Справа № 635/3869/17
Провадження по справі № 2/635/604/2018
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2018 року Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді - Бобко Т.В.,

секретар судових засідань ОСОБА_1,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2,

відповідач ОСОБА_3,

відповідач - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4, ОСОБА_3 про скасування рішення про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно,-

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_2 звернулася до суду шляхом предявлення позову до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4, ОСОБА_3, в якому просила визнати дії відповідачів протиправними та скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень , реєстраційний номер обєкта нерухомого майна:251; індексний номер:32007332 від 24 жовтня 2016 року стосовно обєкта нерухомого майна - квартири загальною площею 71,1 кв.м., житловою площею 40,8 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 та стягнути судові витрати.

В обґрунтування позову посилалася на те, що 20 січня 2005 року між нею та ОСОБА_5 був укладений договір позики, за умовами якого останній передав у власність позивача валютні цінності на суму 4080 доларів США, які вона зобовязалася повернути в строк до 20 січня 2006 року, зазначений договір був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 та зареєстрований в реєстрі за №107. 04 квітня 2007 року приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_6 була складена та посвідчена додаткова угода до договору позики від 20 січня 2005 року, яка зареєстрована в реєстрі за №661, 17 серпня 2010 року приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_7 складений та посвідчений додатковий договір №2 до договору позики від 20 січня 2005 року, зареєстрований у реєстрі за №2889. В забезпечення виконання зобовязань ОСОБА_2 за договором позики, 20 січня 2005 року між нею та ОСОБА_5 укладений договір іпотеки, за умовами якого позивачем була передана в іпотеку квартира загальною площею 71,1 кв.м., житловою площею 40,8 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, зазначений договір посвідчений приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_6 та зареєстрований в реєстрі за №109. Згідно Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, ОСОБА_5 відступив право вимоги за договором позики та договором іпотеки ОСОБА_3, однак в порушення вимог Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець не зареєстрував у встановленому законодавством порядку відомості про відступлення права вимоги та не повідомив позивача письмово в пятнадцятиденний строк про зазначені обставини. Разом з тим, в період часу, коли в судовому порядку розглядався позов ОСОБА_5 про виселення ОСОБА_2 зі спірної квартири, ОСОБА_3 в телефонному режимі повідомив позивача про те, що він набув право власності на зазначену квартиру. Звернувшись 02 грудня 2016 року до нотаріуса позивач дізналася, що дійсно без її згоди та повідомлення нотаріусом КМНО ОСОБА_4 було перереєстроване право власності на спірну квартиру за ОСОБА_3 Позивач вважає, що така реєстрація проведена з порушенням вимог закону, а тому підлягає скасуванню, з тих підстав, що нотаріусом під час реєстрації права власності не дослідила всі документи, що підтверджують права ОСОБА_3 на спірну квартиру, зокрема іпотечний договір та договір про відступлення права вимоги за зазначеним іпотечним договором, відповідність форми та змісту зазначених документів вимогам законодавства та дотримання процедури, встановленої ст. 35 Закону України «Про іпотеку». Крім того, на момент проведення оцінки квартири, відповідач ОСОБА_3 не був її власником, власником квартири була позивач, яка жодних доручення на імя відповідача не давала, оцінка майна проведена без фактичного доступу до обєкта нерухомості, а висновок про вартість квартири у розмірі 550100 гривень не відповідає дійсності.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 17 липня 2017 року провадження у справі відкрито.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 25 жовтня 2017 за заявою ОСОБА_2 про забезпечення позову був накладений арешт на квартиру розташовану за адресою: АДРЕСА_2, загальною площею 71,7 кв.м., житловою площею 40,8 кв.м., яка належить на праві власності ОСОБА_3 на підставі договору іпотеки від 20 січня 2005 року, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_6 за реєстровими № 109, договору відступлення права вимоги від 06 червня 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом КМНО ОСОБА_8. за реєстровими № 775 (реєстраційний номер обєкта нерухомого майна: 251, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний №32007332 від 24 жовтня 2016 року).

Позивач у судовому засіданні просила задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Також позивачем були надані письмові пояснення, в яких вона окрім обставин, викладених в позові, зазначила, що на час реєстрації приватним нотаріусом ОСОБА_4 права власності на спірну квартиру за ОСОБА_3 на підставі договору про відступлення права вимоги за договором позики від 20 січня 2005 року, ОСОБА_2 не мала заборгованості за зазначеним договором, а в Київському районному суді м. Харкова розглядався спір щодо стягнення суми боргу за зазначеним договором позики з позивача на користь ОСОБА_3, за результатами розгляду якого у звязку з неявкою останнього була постановлена ухвала про залишення позову без розгляду. Враховуючи викладене, позивач вважає, що приватний нотаріус не мала законного права реєструвати право власності на спірну квартиру за відповідачем, наявність будь-якої заборгованості за договором позики від 20 січня 2005 року позивач заперечує, а відповідачем даний факт в ході судового розгляду не доведений.

Крім того, позивачем в судовому засіданні подана заява про відкладення розгляду справи у звязку з необхідністю надання додаткових доказів по даній справі.

Підстави для відкладення розгляду справи встановлені в ч. 1 ст. 240, ст. 223 ЦПК України.

Як вбачається з матеріалів цивільної справи, зазначена справа знаходиться в провадженні суду тривалий час, а саме з 17 липня 2017 року, позивач ОСОБА_2 неодноразово не зявлялася в судові засідання, надаючи при цьому заяви про відкладення розгляду справи з різних причин, при цьому в деяких випадках жодних документів на підтвердження поважності причин неявки у судові засідання остання не надавала. Зокрема у судові засідання, призначені на 21 грудня 2017 року, 15 лютого 2018 року та 16 квітня 2018 року, позивач не зявилася, надавши суду заяву про відкладення розгляду справи в першому випадку у звязку з неможливістю явки її представника, в двох останніх у звязку з поганим самопочуттям, однак будь-яких доказів на підтвердження зазначених обставин останньою до теперішнього часу не надано. 16 квітня 2018 року на адресу позивача Харківським районним судом Харківської області був направлений лист з розясненням наслідків неявки у судове засідання. Однак позивачем знову була подана заява про відкладення розгляду справи, призначеного на 11 травня 2018 року для надання додаткових доказів, а саме судових рішень Київського районного суду м. Харкова від 23 грудня 2016 року та від 25 квітня 2017 року по цивільній справі №640/11431/15-ц, при цьому останньою жодним чином не обґрунтовано підстави неподання зазначених доказів до цього часу.

Зазначені дії позивача свідчать про зловживання нею своїми процесуальними правами як учасника справи, оскільки в її діях простежується прихована мета унеможливлення винесення несприятливого для позивача судового рішення, такі дії позивача є неприпустимим відповідно до вимог п. 11 ч. 3 ст. 2 ЦПК України, не узгоджуються із принципами справедливості та добросовісності та порушують права та інтереси інших сторін по справі.

