Справа № 214/784/17
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

заочне

17 травня 2018 року м. Кривий Ріг

Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі

головуючої судді Хомініч С.В.,

секретар судового засідання - Горбунова Л.С.,

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу №214/784/17

за позовною заявою ОСОБА_1

до відповідача - 1: ОСОБА_3,

відповідача - 2: ОСОБА_4

про встановлення факту проживання однією сім'єю, про усунення від права на спадкування та зміну черговості одержання права на спадкування,

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_2 (на підставі довіреності від 23.06.2016)

від відповідачів ОСОБА_5 (на підставі договору про надання юридичних послуг від 26.09.2016); ОСОБА_6 (на підставі довіреності від 27.08.2016).

СУТЬ СПОРУ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, в якому просила суд встановити факт проживання однією сім'єю ОСОБА_1 і ОСОБА_7, померлим ІНФОРМАЦІЯ_5, з грудня 2005 року по ІНФОРМАЦІЯ_5; визнати за нею ОСОБА_1, спадкоємцем четвертої черги за законом, право на спадкування за законом разом із спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_7, померлого ІНФОРМАЦІЯ_6; усунути ОСОБА_3 та ОСОБА_4 від права на спадщину за законом після смерті спадкодавця ОСОБА_7, померлого ІНФОРМАЦІЯ_6.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_5 помер ОСОБА_7, який після смерті не залишив заповіту. Після його смерті відкрилася спадщина на житловий будинок, загальною площею 53,5 кв.м., житловою площею 37,9 кв.м.,з господарчими спорудами, літнею кухнею, сараєм, підвалом, вбиральнею за адресою: АДРЕСА_1, який належав померлому на праві приватної власності, згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

Протягом 11 років вона проживала спільно із нині померлим ОСОБА_7, який постійно знаходився в тяжкому фізичному стані в зв'язку із проблемами здоровя і потребував стороннього догляду. Так, з лютого 1995 року йому було видано посвідчення інваліда ІІ групи у зв'язку із загальним захворюванням.

Ще з середини грудня 2005 року, вона ОСОБА_1 оселилася у ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1, перевезла усі свої носильні речі і з цього часу стали мешкати однією сім'єю, вели спільний бюджет, спільне господарство, садили город, збирали врожай, користувалися ним для проживання, доглядали за будинком, надвірними спорудами, ремонтували будинок. Обидва були люди пенсійного віку отримували пенсію, розмір якої у неї був більший майже на 3-ю частину. Піклувалися один про одного, коли хтось із них хворів. Стала мешкати з ОСОБА_7 як дружина з чоловіком та вести спільно домашнє господарство. Вважає, що вона, як особа, яка проживала однією сім'єю з померлим та вела спільно домашнє господарство, без укладання шлюбу, наглядала за ним, лікувала, відповідно до ст. 1264 ЦК України є спадкоємцем четвертої черги за рішенням суду. Згідно ст. 1261 ЦК України право на спадкування після смерті ОСОБА_7 у першій черзі за законом мають його діти, дочка та син, ОСОБА_3 та ОСОБА_4

З ОСОБА_7 позивач познайомилася в листопаді 2005 року, коли зустрілися у її сестри за адресою: АДРЕСА_2, де позивач допомагала доглядати за хворою на рак сестрою, а ОСОБА_7 був знайомий з її сестрою і приносив їй раз на тиждень свіжі домашні яйця. З початку позивач та ОСОБА_7 підтримували дружні стосунки, а в середині грудня 2005 року ОСОБА_7 запропонував їй спільно мешкати, як дружина та чоловік. Погодилася, переїхавши до нього, а за сестрою стала доглядати молодша сестра заявника. Так, з середини грудня 2005 року стала мешкати з ОСОБА_7, як дружина з чоловіком, та вести спільно домашнє господарство. За час знайомства з ОСОБА_7 з'ясувала, що він хворіє на сахарний діабет, тому що на час знайомства останній шкутильгав. У нього прогресувала трофічна виразка нижньої кінцівки, як наслідок неналежного лікування сахарного діабету. Крім того, у нього була гіпертонічна хвороба, постійне збільшення артеріального тиску. Ще при зустрічах у сестри вдома, позивач, як медичний працівник, стала оглядати його і робила все необхідне для зменшення болю та лікування виявлених хвороб. ОСОБА_7 розповідав їй, що в 1998 році розлучився зі своєю дружиною, у них був спільний син - ОСОБА_3, та донька дружини - ОСОБА_4 від першого шлюбу. Щоб до нього не було ніяких матеріальних претензій він при розлученні залишив дружині та дітям квартиру, та все спільно нажите майно і пішов жити в будинок своєї матері, з адресою: АДРЕСА_1, який в подальшому перейшов йому у власність після смерті матері. Ніяких взаємовідносин ОСОБА_7 з колишньою дружиною та дітьми не підтримував. В період 2006 року, вона з'ясувала, що по оплаті комунальних платежів на утримання будинку була заборгованість у сумі 5000 грн. при пенсії 350 грн і вона змусила ОСОБА_7 укласти договори на реструктуризацію заборгованості по комунальним послугам.

