Л А

Іменем України

08.05.2018 року Мостиський районний суд Львівської області в складі:

головуючий суддя Білоус Ю.Б.,

секретар Романченко І.А.,

скаржник ОСОБА_1,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Мостиська скаргу ОСОБА_1 на дії (бездіяльність) Личаківського відділу державної виконавчої служби м. Львова Головного територіального управління юстиції у Львівській області та Києво-Святошинського районного відділу ДВС у Київській області,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулась до Мостиського районного суду Львівської області зі скаргою, в якій просить: поновити строк для звернення до суду із скаргою; визнати дії (бездіяльність) Личаківського відділу державної виконавчої служби м. Львова Головного територіального управління юстиції у Львівській області та Київо-Святошинського районного відділу ДВС у Київській області такими, що порушують її право на отримання аліментів на неповнолітню дочку; зобов`язати Личаківський відділ державної виконавчої служби м. Львова Головного територіального управління юстиції у Львівській області та Київо-Святошинський районний відділ ДВС у Київській області усунути порушення щодо отримання нею, ОСОБА_1 аліментів.

В судовому засіданні скаржник ОСОБА_1 зазначену скаргу підтримала в повному обсязі, просила суд скаргу задовольнити.

В судове засідання державний виконавець Личаківського відділу державної виконавчої служби м. Львова Головного територіального управління юстиції у Львівській області та державний виконавець Києво-Святошинського районного відділу ДВС у Київській області не з`явилися, були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги.

Відповідно до ч. 2 ст. 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду, а тому суд вважає, що перешкод для розгляду скарги немає.

За ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Проаналізувавши матеріали скарги та цивільної справи № 2-49/2006, суд приходить до переконання, що зазначену скаргу слід задовольнити частково з наступних підстав.

Щодо поновлення ОСОБА_1 пропущеного строку на подання скарги на дії (бездіяльність) Личаківського відділу державної виконавчої служби м. Львова Головного територіального управління юстиції у Львівській області та Києво-Святошинського районного відділу ДВС у Київській області, то суд приходить до наступних висновків.

Згідно зі ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом. Рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно п. а) ч. 1 ст. 449 ЦПК України, скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи.

У відповідності до ч. 2 ст. 449 ЦПК України, пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Як вбачається зі скарги ОСОБА_1 до Личаківського відділу державної виконавчої служби м. Львова Головного територіального управління юстиції у Львівській області та зі скарги ОСОБА_1 Київо-Святошинського районного відділу ДВС у Київській області, нею, ОСОБА_1 були вжиті заходи щодо отримання інформації з приводу невиконання рішення суду про стягнення аліментів.

Отже, враховуючи наведене, суд вбачає, що ОСОБА_1 пропустила з поважних причин строк для подання скарги на дії (бездіяльність) Личаківського ВДВС м. Львова ГТУЮ у Львівській області та Києво-Святошинського РВ ДВС у Київській області, оскільки вона, ОСОБА_1 вживала заходи щодо отримання інформації з приводу невиконання рішення суду про стягнення аліментів та дізналася про порушення її прав та свобод у строк, передбачений ст. 449 ЦПК України, а тому суд приходить до переконання, що у відповідності до ч. 2 ст. 449 ЦПК України ОСОБА_1 необхідно поновити строк на подання зазначеної скарги.

Щодо вимоги скарги ОСОБА_1 в частині визнання неправомірними дій (бездіяльності) Личаківського відділу державної виконавчої служби м. Львова Головного територіального управління юстиції у Львівській області та зобовязання Личаківського відділу державної виконавчої служби м. Львова Головного територіального управління юстиції у Львівській області усунути порушення щодо отримання ОСОБА_1 аліментів, то суд приходить до наступних висновків.

У Личаківському відділі державної виконавчої служби м. Львова Головного територіального управління юстиції у Львівській області перебувало виконавче провадження № 51876881, з примусового виконання виконавчого листа № 2-49/2006, виданого 01.03.2006 року Мостиським районним судом Львівської області про стягнення з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі ј частини всіх видів заробітку, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 15.08.2005 року і до досягнення дочкою повноліття.

Як вбачається із зазначеної скарги ОСОБА_1, до 31.03.2016 року вона справно отримувала аліменти.

Державний виконавець Личаківського відділу ДВС 05.08.2016 року керуючись п. 10 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» виніс постанову про закінчення виконавчого провадження, яку разом з виконавчим документом скерував для подальшого виконання до Києво-Святошинського відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Київській області, оскільки було встановлено, що боржник ОСОБА_2 працює і отримує доходи у ПАТ «Нова лінія», що знаходиться за адресою: м. Київ, Києво-Святошинський район, с. Чабани, шоссе Одеське 8.

Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на момент винесення державним виконавцем постанови), виконавче провадження підлягало закінченню у разі направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби.

Відповідно до п. 5 ст. 20 Закону України "Про виконавче провадження" (у редакції, чинній на момент винесення державним виконавцем постанови), у разі якщо у процесі виконавчого провадження державним виконавцем отримано документальне підтвердження про зміну або встановлення місця проживання, перебування чи місцезнаходження боржника, його майна, місця його роботи на території, на яку не поширюється компетенція державного виконавця, та з'ясувалося, що майно боржника, на яке можна звернути стягнення, відсутнє на території, на яку поширюється компетенція державного виконавця, державний виконавець не пізніше наступного дня з моменту, коли йому стали відомі зазначені обставини, надсилає виконавчий документ за новим місцем проживання чи місцезнаходженням боржника, місцем його роботи чи місцезнаходженням майна боржника, про що повідомляє стягувача.

Таким чином, на підставі наведеного, суд приходить до переконання що у державного виконавця були всі законні підстави для закінчення виконавчого провадження за виконавчим листом № 2-49/2006, виданого 01.03.2006 року Мостиським районним судом Львівської області та скерування такого виконавчого листа за належністю до іншого відділу ДВС, оскільки у державного виконавця була наявна інформація, що підтверджувала місце роботи боржника на території, на яку не поширюється компетенція державного виконавця, а тому в задоволенні скарги ОСОБА_1 в частині визнання неправомірними дій (бездіяльності) Личаківського відділу державної виконавчої служби м. Львова Головного територіального управління юстиції у Львівській області та зобовязання Личаківського відділу державної виконавчої служби м. Львова Головного територіального управління юстиції у Львівській області усунути порушення щодо отримання ОСОБА_1 аліментів, слід відмовити.

Щодо визнання неправомірними дій (бездіяльності) державного виконавця Київо-Святошинського районного відділу ДВС у Київській області щодо неналежного виконання у виконавчому провадженні № 51876881 виконавчого листа № 2-49/2006, виданого 01.03.2006 року Мостиським районним судом Львівської області, про стягнення з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі ј частини всіх видів заробітку, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 15.08.2005 року і до досягнення дочкою повноліття та зобов`язання державного виконавця Києво-Святошинського РВ ДВС у Київській області вжити заходи щодо належного виконання зазначеного виконавчого листа про стягнення аліментів, то суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 28.02.2006 року з ОСОБА_2 присуджено стягувати аліменти в користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі ј частини всіх видів заробітку, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення дочкою повноліття.

На підставі зазначеного рішення суду, було видано виконавчий лист № 2-49/2006, виданого 01.03.2006 року Мостиським районним судом Львівської області про стягнення з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі ј частини всіх видів заробітку, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 15.08.2005 року і до досягнення дочкою повноліття.

У Личаківському відділі державної виконавчої служби м. Львова Головного територіального управління юстиції у Львівській області перебувало виконавче провадження № 51876881, з примусового виконання виконавчого листа № 2-49/2006, виданого 01.03.2006 року Мостиським районним судом Львівської області про стягнення з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі ј частини всіх видів заробітку, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 15.08.2005 року і до досягнення дочкою повноліття.

Як вбачається з матеріалів скарги, державний виконавець Личаківського відділу ДВС 05.08.2016 року керуючись п. 10 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» виніс постанову про закінчення виконавчого провадження, яку разом з виконавчим документом скерував для подальшого виконання до Києво-Святошинського відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Київській області, оскільки боржник ОСОБА_2 працює і отримує доходи у ПАТ «Нова лінія», що знаходиться за адресою: м. Київ, Києво-Святошинський район, с. Чабани, шосе Одеське, 8.

Відповідно до ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», сторони виконавчого провадження мають право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця з питань виконавчого провадження у порядку, встановленому цим Законом.

За приписами ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ.

У відповідності до п. 7 постанови від 26.12.2003 р. № 14 Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» у разі визнання неправомірними рішення, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд зобов'язує їх усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює порушені права чи свободи заявника.

Відповідно до ч. 2 ст. 451 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Судом встановлено, що ОСОБА_1 відповідно до Закону України «Про звернення громадян» надіслала 19.01.2018 року скаргу до Начальника Києво-Святошинського районного відділу ДВС ГУЮ у Київській області, щодо вжиття заходів з приводу невиконання рішення суду про стягнення аліментів.