Враховуючи викладене, виходячи із завдань та основних засад цивільного судочинства, встановлених ст. 2 ЦПК України, з метою не порушення прав всіх учасників розгляду у даній справі, суд вважає можливим вирішити спір у даному судовому засіданні на підставі наявних в матеріалах справи доказів за участю позивача.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив, надав суду відзив на позов, в якому зазначив наступне.

20 січня 2005 року ОСОБА_5 були позичені ОСОБА_2 валютні цінності у вигляді в натурі та на суму 4 080 (чотири тисячі вісімдесят) доларів США. На підтвердження цього факту та на виконання вимог ч. 1 ст. 1047 ЦК України, останніми в той же день в письмовій формі був укладений Договір позики, посвідчений 20 січня 2005 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_6 та зареєстрований ним в реєстрі за № 107, за умовами якого ОСОБА_2 зобовязалася повернути борг частинами в строк не пізніше 20 січня 2006 року. Згодом ОСОБА_2 знову звернулася до ОСОБА_5 із проханням позичити коштів, на що останній погодився та 04 квітня 2007 року між ними було укладено Додаткову угоду до договору позики, посвідчену приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_6 за реєстровим № 661, за умовами якої загальна сума боргу за договором позики була збільшена до 16 040 (шістнадцяти тисяч сорока) доларів США зі строком повернення не пізніше 04 березня 2008 року. Однак, під час дії вказаного Договору позики ОСОБА_2 знову звернулася до ОСОБА_5 із проханням позичити їй кошти і 17 серпня 2010 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 був укладений Додатковий договір № 2 до договору позики, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_7 за реєстровим № 2889, за умовами якого ОСОБА_5 передав у власність ОСОБА_2 валютні цінності у вигляді в натурі на суму 27 785 (двадцять сім тисяч сімсот вісімдесят пять) доларів США, сторони договору повернути позичену суму коштів не пізніше 17 серпня 2011 року. Оскільки ОСОБА_9 свій обовязок з повернення позичених коштів не виконувала і, тим самим, грубо порушувала права ОСОБА_5 як первісного кредитора у борговому зобовязанні, з метою вирішення спору в позасудовому порядку, 20 липня 2012 року ОСОБА_5 засобами поштового звязку була направлена ОСОБА_2 письмова Вимога про виконання обовязків за договором позики в натурі.Рекомендований лист, вкладенням до якого була вказана Вимога, був отриманий ОСОБА_2 особисто, після чого 30 липня 2012 року, 31 травня 2013 року, 23 липня 2013 року та 01 серпня 2015 року здійснила виплати на виконання зазначеної письмової вимоги. Сума неповернутих за договором позики коштів складає 27 785 доларів США. З метою забезпечення виконання ОСОБА_2 її зобовязань з повернення нею боргу за вищевказаний договором позики, 20 січня 2005 року ОСОБА_2 передала ОСОБА_5 в іпотеку належну їй квартиру № АДРЕСА_3, про що між ними був укладений договір іпотеки, посвідчений ПН ХМНО ОСОБА_6, зареєстрований в реєстрі за № 109.Оскільки ОСОБА_2 належним чином не виконала свої зобовязання з повернення ОСОБА_5 позичених у нього коштів, останній вирішив відступити своє право вимоги (цесії) як позикодавця за укладеним ним 20 січня 2005 року за реєстровим № 107 із ОСОБА_2 договором позики в редакції відповідно до додаткового договору № 2 від 17 серпня 2010 року за реєстровим № 2889, а також своїх прав як іпотекодержателя за укладеним ним 20 січня 2005 року за реєстровим № 109 із ОСОБА_2 договором іпотеки та, відповідно, за викладеним в його тексті Договором про задоволення вимог іпотекодержателя, новому кредитору ОСОБА_3, про що між ними був укладений договір про відступлення права вимоги (цесії), посвідчений 06 червня 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_8 за реєстровий № 775. На виконання досягнутої сторонами у п. 7 вказаного договору про відступлення права вимоги (цесії) домовленості, 10 червня 2016 року первісний кредитор ОСОБА_5 засобами поштового звязку на адресу боржника ОСОБА_2 направив повідомлення про відступлення права вимоги за договором позики та про відступлення вимоги за іпотечним договором. З метою зафіксувати не лише факт направлення ОСОБА_2 та/або отримання нею листа із зазначеним Повідомленням, але ще й зміст вкладення до такого листа, на її адресу це Повідомлення було направлено цінним листом з оголошеною цінністю і, відповідно, описом вкладення, а також рекомендованою кореспонденцією. Цінний та рекомендований листи були отримані ОСОБА_2 особисто 11 та 14 червня 2016 року відповідно, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, що повернулись на адресу відправника ОСОБА_5 Отже, боржник ОСОБА_2 належним чином повідомлена про те, що первісний кредитор ОСОБА_5 відступив своє право вимоги (цесії) новому кредитору ОСОБА_3. 26 серпня 2016 року новий кредитор ОСОБА_3 засобами поштового звязку направив боржнику ОСОБА_2 письмову вимогу про усунення порушення виконання зобовязань з повернення боргу за Договором позики, з викладом їх стислого змісту та вимогою про їх виконання у тридцятиденний строк, з попередженням про звернення стягнення на предмет іпотеки в разі її невиконання, а також з Вимогою про добровільне виселення з майна, що є предметом іпотеки. Цінний та рекомендований листи були отримані ОСОБА_2 особисто 31 серпня 2016 року, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, що повернулись на адресу відправника ОСОБА_3 З огляду на те, що боржник отримала направлену ОСОБА_3 на її поштову адресу письмову вимогу, ОСОБА_2 вважається належним чином повідомленою новим кредитором про її порушення умов договору та обовязку повернути позичені у первісного кредитора грошові кошти у повному обсязі. Однак, боржник повністю проігнорувала вказану письмову вимогу ОСОБА_3, у наданий первісним кредитором тридцятиденний термін добровільного виконання умов вказаної вимоги жодних коштів в рахунок погашення своєї заборгованості не повернула та добровільно не звільнила іпотечне майно. Оскільки боржник ОСОБА_2 грубо порушила взяті на себе за договором позики та додатковими до нього договорів зобовязання і борг новому кредитору ОСОБА_3 не повернула, з метою задоволення своїх вимог за договором позики від 20 січня 2005 року, в редакції відповідно до додаткового договору № 2 до договору позики від 17 серпня 2010 року, керуючись до ст. 37 Закону України «Про іпотеку» та п. 9 договору іпотеки, 21 жовтня 2016 року ОСОБА_3 звернувся до нотаріуса із заявою про державну реєстрацію за ним права власності на предмет іпотеки. Разом із відповідною заявою про державну реєстрацію за ним права власності на предмет іпотеки ОСОБА_3 подав приватному нотаріусу оригінали всіх необхідних документів на підтвердження виникнення у нього безспірного права на звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме: оригінали договорів позики із додатковими до нього двома договорами та іпотеки, оригінал правовстановлюючого договору купівлі-продажу квартири, оригінал витягу з державного реєстру правочинів про реєстрацію вказаного договору в державному реєстрі, оригінал технічної документації на іпотечне майно, свій оригінал примірника договору про відступлення права вимоги (цесїї), відповідні інформаційні довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію вказаного договору у відповідному державному реєстрі, оригінал звіту про незалежну оцінку іпотечного майна задля визначення вартості нерухомого майна станом на момент набуття на нього права власності, оригінал повідомлення про відступлення права вимоги за договором позики та про відступлення вимоги за іпотечним договором, направлене на адресу ОСОБА_2 первісним кредитором, зі знаками поштової оплати - описами вкладення в цінний лист, квитанціями про сплату послуг поштового звязку та рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень, а також направлену на поштову адресу боржника новим кредитором письмової вимоги про усунення порушення виконання зобовязань за договором позики з викладом стислого змісту порушених зобовязань, вимогою про виконання порушеного зобовязання у тридцяти денний строк з попередженням про звернення стягнення на предмет іпотеки в разі її невиконання, зі знаками поштової оплати - описами вкладення в цінний лист, квитанціями про сплату послуг поштового звязку та рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень. Здійснивши аналіз поданих ОСОБА_3 письмових документів, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 встановила, що заявником ОСОБА_3 І надано їй всі передбачені Законом № 1952-ІУ та Порядком № 703 документи для здійснення державної реєстрації права власності на обєкт нерухомості і що у неї, як державного реєстратора, не було передбачених статтею 24 Закону № 1952-ІУ підстав для відмови у державній реєстрації. 21 жовтня 2016 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4, на виконання п. 2 ч. 1 ст. 10 та ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», зареєстрував право власності на квартиру № 6 (шість), що знаходиться в будинку № 2-Б (два «Б») по вулиці Західній в селі Мала Рогань Харківського району Харківської області за ОСОБА_3 Таким чином ОСОБА_3 було задоволено його вимоги кредитора в позасудовому порядку - шляхом набуття ним права власності на предмет іпотеки, і на даний час він є законним власником вказаної квартири.