Крім того, вели разом з ОСОБА_7 зошити, де записували кожен рік свого життя, придбання та витрати по придбанню продуктів харчування та інші побутові розтрати коштів.

Впродовж усіх років спільного проживання спільно засаджували город, садили дерева, збирали врожай, розводили кролів, курей, свиней, займались бджолами. На початку 2007 року придбали автомобіль «Волга» і продали у 2014 році, як автомобіль, так і в 2012 році пасіку, коли у чоловіка погіршився стан здоров'я, знизився зір, стала частіше проявлятися гіпертонічна хвороба та підвищуватися артеріальний тиск, підвищуватися рівень цукру в крові. ОСОБА_7 став ходити тільки з тростиною, так як без допомоги тростини не міг самостійно пересуватись. Від вживання інсуліну ОСОБА_7 категорично відмовлявся, то змушена була продовжувати його лікувати на придбаному ними медичному обладнанні, сахаропонижаючими, знижаючими артеріальний тиск, підвищуючими імунітет медичними препаратами та відварами, настойками - коктейлями, фіточаями, масажами. Ще в червні 2006 року ОСОБА_7 давав згоду на реєстрацію позивача в житловому будинку, складався талон реєстрації за місцем проживання, але потім з якихось причин вона не зареєструвалась і тільки в 2010 році зареєструвалась за даною адресою.

Хвороба у ОСОБА_7 прогресувала дуже швидко по всім напрямках, у зв'язку з перехвилюваннями, підіймався рівень цукру у крові, артеріальний тиск, активізувались серцево - судинні захворювання, загноюватися ноги. Таки надмірні хвилювання, які звалювали ОСОБА_7 в ліжко на місяць - два, траплялися кожен рік і майже частіше. Вперше різке зниження зору та різке збільшення цукру в крові, відновлення трофічної стопи, збільшення артеріального тиску, хвороба серця стали прогресувати з літа 2011 року, після смерті сестри позивача, яка була подругою ОСОБА_7, у березні 2011 року. Він дуже страждав після цієї втрати, змушені були лікуватися уколами, сахарознижаючими, знижаючими артеріальний тиск, повишаючими імунітет медичними препаратами та додатково відварами, настойками - коктейлями, фіточаями, масажами. ОСОБА_7 лежав місяць прикутим до ліжка, потім після проходження курсу лікування наче підіймався потихеньку, пересувався з тросточкою. Потім знову, як сильно перехвилюється, злягав на місяць - два в ліжко і знову лікувався до одужання. В лікарню останній їхати відмовлявся, тому що довіряв позивачу як дружині і лікарю. В період 2012 року у чоловіка періодично хворіли ноги. Впродовж року проводили курси лікувальних масажів, лікувалися як медичними засобами, так і народними лікувальними засобами.

В лютому 2013 року у них крадії вкрали металевий паркан вздовж будинку, ОСОБА_7 так переживав, хвилювався, що знову всі його хвороби стали прогресувати, він знову більше ніж на два місяці зліг у ліжко. Лікувався до 14 квітня 2013 року, поки не піднявся з ліжка, але вже з двору будинку не виходив, з будинку виходив за допомогою позивача, більшість часу коли погода дозволяла сидів у дворі будинку та керував працею позивача по домогосподарству. З цього часу в нього із-за хвороби почалось мимовільне відправляння фізіологічних потреб. Після прийняття їжі одразу вела чоловіка до туалету, якщо з якоїсь причини не відведе, то приходилося знімати і замінювати одяг.