Однак, Києво-Святошинський районний відділ ДВС ГУЮ у Київській області жодним чином не відреагував на зазначену скаргу, державним виконавцем цього відділу ДВС не були здійсненні передбачені законом заходи щодо належного виконання вказаного рішення суду про стягнення аліментів.

Законом України «Про виконавче провадження» встановлено, обов'язком державного виконавця є виконання судових рішень неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад як верховенство права; обов'язковості виконання рішень; законності; справедливості, неупередженості та об'єктивності.

Частиною 1 ст. 18 цього Закону встановлено, що виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

У відповідності до ч. 2 ст. 18 цього Закону обов'язки державного виконавця при виконанні рішення суду, зокрема здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно ч. 3 ст. 18 цього Закону виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну; у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням; отримувати від банківських та інших фінансових установ інформацію про наявність рахунків та/або стан рахунків боржника, рух коштів та операції за рахунками боржника, а також інформацію про договори боржника про зберігання цінностей або надання боржнику в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа, що охороняється банком.

Відповідно до ч. 8 ст. 48 цього Закону виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не рідше ніж один раз на два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, не рідше ніж один раз на три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

Відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, викладених у статтях 12 і 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно - правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону, підлягають примусовому виконанню (ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження»).

Вимогами ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 124 Конституції України та ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Виконанням рішення суду завершується процес захисту суб'єктивних майнових та особистих немайнових прав громадян.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод , яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Виконання судового рішення є складовою частиною судового розгляду.

При цьому, 07 грудня 2017 року Законом України № 2234-VIII внесені зміни до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку примусового стягнення заборгованості зі сплати аліментів.

Згідно з вимогами ст. 1, 7 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів", ч. 1 ст. 5 Закону України "Про виконавче провадження", примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України "Про виконавче провадження" випадках - на приватних виконавців.

Відповідно до ч. 1-7 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», порядок стягнення аліментів визначається законом. За наявності заборгованості із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці, стягнення може бути звернено на майно боржника. Звернення стягнення на заробітну плату не перешкоджає зверненню стягнення на майно боржника, якщо існує непогашена заборгованість, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці.

Визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України.

Виконавець зобовязаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця. Виконавець зобовязаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику у разі:

1) надходження виконавчого документа на виконання від стягувача;

2) подання заяви стягувачем або боржником;

3) надіслання постанови на підприємство, в установу, організацію, до фізичної особи - підприємця, фізичної особи, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію чи інші доходи;

4) надіслання виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби;

5) закінчення виконавчого провадження.

У разі стягнення аліментів як частки заробітку (доходу) боржника на підприємстві, в установі, організації, фізичної особи, фізичної особи - підприємця відрахування здійснюються з фактичного заробітку (доходу) на підставі постанови виконавця.

Якщо стягнути аліменти в зазначеному розмірі неможливо, підприємство, установа, організація, фізична особа - підприємець, фізична особа, які проводили відрахування, нараховують боржнику заборгованість із сплати аліментів.

Після закінчення строку, передбаченого законом для стягнення аліментів, за відсутності заборгованості із сплати аліментів підприємство, установа, організація, фізична особа - підприємець, фізична особа, які проводили відрахування, повертають виконавцю постанову про стягнення аліментів з відміткою про перерахування в повному обсязі стягувачу присуджених йому сум аліментів. Якщо відраховані з боржника суми аліментів не були перераховані стягувачу, виконавець письмово повідомляє стягувачу про розмір заборгованості, що утворилася, та розяснює йому права на звернення з позовом до підприємства, установи, організації, фізичної особи - підприємця, фізичної особи, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію чи інші доходи, якщо така заборгованість утворилася з їхньої вини.

Відповідно до ст. 71 ч. 9 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку примусового стягнення заборгованості зі сплати аліментів» від 07 грудня 2017 року, який набрав чинності 06 лютого 2018 року, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців, державний виконавець виносить вмотивовані постанови:

1) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі;

2) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі;

3) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та холодною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі;

4) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

У разі оскарження рішення, дії виконавця, постанови, зазначених у пунктах 1 - 4 цієї частини, якщо їх не скасовано, підлягають виконанню відповідними органами після розгляду справи відповідним судом.

Крім того, статтю 11 цього Закону було доповнено ч. 4, відповідно до якої строк обчислення заборгованості зі сплати аліментів для застосування заходів, передбачених п.1-4 ч.9 ст.71 цього Закону, обчислюється з наступного робочого дня після винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Згідно ч. 11-12 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три місяці, виконавець розяснює стягувачу право на звернення до органів досудового розслідування із заявою (повідомленням) про вчинене кримінальне правопорушення боржником, що полягає в ухиленні від сплати аліментів.