Відповідач вважає, що права ОСОБА_2 ніяким чином не порушені, звернувшись до суду із позовом, вона не довела і не пояснила, яким чином оспорюване нею рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень нібито порушує її права і які обставини про це свідчать. До моменту вирішення нього питання вимоги позивача про визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень є неправомірними, необгрунтованими, безглуздими та безпідставними. Оспорюване позивачем рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень винесено виключно з метою захисту законних прав ОСОБА_3 як кредитора та іпотекодержателя у борговому зобов'язанні, за яким ОСОБА_2 не виконала своїх зобовязань і повинна понести за це відповідні правові наслідки. Тож, за відсутності факту порушення прав позивача оспорюваним рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень - задоволенню її вимоги не підлягають. Зазначає, що під час дослідження поданих ОСОБА_3 письмових документів для реєстрації за ним права власності на іпотечне майно, приватним нотаріусом було встановлено та враховано абсолютно всі умови договору позики, додаткових до нього договорів та договору іпотеки, перевірені всі надані документи, після чого дійшла правильного, законного та обґрунтованого рішення про правомірність вимог ОСОБА_3 щодо реєстрації за ним права власності на іпотечне майно, і що законних підстав для відмови йому у здійсненні державної реєстрації за ним права власності у неї обєктивно не існувало. З огляду на все вищевикладене, ОСОБА_3 абсолютно правомірно, з урахуванням та за неухильного дотримання всіх вимог закону набув право власності на нерухоме майно на підставі договору іпотеки який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання у порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку», у звязку з чим, підстав для задоволення позову немає. Крім того зазначає, що посилання позивача не те, що надана ОСОБА_3 приватному нотаріусу КМНО ОСОБА_4, як державному реєстратору речових прав на нерухоме майно, оцінка нерухомого майна нібито була проведена з порушенням процедури її проведення, є надуманими, необгрунтованими та такими, що не відповідають дійсним обставинам справи, а тому на увагу суду не заслуговують.

Відповідач - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 у судове засідання не зявилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомила, подала до суду відзив на позов, в якому зазначила наступне.

При зверненні до нотаріуса із відповідною заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень відповідач подав оригінали наступних документів: договору позики від 20 січня 2005 року, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_6 за реєстровим № 107; додаткової угоди до Договору позики від 04 квітня 2007 року, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_6 за реєстровим № 661; додаткового договору № 2 до Договору позики від 17 серпня 2010 року, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_7 за реєстровим № 2889; договору іпотеки від 20 січня 2005 року, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_6 за реєстровим № 109, витягу з Державного реєстру правочинів № 650750 від 21 січня 2005 року; договору купівлі-продажу квартири від 21 серпня 2001 року, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_10 за реєстровим № 1-1399; технічного паспорту від 05 серпня 2002 року на квартиру № 6 в житловому будинку № 2-Б, по вулиці Західна с. Мала Рогань Харківського району Харківської області; договору відступлення права вимоги за Договором іпотеки, 06 червня 2016 року посвідчений приватним нотаріусом КМНО ОСОБА_8 за реєстровим № 775; інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна № 60456171 від 02 червня 2016 року; інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна № 60713508 від 06 червня 2016 року; звіту від 17 жовтня 2016 року про незалежну оцінку трикімнатної квартири № АДРЕСА_4 № 1379515_17102016_1; повідомлення ОСОБА_5 від 10 червня 2016 року про відступлення права вимоги за договором позики та про відступлення права вимоги за іпотечним договором з одним описом вкладення в цінний лист, двома квитанціями за поштове відправлення та двома рекомендованими повідомленнями з відміткою про вручення; вимоги ОСОБА_3 1. від 26 серпня 2016 року про усунення порушення виконання зобовязань з повернення боргу за договором позики, з викладом їх стислого змісту та вимогою про їх виконання у тридцятиденний строк, з попередженням про звернення стягнення на предмет іпотеки в разі її невиконання, а також з Вимогою про добровільне звільнення предмета іпотеки з одним описом вкладення в цінний лист, двома квитанціями за поштове відправлення та двома рекомендованими повідомленнями про отримання боржником вказаної вимоги. Під час повного та всебічного дослідження поданих відповідачем письмових документів, пред'явлених ним як доказ виникнення у нього права звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі ст. 37 Закону України «Про іпотеку», нотаріусом було встановлено наступне: заявлені права і подані документи повністю відповідають вимогам законодавства; відсутні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно, зокрема: дотримано обовязковість письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення, відповідність повноважень особи, яка подає документи на державну реєстрацію, та сторін (сторони-) правочину, згідно з яким відбувається державна реєстрація виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав; відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; відповідність даних про наявність (або відсутність) інформації та/або відповідних документів, що свідчать про накладення (зняття) заборони (арешту) або інших обтяжень, що перешкоджають державній реєстрації прав, у тому числі відсутність встановлених законом заборон на відчуження нерухомого майна; перевірено наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) повязує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав. Крім того, до моменту прийняття оскаржуваного рішення про реєстрацію за відповідачем права власності на нерухомий об'єкт, нотаріусом було встановлено, що ним було дотримано передбачений законодавством тридцятиденний термін, наданий боржнику задля виконання нею своїх порушених зобов'язань у добровільному порядку, що підтверджується надісланою 26 серпня 2016 року на адресу останньої письмової вимоги про усунення порушення виконання зобовязань з повернення боргу за договором позики, з викладом їх стислого змісту та вимогою про їх виконання у тридцятиденний строк, з попередженням про звернення стягнення на предмет іпотеки в разі її невиконання, а також з Вимогою про добровільне звільнення предмета іпотеки, яка була отримана боржником особисто 31 серпня 2016 року. Таким чином, із розрахунку тридцяти календарних днів, кінцевий термін для добровільного виконання боржником її порушених зобовязань спив 30 вересня 2016 року. До моменту прийняття оскаржуваного рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, яке було прийнято нотаріусом 24 жовтня 2016 року, боржник так і не виконала своїх зобов'язань з повернення позичених коштів, а тому вказана письмова вимога третьої особи, разом у сукупності з іншими поданими письмовими документами, свідчить про виникнення у іпотекодержателя, тобто ОСОБА_3, беззаперечного права на звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі ст. 37 Закону України «Про іпотеку» в рахунок погашення заборгованості за відповідними договорами позики та додатків до нього. Отже, здійснивши аналіз поданих ОСОБА_3 письмових документів, нотаріус встановила, що останнім було надано їй всі передбачені Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 р. № 1127 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 23 серпня 2016 р. № 553) документи для здійснення державної реєстрації права власності на об'єкт нерухомості і що у неї, як державного реєстратора, не було передбачених статтею 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» підстав для відмови у державній реєстрації, а тому рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та сама реєстрація права власності на іпотечне майно за ОСОБА_3 була здійснена правомірно з урахуванням та за неухильного дотримання всіх вимог закону, у звязку з чим вважає заявлені позивачем вимоги зловживанням своїм правом на звернення до суду.

Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами.

20 січня 2005 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 був укладений договір позики, за умовами якого останній передав ОСОБА_2 у власність в натурі валютні цінності на суму 4080 доларів США з кінцевим строком повернення не пізніше 20 січня 2006 року, у порядку та строки, що передбачені договором. Зазначений договір підписаний сторонами та посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_6 20 січня 2005 року за реєстровим №107.

В забезпечення виконання зобовязань за договором позики від 20 січня 2005 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 20 січня 2005 року укладений договір іпотеки, за умовами якого остання передала в іпотеку ОСОБА_5 квартиру №АДРЕСА_5, що складається з трьох житлових кімнат житловою площе 40,8 кв.м., загальною площею 67,4 кв.м., яка належить іпотекодавцю на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 21 серпня 2001 року державним нотаріусом Першої державної нотаріальної контори Харківського району за реєстровим №1-1399, зареєстрованого Харківським міжміським бюро технічної інвентаризації 06 серпня 2002 року за реєстровим №393/6. Зазначений договір підписаний сторонами та посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_6 20 січня 2005 року за реєстровим №109. Відповідно до п. 3 договору, за домовленістю сторін предмет іпотеки залишається у володінні та користуванні іпотекодавця на строк до припинення договору. За змістом п.5,6 зазначеного договору, право звернення стягнення на предмет іпотеки виникає у Іпотекодержавтеля при невиконанні іпотекодавцем зобовязання по поверненню позики за договором позики, або достроково згідно з п. 2 договору позики. Право звернення стягнення на предмет іпотеки виникає у Іпотекодержателя після вчинення виконавчого напису нотаріуса на цьому договорі позики, який визначає суму, належну до стягнення. За домовленістю сторін Іпотекодержавтель самостійно, або через третіх осіб ним призначених здійснює реалізацію майна, переданого в іпотеку за цим договором на ринкових умовах після виникнення права звернення на предмет цієї іпотеки. Достатньою підставою вимагати примусової передачі йому для реалізації майна, переданого іпотеку за цим договором в натурі, а також для підготовки ним (призначеними ним представниками) від імені іпотекодавця необхідних для відчуження документів буде це договір з виконавчим написом будь-якого нотаріуса про передачу цього майна (віндикацію), яка вчиняється в сумі, визначеній виконавчим написом ноті руса на договорі позики. Відповідно до п. 9 договору іпотеки, за домовленістю сторін при виникнення у Іпотекодержавтеля права звернення стягнення на предмет іпотеки Іпотеодержатель має право за власним вибором продати Предмет іпотеки (відповідно до ст. 38 Закону україни «Про іпотеку» та в порядку п. 6 цього договору) або обернути його у свою власністю в порядку ст. 39 Закону Ураїни «Про іпотеку») в рахунок виконання забезпеченого цією іпотекою зобовязання. Вибір Іпотекодержателем останнього варіанту задоволення своїх вимог достатньої підтверджуватиметься його заявою про державну реєстрацію за ним права власності на предмет іпотеки на підставі цього договору, для чого сторони надають право реєстраторові прав власності на нерухоме майно вважати цей договір як власне договір іпотеки або як договір про задоволення вимог в залежності від того, який з договорів вважатиметься підставою для реєстрації переходу права власності до Іпотекодержателя згідно з чинним законодавством на момент такої реєстрації. У будь-якому випадку такий перехід права власності на предмет іпотеки до Іпотекодержателя має бути зареєстрований, оскільки цей перехід має вважатися здійсненим з моменту його обрання Іпотекодержателем.

04 квітня 2007 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 була укладена додаткова угода до договору позики від 20 січня 2005 року, за умовами якого останній передав ОСОБА_2 у власність в натурі валютні цінності на суму 16040 доларів США з кінцевим строком повернення не пізніше 30 березня 2008 року у порядки та строки, передбачені додатковою угодою. Зазначена додаткова угода до договору позики від 20 січня 2005 року підписана сторонами та посвідчена приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_6 04 квітня 2007 року за реєстровим №661.

17 серпня 2010 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 був укладений додатковий договір №2 до договору позики від 20 січня 2005 року, за умовами якого останній передав ОСОБА_2 у власність в натурі валютні цінності на суму 27785 доларів США з кінцевим строком повернення не пізніше 17 серпня 2011 року у порядки та строки, передбачені додатковим договором. Зазначений додатковий договір до договору позики від 20 січня 2005 року підписаний сторонами та посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_7 17 серпня 2010 року за реєстровим №2889.