ОСОБА_7 так хвилювався, що стан здоров'я вже не такий, що він не може сідати за кермо автомобіля, тому вирішили продати автомобіль «Волга». 19 жовтня 2014 року автомобіль продали за 4000 грн., але покупець дав 2000 грн., а 2000 грн. не віддав, тому чоловік знову сильно розхвилювався, і знову зліг в ліжко. Всі хвороби його стали прогресувати. Намагалася лікувати його в домашніх умовах, так як чоловік відмовлявся від лікарні. Регулярно викликала лікаря 4-ї міської лікарні, у якого він знаходився на обліку і тільки 24 листопада 2014 року разом з лікарем вмовили ОСОБА_7 поїхати до лікарні. В лікарні він знаходився два тижня, стан був тяжкий, так як у нього прогресували захворювання серцево-судинної системи, печінки, загострився сахарний діабет, трофічні язви, артеріальний тиск 240/100. 06 грудня 2014 року вранці ОСОБА_7 подзвонив і вимагав, щоб позивач забрала його з лікарні. Звернулася до сусідів, які мають велику машину ОСОБА_9 та ОСОБА_10 і за їх допомогою привезла додому чоловіка, занесли його в дім і стала його лікувати і доглядати, так як він не міг пересуватися і постійно лежав в ліжку і знаходився в безпорадному стані, не маючи можливості обслуговувати себе самостійно, вживати їжу, відправляти фізіологічні потреби. Ці перелічені негаразди зі станом здоров'я і збудили ОСОБА_7 поїхати з лікарні, так як там за ним цілодобово ніхто не доглядав. Лікувала чоловіка, надаючи призначені уколи, таблетки, проводячи лікувальні масажі та іншими напоями, коктейлями, настоями і через два місяці чоловік став з її допомогою підійматися з ліжка і виходити у двір подихати свіжим повітрям. Такий стан здоров'я чоловіка нею підтримувався до листопада 2015 року. Коли у дворі будинку розвалився сарай та погреб, свиня з'їла 8 курей, то чоловік знову розхвилювався, знаючи, що він вже не зможе полагодити будівлю за станом здоров'я і знову захворів, злігши в ліжко. У зв'язку з хвилюваннями, в нього на початку грудня 2015 року відняло ноги і він вже взагалі не міг рухатися, ніяке лікування вже не допомагало. ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_7 помер.

Все хронологічне дослідження спільного життя записане у зошитах, де зазначено, що у них був єдиний сімейний бюджет, з якого вони витрачали свої заощадження на сплату комунальних платежів, купували необхідні для проживання речі, одяг, їжу, інші необхідні речі для господарювання, частину коштів сімейного бюджету витрачали на медичні прилади, ліки, так як вони люди похилого віку, а її чоловік, ще тяжко хворів на тяжкі невиліковні захворювання. Вважає, що догляд за хворим безпорадним чоловіком нею здійснювався з лютого 2013 року, коли він самостійно вже не виходив на вулицю і потребував допомоги при вживанні їжі, при відправленні фізіологічних потреб, тобто більше двох з половиною років до смерті.

Коли ОСОБА_7 помер, то поховала його, про що свідчить отримане нею лікарське свідоцтво про смерть, де вона - позивач зазначена як дружина та свідоцтво про смерть, видане Саксаганським відділом державної реєстрації актів цивільного стану КМУЮ Дніпропетровської області і до теперішнього часу доглядає за могилою чоловіка.