За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців, державний виконавець складає протокол про вчинення боржником адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 183-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та надсилає його для розгляду до суду за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби.

Оскільки судом встановлено, що рішення Мостиського районного суду Львівської області від 28.02.2006 року про стягнення з ОСОБА_2 аліментів в користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі ј частини всіх видів заробітку, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення дочкою повноліття - не виконано. Державним виконавцем Києво-Святошинського районного відділу ДВС у Київській області не були здійсненні передбачені законом заходи щодо виконання вказаного рішення суду, а тому державний виконавець повинен здійснити дії, щодо примусового виконання вказаного рішення суду про стягнення аліментів та усунути порушення прав скаржника ОСОБА_1

Враховуючи все вище наведене, суд дійшов до висновку про неправомірність дій (бездіяльності) державного виконавця Києво-Святошинського районного відділу ДВС у Київській області щодо своїх повноважень, передбачених Законом України «Про виконавче провадження» з приводу неналежного виконання у виконавчому провадженні № 51876881 виконавчого листа № 2-49/2006, виданого 01.03.2006 року Мостиським районним судом Львівської області, про стягнення з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі ј частини всіх видів заробітку, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 15.08.2005 року і до досягнення дочкою повноліття, а відтак, суд вважає за необхідне зобов`язати державного виконавця Києво-Святошинського районного відділу ДВС у Київській області вчинити дії (вжити заходи) щодо належного виконання зазначеного виконавчого листа про стягнення аліментів.

Відповідно до ч. 2 ст. 451 ЦПК України слід зобов`язати державного виконавця Київо-Святошинського районного відділу ДВС у Київській області або іншу посадову особу, до компетенції якої належить вирішення питання про усунення порушення прав усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Крім того, відповідно до ст. 453 ЦПК України, слід роз`яснити державному виконавцю, що про виконання ухвали, постановленої за результатами розгляду скарги, відповідний орган державної виконавчої служби повідомляє суд і заявника не пізніше ніж у десятиденний строк з дня її одержання.

Керуючись ст. ст. 247, 258, 260, 261, 354 та 447-453 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Скаргу ОСОБА_1 на дії (бездіяльність) Личаківського відділу державної виконавчої служби м. Львова Головного територіального управління юстиції у Львівській області та Києво-Святошинського районного відділу ДВС у Київській області - задовольнити частково.

Поновити ОСОБА_1 строк на подання скарги на дії (бездіяльність) Личаківського відділу державної виконавчої служби м. Львова Головного територіального управління юстиції у Львівській області та Києво-Святошинського районного відділу ДВС у Київській області.

Визнати неправомірними дії (бездіяльність) державного виконавця Києво-Святошинського районного відділу ДВС у Київській області щодо неналежного виконання у виконавчому провадженні № 51876881 виконавчого листа № 2-49/2006, виданого 01.03.2006 року Мостиським районним судом Львівської області, про стягнення з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 15.08.2005 року і до досягнення дочкою повноліття.

Зобов`язати державного виконавця Києво-Святошинського районного відділу ДВС у Київській області вжити заходи щодо належного виконання виконавчого листа № 2-49/2006, виданого 01.03.2006 року Мостиським районним судом Львівської області, про стягнення з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 15.08.2005 року і до досягнення дочкою повноліття.

В задоволенні скарги в частині визнати неправомірними дії (бездіяльність) Личаківського відділу державної виконавчої служби м. Львова Головного територіального управління юстиції у Львівській області та зобов`язати Личаківський відділ державної виконавчої служби м. Львова Головного територіального управління юстиції у Львівській області усунути порушення щодо отримання ОСОБА_1 аліментів - відмовити.

Відповідно до ст. 453 ЦПК України, про виконання ухвали, постановленої за результатами розгляду скарги, відповідний орган державної виконавчої служби повідомляють суд і заявника не пізніше ніж у десятиденний строк з дня її одержання.

Ухвала набирає законної сили негайно з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги протягом 15 днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повної ухвали суду.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції, однак з врахуванням п. 15.5 розділу ХIII "Перехідні положення" ЦПК України, тобто до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи до Апеляційного суду Львівської області через Мостиський районний суд Львівської області.

Суддя Ю.Б. Білоус

Ухвала набрала законної сили: «____» ________ 2018 року.

Суддя Ю.Б. Білоус