Письмова вимога про виконання обовязків за договором позики в натурі була направлена ОСОБА_5 на адресу ОСОБА_2 20 липня 2012 року засобами поштового звязку цінним листом з оголошеною цінністю і описом вкладення та рекомендованим листом. Зі змісту зазначеної письмової вимоги вбачається, що ОСОБА_5 пропонує ОСОБА_2 сплатити борг за договором позики від 20 січня 2005 року в сумі, еквівалентній 39045 доларам США на дату сплати та неустойки в сумі 66400 гривень протягом 30 днів з моменту отримання вимоги або надати заперечення проти вимоги з посиланням на докази щодо кожної наведеної обставини та/або докази часткового виконання. Крім того, в зазначеній вимозі мається посилання на те, що така вимога є не тільки вимогою про виконання обовязків за договором позики в натурі, але й вимогою про усунення порушення зобовязання за договором позики у встановлений Іпотекодердателем, передбаченої ст. 35 Закону України «Про іпотеку». Зазначена письмова вимога вручена 24 липня 2012 року адресату, про що свідчать відповідні документи в матеріалах справи. Про отримання позивачем зазначеної вимоги свідчать також сплачені нею на її виконання сум заборгованості за договором позики від 20 січня 2005 року, зокрема: 30 липня 2012 року, 31 травня 2013 року, 23 липня 2013 року.

06 червня 2016 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 укладений договір відступлення права вимоги за договором іпотеки, посвідченим ОСОБА_6 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу 20 січня 2005 року за реєстровим №109, за умовами якого ОСОБА_5 передав ОСОБА_3 всі права та обовязки за договором іпотеки, посвідченим ОСОБА_6 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу 20 січня 2005 року за реєстровим №109, який був укладений в забезпечення виконання зобовязань за договором позики, посвідченим ОСОБА_6 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу 20 січня 2005 року за реєстровим №107, з додатковою угодою, посвідченою ОСОБА_6 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу 04 квітня 2007 року №661 та з додатковим договором №2, посвідченим ОСОБА_7 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу 17 серпня 2010 року за реєстровим №2889, укладеним між Первісним іпотекодержателем та позичальником ОСОБА_2 Сторони домовились, що відступлення прав за іпотечним договором свідчить про відступлення права вимоги за основним зобовязанням. Договір укладений з одночасним набуттям новим іпотекодержателем права (замість першого кредитора) вимагати від боржників належного виконання на його користь всіх без винятку зобовязань, передбачених договором основного зобовязання в сумі, обсягах та з урахуванням фактів, встановлених договором основного зобовязання та рішенням відповідного суду, що набрало законної сили. Відповідно до п. 4 договору відступлення права вимоги за договором іпотеки, іпотечний договір не містить заборони щодо відступлення забезпеченого іпотекою права вимоги іншій особі без згоди боржника. За змістом п. 5 договору, за ним до Нового іпотекодержателя переходять всі права та обовязки первісного іпотекодержателя за іпотечним договором в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. З моменту укладення даного договору Новий іпотекодержатель вважається стороною іпотечного договору, а первісний іпотекодерджатель втрачає всі права за іпотечним договором. Згідно з п. 6 договору, предметом іпотеки, визначений іпотечним договором, є квартира №АДРЕСА_5, що складається з трьох житлових кімнат житловою площе 40,8 кв.м., загальною площею 67,4 кв.м., яка належить іпотекодавцю на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 21 серпня 2001 року державним нотаріусом Першої державної нотаріальної контори Харківського району за реєстровим №1-1399, зареєстрованого Харківським міжміським бюро технічної інвентаризації 06 серпня 2002 року за реєстровим №393/6. Пунктом 7 договору встановлено, що протягом пяти календарних днів з дати посвідчення цього договору, первісний іпотекодерждатель зобовязується письмово повідомити боржника про зміну кредитора в зобовязанні та про відступлення права вимоги за іпотечним договором. Договір відступлення права вимоги за договором іпотеки, посвідченим ОСОБА_6 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу 20 січня 2005 року за реєстровим №109 підписаний сторонами та посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_8 06 червня 2016 року за реєстровим №775.

Відомості про відступлення прав вимоги за договором позики та іпотечним договором зареєстровані у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується Інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Дерожавного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна №60456171 від 02 червня 2016 року та №60713508 від 06 червня 2016 року.

Повідомлення про відступлення права вимоги за договором позики та про відступлення вимоги за іпотечним договором направлено ОСОБА_5 на адресу ОСОБА_2 10 червня 2016 року засобами поштового звязку цінним листом з оголошеною цінністю і описом вкладення та рекомендованим листом. Факт направлення зазначеного повідомлення на адресу ОСОБА_9 підтверджується наявними в матеріалах справи документами, а саме описом вкладення в цінний лист від 10 червня 2016 року, копією квитанції про поштове відправлення та копією зворотного повідомлення, згідно яких ОСОБА_2 особисто отримала листи 11 та 14 червня 2016 року, про що поставила свій підпис.

26 серпня 2016 року новим іпотекодержателем ОСОБА_3 на адресу ОСОБА_2 направлена письмова вимога про усунення порушення виконання зобовязань з повернення боргу за договором позики, з викладом їх стислого змісту та вимогою про її виконання у тридцяти денний строк, з попереджанням про звернення стягнення на предмет іпотеки в разі її невиконання відповідно до вимог ст. 37 Закону України «Про іпотеку», а також з вимогою про добровільне виселення з майна, що є предметом іпотеки в порядку ст. 40 Закону України «Про іпотеку» засобами поштового звязку цінним листом з оголошеною цінністю і описом вкладення та рекомендованим листом. Факт направлення зазначеного повідомлення на адресу ОСОБА_9 підтверджується наявними в матеріалах справи документами, а саме описом вкладення в цінний лист від 26 серпня 2016 року, копією квитанції про поштове відправлення та копією зворотного повідомлення, згідно яких ОСОБА_2 особисто отримала листи 31 серпня 2016 року, про що поставила свій підпис.

17 жовтня 2016 року на замовлення ОСОБА_3 фізичною особою підприємцем ОСОБА_11 (сертифікат субєкта оціночної діяльності 613/16 від 10 серпня 2016 року) був виготовлений звіт про незалежну оцінку трикімнатної квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_6 з метою встановлення ринкової вартості обєкта оцінки згідно ч. 3 ст. 27 Закону України «Про іпотеку» для подальшого звернення стягнення на неї іпотекодержавтелем шляхом набуття права власності на нього на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержавтеля та/або на підставі зазначення в іпотечному договорі, згідно якого ринкова вартість обєкта оцінки складає 550100 гривень.

Суд, на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин та досліджених в судовому засіданні наданих доказів, прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, виходячи з наступних підстав.