06 липня 2016 року звернулася до приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу Кульбіди Є.М. з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_7 Нотаріусом було відмовлено у зв'язку з відсутністю факту спільного проживання її - ОСОБА_1 та спадкодавця ОСОБА_7 понад п'ять років за адресою: АДРЕСА_1 до часу відкриття спадщини. Також нотаріус повідомила їй, що заяву на спадщину після померлого ОСОБА_7 подали дві особи, його діти. Обидва ж відповідача, які подали заяву нотаріусу про прийняття спадщини не приймали ніякої участі у житті свого батька впродовж останніх 15 років. Вони взагалі і не знали про його тяжкі хвороби так як з ним не спілкувалися. Не приймали участі в покращенні становища їх батька, не переймалися його життям і здоров'ям, не надавали йому жодної допомоги і навіть жодного разу за 15 років не з'явилися за місцем проживання батька, чим порушили вимоги ч. 1 ст. 202 СК України , щодо обов'язку утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують моральної та матеріальної допомоги. Відповідачі своєю бездіяльністю по відношенню до становища батька порушили не лише норми моралі, але й приписи закону, що тягне за собою наслідки у вигляді застосування до них ч. 5 ст. 1224 ЦК України, щодо усунення від спадкування. Хоча вона претендує на четверту чергу спадкоємства, а є спадкоємці першої черги на підставі ч. 2 ст. 1259 ЦК України вона може одержати право на спадкування після смерті її громадянського чоловіка, ОСОБА_7, разом із спадкоємцями першої черги, відповідачами по справі.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Суду показала, що вона проживала з померлим ОСОБА_7 як чоловік та жінка з грудня 2005 року. У них був спільний сімейний бюджет. З лютого 2013 року фізичний стан ОСОБА_7 значно погіршився, він самостійно вже не виходив на вулицю і потребував допомоги при вживанні їжі, при відправленні фізіологічних потреб майже три роки до смерті. Діти жодної допомоги батьку не надавали, в гості не приїздили. Вважає, що їх слід усунути від спадкування.

Представник позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав викладених у позовній заяві, наполягав на їх задоволенні.

Свідок ОСОБА_10 у судовому засіданні дала показання, з яких видно, що вона сусідка позивача, мешкає на АДРЕСА_3. Знає померлого з 2005 року. Коли позивач з'явилася у його будинку, він представив її як «моя ОСОБА_1». Потім він захворів, лежав. Вона доглядала за ним, носила його на руках, бо він не ходив, купала його, готувала, прибирала. Йому ставало все гірше і гірше. Захворів він приблизно в 2013 році. Знає, що у нього були діти, але особисто вона не їх не бачила та які у них були відносини не знає. Коли він мешкав сам, до будинку неможливо було зайти, був безлад, а з появою ОСОБА_1 вони зробили ремонт - позивач порядки навела. На ремонт ОСОБА_1 вклала свої збереження. Вона була у них і в дворі, і в будинку рази три. Коли він хворів вона провідувала його, але спілкувалася на вулиці. Позивач його під руки виводила на двір, щоб подихав повітрям. Лише раз була в будинку у 2014 році. Вона працює неподалік в магазині і бачила, що вони завжди разом, під ручку. З ОСОБА_1 вони покупки стали робити побільше, подорожче. Коли він сам мешкав, він перебивався. Хвороба у ОСОБА_7 - сахарний діабет, який дав ускладнення на всі органи. З нирками були проблеми, нетримання. Востаннє бачила померлого восени 2015 року. Він сидів на стільці біля порогу, перед входом в будинок. Вона з ним побалакала. Мова у нього була не чітка, тоді вона не зрозуміла, що він сказав і пішла. ОСОБА_7 лежав в лікарні в 2014 році, чоловік свідка забирав його взимку додому. Після цього до лікарні не повернувся, тому що у лікарні не було належного догляду, а вдома піклувалася про нього позивач.

09.02.2017 ухвалою суду задоволено клопотання позивача та витребувано у приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Кульбіди Є.М. належним чином завірену копію спадкової справи після померлого ІНФОРМАЦІЯ_6 спадкодавця ОСОБА_7 та витребувано з Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу цивільну справу №214/3883/16-ц заявою ОСОБА_1, в якій просила встановити факт проживання однією сім'єю між ОСОБА_1 і ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_5, з 2 липня 2006 року по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с. 21).

16.03.2017 надійшли матеріали спадкової справи (а.с. 30-55) та надана цивільна справа №214/3883/16-ц.

03.04.2017 задоволено клопотання позивача та долучено письмові докази по справі (а.с. 67-107).

22.06.2017 ухвалою суду доручено компетентному суду Челябинської області Російської Федерації провести процесуальні дії, а саме витребувати з РАГСу м. Сатка Челябинської області Російської Федерації, належним чином завірену копію актового запису про народження ОСОБА_4, яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_7, а також відомості про можливі зміни, внесені до даного актового запису (а.с. 124-125).