Згідно ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобовязані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є: 1) верховенство права; 2) повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; 3) гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; 4) змагальність сторін; 5) диспозитивність; 6) пропорційність; 7) обовязковість судового рішення; 8) забезпечення права на апеляційний перегляд справи; 9) забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом; 10) розумність строків розгляду справи судом; 11) неприпустимість зловживання процесуальними правами; 12) відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Положення цієї статті ґрунтуються на нормах Конституції України, які закріплюють обовязок держави забезпечувати захист прав і свобод людини і громадянина судом (стаття 55).

Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту субєктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Звернення до суду за захистом порушених прав має бути гарантом обєктивного, повного і всебічного розгляду всіх обставин, що мають юридичне значення і, як кінцевий результат, забезпечення винесення законного, обґрунтованого і справедливого рішення.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці наголошує на тому, що право на розгляд справи означає право особи звернутися до суду та право на те, що його справа буде розглянута та вирішена судом. При цьому особі має бути забезпечена можливість реалізувати вказані права без будь-яких перепон чи ускладнень. Здатність особи безперешкодно отримати судовий захист є змістом поняття доступу до правосуддя. Перешкоди у доступі до правосуддя можуть виникати як через особливості внутрішнього процесуального законодавства, так і через передбачені матеріальним правом обмеження. Для ЄСПЛ природа перешкод у реалізації права на доступ до суду не має принципового значення.

Приписами ч.2 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» передбачено право іпотекодавця оскаржити рішення про реєстрацію права власності іпотеко держателя в суді.

Отже, обраний позивачем спосіб захисту порушеного права позивача ґрунтується на нормах статей 15, 16 ЦК України, статей 2, 3, 4 ЦПК України та Закону України «Про іпотеку», оскільки вона є іпотекодавцем за договором іпотеки від 20 счіня 2005 року, укладеним між нею та ОСОБА_5, а тому суд не приймає до уваги доводи відповідача ОСОБА_3 на те, що ОСОБА_2 не є належним позивачем у справі і не має права звертатися до суду із зазначеним позовом.

Відповідно до статей 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначення умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Сторони мають право укласти договір, який не передбачено актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).

Відповідно до ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

У вищевказаних договорі позиви, додатковій угоді до нього, додаткового договору до нього та договорі іпотеки визначені всі суттєві умови щодо виду послуг, строку дії договорів, валюти, умов повернення кредиту, відповідальності за порушення зобов'язань та інші. Зі змісту зазначених договорів вбачається, що позивач ОСОБА_2 підтвердила своїм особистим підписом, що ознайомилася і згодна з умовами зазначених договорів.

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і у строк, відповідно до умов договору та вимог закону, а згідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. При цьому посилання відповідача на те, що у звязку зі скрутним матеріальним становищем він не мав можливості сплачувати заборгованість за кредитним договором, суд не приймає до уваги, оскільки зазначена обставина не є підставою, що звільняє позивальника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання.

Доказів виконання ОСОБА_2 зобовязань за договором позики від 20 січня 2005 рокузі змінами згідно додаткової угоди до договору позики від 04 квітня 2007 року та додаткового договору №2 від 17 серпня 2010 року, зокрема, надання позичальником примірника договору, належного позикодавцеві з відмоткою останнього в простій письмові формі про належне виконання зобовязань, як того вимагає п. 4 договору позики, матеріали справи не містять. Таких доказів позивачем не було надано і в судовому засіданні.

За ч.1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону..

Відповідно до ч.3 ст. 33 Закону України "Про іпотеку" Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя..

Згідно з положеннями ст. 36 Закону України «Про іпотеку» Сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати:передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону;право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобовязання є недійсними.

За ч.1, ч. 2 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» Іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання.

Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді.

Згідно правової позиції Верховного суду України від 27 квітня 2017 року у справі №6-679цс17, виходячи із аналізу положень ст. ст. 33, 36, 37, 39 Закону України «Про іпотеку», законодавцем визначено три способи захисту про задоволення вимог кредитора, які забезпечені іпотекою шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий: на підставі рішення суду та два позасудових способи захисту: на підставі виконавчого напису нотаріуса і згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. У свою чергу позасудовий спосіб захисту за договором про задоволення вимог іпотекодержателя або за відповідним застереженням в іпотечному договорі реалізується шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу. При цьому договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки (частина перша статті 37 Закону України «Про іпотеку»).

Отже, звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса та згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя є двома різними та незалежними способами задоволення вимог іпотекодержателя.

Обрання певного способу правового захисту, у тому числі й досудового врегулювання спору, є правом, а не обовязком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує.

За змістом п. 3 ч. 1 ст. 3, ст. 6 ЦК України сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Згідно ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

В силу ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Як вбачається зі змісту договору іпотеки від 20 січня 2005 року сторонами визначено, що предмет іпотеки залишається у володінні та користуванні іпотекодавця на строк до припинення договору. Право звернення стягнення на предмет іпотеки виникає у Іпотекодержавтеля при невиконанні іпотекодавцем зобовязання по поверненню позики за договором позики, або достроково згідно з п. 2 договору позики. Право звернення стягнення на предмет іпотеки виникає у Іпотекодержателя після вчинення виконавчого напису нотаріуса на цьому договорі позики, який визначає суму, належну до стягнення. Іпотекодержавтель самостійно, або через третіх осіб ним призначених здійснює реалізацію майна, переданого в іпотеку за цим договором на ринкових умовах після виникнення права звернення на предмет цієї іпотеки. Достатньою підставою вимагати примусової передачі йому для реалізації майна, переданого іпотеку за цим договором в натурі, а також для підготовки ним (призначеними ним представниками) від імені іпотекодавця необхідних для відчуження документів буде це договір з виконавчим написом будь-якого нотаріуса про передачу цього майна (віндикацію), яка вчиняється в сумі, визначеній виконавчим написом нотаріуса на договорі позики. При виникнення у Іпотекодержавтеля права звернення стягнення на предмет іпотеки Іпотеодержатель має право за власним вибором продати Предмет іпотеки (відповідно до ст. 38 Закону України «Про іпотеку» та в порядку п. 6 цього договору) або обернути його у свою власністю в порядку ст. 39 Закону Ураїни «Про іпотеку») в рахунок виконання забезпеченого цією іпотекою зобовязання. Вибір Іпотекодержателем останнього варіанту задоволення своїх вимог достатньо підтверджуватиметься його заявою про державну реєстрацію за ним права власності на предмет іпотеки на підставі цього договору, для чого сторони надають право реєстраторові прав власності на нерухоме майно вважати цей договір як власне договір іпотеки або як договір про задоволення вимог в залежності від того, який з договорів вважатиметься підставою для реєстрації переходу права власності до Іпотекодержателя згідно з чинним законодавством на момент такої реєстрації. У будь-якому випадку такий перехід права власності на предмет іпотеки до Іпотекодержателя має бути зареєстрований, оскільки цей перехід має вважатися здійсненим з моменту його обрання Іпотекодержателем.

Отже, в іпотечному договорі фактично сторонами визначено два способи задоволення вимог кредитора: звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса і передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону, на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя.

Обрання способу звернення стягнення на предмет іпотеки належить іпотекодержателю, а тому передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки відповідає умовам договору про задоволення вимог іпотекодержателя та вимогам чинного законодавства, а сам договір є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно.

Положеннями абз.1 п.1 ст.2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (далі Закон) передбачено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до п. 6 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 23 серпня 2016 року № 553 (далі Порядок), державна реєстрація прав проводиться за заявою заявника шляхом звернення до субєкта державної реєстрації прав або нотаріуса, крім випадків, передбачених цим Порядком.

За п. 9 Порядку разом із заявою заявник подає оригінали документів, необхідних для державної реєстрації прав, та документ, що підтверджує сплату адміністративного збору за державну реєстрацію прав.

Відповідно до п. 12 Порядку розгляд заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, здійснюється державним реєстратором, який встановлює черговість розгляду заяв, що зареєстровані в базі даних заяв на це саме майно, відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами та їх обтяженнями, а також наявність підстав для проведення державної реєстрації прав, зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав.

Згідно ч.3 ст.10 Закону (в редакції чинній на момент прийняття рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень), нотаріус як державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обовязкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин повязує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації; 2) перевіряє документи на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення; 3) під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних інформаційних систем, документів та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником. Органи державної влади, підприємства, установи та організації зобовязані безоплатно протягом трьох робочих днів з моменту отримання запиту надати державному реєстратору запитувану інформацію в паперовій та (за можливості) в електронній формі;

Відповідно до ст. 18 Закону (в редакції чинній на момент прийняття рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень) державна реєстрація прав проводиться в такому порядку: 1) формування та реєстрація заяви в базі даних заяв; 2) прийняття документів, що подаються разом із заявою про державну реєстрацію прав, виготовлення їх електронних копій шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та розміщення їх у Державному реєстрі прав; 3) встановлення черговості розгляду заяв про державну реєстрацію прав, що надійшли на розгляд; 4) перевірка документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав, зупинення державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень; 5) прийняття рішення про державну реєстрацію прав або про відмову в такій реєстрації; 6) відкриття (закриття) розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до Державного реєстру прав відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про обєкти та субєктів цих прав; 7) формування інформації з Державного реєстру прав для подальшого використання заявником; 8) видача документів за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав. Перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Державні реєстратори зобовязані надавати до відома заявників інформацію про перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав. У випадках, передбачених законодавством України, державна реєстрація прав проводиться після технічної інвентаризації обєкта нерухомого майна, речові права на який підлягають державній реєстрації.

За п. 40 Порядку державна реєстрація прав проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених статтею 27 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та цим Порядком.

Відповідно до ч.1 ст. 27 Закону (в редакції чинній на момент прийняття рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень) державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі, зокрема , укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката.

Отже, системний аналіз зазначених правових норм дає суду підстави вважати, що державна реєстрація прав здійснюється за умови подання заявником державному реєстратору документів, що посвідчують факти виникнення, припинення, переходу речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, та їх відповідності чинному законодавству України.

Відповідно до п. 61 Порядку для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: 1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; 3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

Перелік підстав для відмови у державній реєстрації прав, який є вичерпним, визначений ст. 24 Закону (в редакції чинній на момент прийняття рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень).

За приписами ч.1 ст. 24 Закону (в редакції чинній на момент прийняття рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень) у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо: 1) заявлене речове право, обтяження не підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону; 2) заява про державну реєстрацію прав подана неналежною особою; 3) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом; 4) подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження; 5) наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; 6) наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно; 7) заяву про державну реєстрацію обтяжень щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем; 8) після завершення строку, встановленого частиною третьою статті 23 цього Закону, не усунені обставини, що були підставою для прийняття рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав; 9) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, обєктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив таку дію; 10) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка згідно із законодавством не має повноважень подавати заяви в електронній формі; 11) заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене речове право, обтяження вже зареєстровано у Державному реєстрі прав.

За ч.5 ст. 24 Закону (в редакції чинній на момент прийняття рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень) відмова в державній реєстрації прав з підстав, не передбачених частиною першою цієї статті, заборонена.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_3 для державної реєстрації права на квартиру № АДРЕСА_5 були надані всі необхідні документи, передбачені законом, а саме оригіналинаступних документів: договору позики від 20 січня 2005 року, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_6 за реєстровим № 107; додаткової угоди до Договору позики від 04 квітня 2007 року, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_6 за реєстровим № 661; додаткового договору № 2 до Договору позики від 17 серпня 2010 року, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_7 за реєстровим № 2889; договору іпотеки від 20 січня 2005 року, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_6 за реєстровим № 109, витягу з Державного реєстру правочинів № 650750 від 21 січня 2005 року; договору купівлі-продажу квартири від 21 серпня 2001 року, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_10 за реєстровим № 1-1399; технічного паспорту від 05 серпня 2002 року на квартиру № 6 в житловому будинку № 2-Б, по вулиці Західна с. Мала Рогань Харківського району Харківської області; договору відступлення права вимоги за Договором іпотеки, 06 червня 2016 року посвідчений приватним нотаріусом КМНО ОСОБА_8 за реєстровим № 775; інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна № 60456171 від 02 червня 2016 року; інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна № 60713508 від 06 червня 2016 року; звіту від 17 жовтня 2016 року про незалежну оцінку трикімнатної квартири № АДРЕСА_4 № 1379515_17102016_1; повідомлення ОСОБА_5 від 10 червня 2016 року про відступлення права вимоги за договором позики та про відступлення права вимоги за іпотечним договором з одним описом вкладення в цінний лист, двома квитанціями за поштове відправлення та двома рекомендованими повідомленнями з відміткою про вручення; вимоги ОСОБА_3 1. від 26 серпня 2016 року про усунення порушення виконання зобовязань з повернення боргу за договором позики, з викладом їх стислого змісту та вимогою про їх виконання у тридцятиденний строк, з попередженням про звернення стягнення на предмет іпотеки в разі її невиконання, а також з Вимогою про добровільне звільнення предмета іпотеки з одним описом вкладення в цінний лист, двома квитанціями за поштове відправлення та двома рекомендованими повідомленнями про отримання боржником вказаної вимоги.

При цьому, як вже зазначалося вище у рішенні суду, факт отримання ОСОБА_2 повідомлення ОСОБА_5 від 10 червня 2016 року про відступлення права вимоги за договором позики та про відступлення права вимоги за іпотечним договором та вимоги ОСОБА_3 від 26 серпня 2016 року про усунення порушення виконання зобовязань з повернення боргу за договором позики, з викладом їх стислого змісту та вимогою про її виконання у тридцяти денний строк, з попереджанням про звернення стягнення на предмет іпотеки в разі її невиконання відповідно до вимог ст. 37 Закону України «Про іпотеку», а також з вимогою про добровільне виселення з майна, що є предметом іпотеки в порядку ст. 40 Закону України «Про іпотеку» підтверджуються відповідними наявними в матеріалах справи документами, а саме копіями описів вкладення в цінний лист, квитанціями про поштове відправлення та копіями зворотніх повідомлень, згідно яких ОСОБА_2 особисто отримала зазначені листи відповідно 11,14 червня 2016 року та 31 серпня 2016 року, про що поставила свій підпис. В судовому засіданні позивач не спростувала зазначених обставин, жодних доказів на підтвердження своїх доводів щодо неповідомлення її про відступлення права вимоги у встановленому законом порядку суду не надала, а її посилання на порушення іпотекодавцем вимог ст. 24 Закону України «Про іпотеку» в обґрунтування своїх вимог щодо неповідомлення її про відступлення права вимоги за договором іпотеки у пятиденний строк, взагалі не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки зазначена стаття визначає підстави відмови у державній реєстрації права власності.

Згідно до ч. 1 ст. 35 Закону України «По іпотеку», у разі порушення основного зобовязання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобовязань, вимога про виконання порушеного зобовязання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону.

Тобто, тридцятиденний строк визначено законом саме для надання можливості боржнику виконати зобовязання до моменту звернення стягнення на предмет іпотеки.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 було дотримано вимоги ст. 35 Закону України «Про іпотеку», зокрема, боржнику був наданий тридцятиденний строк для виконання ним своїх порушених зобовязань.

Разом із тим, боржник ОСОБА_2 у встановлений строк, а саме до 30 вересня 2016 року, зобовязання за договором позики від 20 січня 2005 року, додатковою угодою до договору позики від 04 квітня 2007 року та додатковим договором № 2 до договору позики від 17 серпня 2010 року не виконала, дій, що свідчать про невизнання заборгованості, не вчинила.

Отже, у приватного нотаріуса не було законних підстав, для відмови в державній реєстрації за ОСОБА_3 права власності на спірну квартиру, а отже суд вважає, що при вчиненні спірних реєстраційних дій, відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законом.

Що стосується тверджень позивача про те, що заборгованість за договором позики не є безспірною, то суд вважає, що позивачем зазначена обставина в ході судового розгляду не доведена, в тому числі останньою не надано на підтвердження належного виконання зобовязань за договором позики примірника договору, належного іпотекодавцеві з відміткою останнього в простій письмовій формі про належне виконання зобовязань, як це передбачено п. 4 договору позики від 20 січня 2005 року. Доводи позивача в обґрунтування свого позову про наявність судового спору на час звернення ОСОБА_3 до приватного нотаріуса із заявою про реєстрацію права власності та посилання на постанову Верховного Суду України від 05 липня 2017 року суд не приймає до уваги, оскільки такі доводи не підтверджені жодними доказами.

Щодо посилань позивача на те, що на момент проведення оцінки спірної квартири відповідач ОСОБА_3 не був її власником, оцінка проводилась без фактичного доступу до обєкта дослідження та встановлена вартість спірної квартири не відповідає дійсності, суд зазначає наступне.

Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою таких прав регулює Закон України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Умови, підстави та процедуру проведення відповідно до Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, обєкти незавершеного будівництва та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав), перелік документів, необхідних для її проведення, права та обовязки субєктів у сфері державної реєстрації прав, а також умови, підстави та процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна визначає Порядок державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 23 серпня 2016 року № 553.

Тобто, у своїй діяльності під час державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень державний реєстратор керується нормами вищевказаних нормативно-правових актів.

Разом з тим, ані Законом України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, ані Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 23 серпня 2016 року № 553, який визначає в тому числі умови, підстави та процедуру проведення відповідно до Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень державної реєстрації речових прав на нерухоме майно на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обовязки субєктів у сфері державної реєстрації прав (п.61 Порядку), не передбачено обовязкове надання звіту про оцінку майна та визначення вартості майна для проведення державної реєстрації права власності на підставі такого договору іпотеки.

Враховуючи ту обставину, що звіт від 17 жовтня 2016 року про незалежну оцінку трикімнатної квартири №АДРЕСА_5, наданий відповідачем ОСОБА_3 приватному нотаріусу разом з іншими документами, необхідними для проведення державної реєстрації його права власності на зазначену квартиру на підставі договору іпотеки від 20 січня 2005 року, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, не є обовязковим документом для проведення такої реєстрації в розумінні вимог Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 23 серпня 2016 року № 553, суд не приймає до уваги вищевказані доводи позивача щодо порушення порядку проведення оцінки майна спірної квартири.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Отже, суд вважає, що позивач не довів суду обставин, на які вона посилаються як на підставу своїх вимог, що є підставою для відмови в позові.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України у звязку з відмовою в задоволенні позову у повному обсязі, судовий збір покладається на позивача.

Відповідно до вимог ч. 9 ст. 158 ЦПК України, у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 25 жовтня 2017 був накладений арешт на квартиру розташовану за адресою: АДРЕСА_2, загальною площею 71,7 кв.м., житловою площею 40,8 кв.м., яка належить на праві власності ОСОБА_3 на підставі договору іпотеки від 20 січня 2005 року, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_6 за реєстровими № 109, договору відступлення права вимоги від 06 червня 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом КМНО ОСОБА_8. за реєстровими № 775 (реєстраційний номер обєкта нерухомого майна: 251, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний №32007332 від 24 жовтня 2016 року).

Враховуючи ту обставину, що суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову у повному обсязі, суд вважає необхідним скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 25 жовтня 2017 року.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 3, 4, 5, 12, 13, 76-82, 141, 247, 263-265 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

У задоволені позову ОСОБА_2 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4, ОСОБА_3 про скасування рішення про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно - відмовити повністю.

Скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 25 жовтня 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4, ОСОБА_3 про скасування рішення про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно в частині накладення арешту на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_7 загальною площею 71,7 кв.м., житловою площею 40,8 кев.м., яка належить на праві власності ОСОБА_3 на підставі договору іпотеки від 20 січня 2005 року, посвідченого приватним нотаріусом КМНО ОСОБА_8 за реєстровим №775 (реєстраційний номер обєкта нерухомого майна:251, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний №32007332 від 24 жовтня 2016 року).

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Харківський районний суд Харківської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт громадянина України серії МН №523695, виданий Роганським селищним відділом міліції УМВС України в Харківській області 19 лютого 2003 року, реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_1, місце проживання (перебування): Харківська область, Харківський район, с. М.Рогань, вул.. Західна, 2Б.

Відповідач ОСОБА_12 нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4, місцезнаходження: 02192, м. Київ, вул.. Андрія Малишка, 1.

Відповідач: ОСОБА_3, реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_2, місце проживання (перебування): АДРЕСА_8.

Повне рішення складено 21 травня 2018 року.

Суддя Т.В. Бобко