02.11.2017 надійшли матеріали на виконання доручення суду (а.с. 133-135).

Відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4, та їх представник ОСОБА_5 в судове засідання не з'явилися і не повідомили суд про причини неявки, хоч належним чином були повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, про що є відомості в матеріалах справи. Представник відповідачів надав суду заперечення на позовну заяву (а.с. 139-140), у яких зазначив, що позов не визнають у повному обсязі, оскільки позивач не довела, що померлий ОСОБА_7 знаходився у безпорадному стані, а його діти ухилялися від надання допомоги. Не надано доказів, що батько відповідачів ОСОБА_7, звертався за допомогою до відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які, усвідомлюючи свій обов'язок та маючи можливість надавати батьку таку допомогу, умисно ухилялися від її надання, а тому підстави для задоволення позову відсутні. Зокрема, жодного разу батько не звертався до дітей за допомогою, ні усно, ні письмово. Просив взяти до уваги, що відповідач ОСОБА_3 є інвалідом першої групи з дитинства по зору, що підтверджується посвідченням інваліда. Крім того, ОСОБА_3 перебуває на диспансерному обліку із захворюванням на цукровий діабет, із діабетичним анемінням нижніх кінцівок, артеріальна гіпертензія ІІст. Ризику. ОСОБА_3 за станом здоров'я потребує постійного стороннього догляду, його сестра відповідач у справі ОСОБА_4 призначена піклувальником.

Отже, за фізичним станом та необхідністю постійного догляду відповідачі фізично не мали можливість надавати допомогу батькові, оскільки мешкають в іншій країні, самостійно пересуватися відповідач ОСОБА_3 не може, а ОСОБА_4 опікується братом. Крім іншого, матеріальний стан відповідачів не забезпечує їм належне матеріальне утримання. З урахуванням стану здоров'я відповідача ОСОБА_3, який є інвалідом І групи, та має ще велику кількість тяжких супутніх захворювань, як цукровий діабет та гіпертонічна хвороба, отримує щомісячно пенсію у розмірі 270 руб., а ОСОБА_4 отримує пенсію 237 руб., що є незначним розміром та не забезпечує їм належного достатку.

Також позивач посилається на безпорадній стан батька відповідачів ОСОБА_7 та піклування про нього без надання належних та допустимих доказів. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою, або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Жодного медичного висновку, що батько відповідачів, спадкодавець ОСОБА_3 за станом здоров'я потребував постійного стороннього догляду, у матеріалах справи не має.

Крім того, у виписці з медичної карти стаціонарного хворого ОСОБА_7, за період перебування на стаціонарному лікуванні з 24.11.2014 по 06.12.14 хворий сам пересувається, кульгаючи на ліву ногу, має тривале захворювання на цукровий діабет протягом 30 років, та супутні літні хвороби, залишив самостійно стаціонарне лікування до огляду лікаря.

Крім того, позивач просить установити факт проживання однією сім'єю із померлим ОСОБА_17 з грудня 2005 року перебуваючи у шлюбі з ОСОБА_18, який помер ІНФОРМАЦІЯ_8. Позивачем не надано доказів проживання позивача разом із батьком відповідачів саме з 2005 року. Жодного доказу про ведення спільного господарства та проживання до 2010 року часу її реєстрації, коли батько надав позивачу право проживання та користування своїм домоволодінням зареєструвавши її у власному будинку у 2010 році.

Також позивачем не доведена обставина надання спадкодавцю матеріальної допомоги, батько відповідачів був заміжньою людиною, мав достатню пенсію, отримував допомогу по інвалідності.

Судові засідання неодноразово відкладалися в зв'язку з зайнятістю сторін та їх представників в інших судових засіданнях, про що ними подавалися до суду відповідні клопотання.

Судом за клопотанням представника відповідача долучались до матеріалів справи документи, які є доказами на підтвердження заперечень.

Інших заяв, клопотань від учасників справи не надходило. Інші процесуальні дії не вчинялись.

Відповідно до положень ч. 7 ст. 128 ЦПК України, судову повістку представнику відповідачів було надіслано за адресою його місця знаходження зазначеної в договорі про надання юридичних послуг (а.с. 120).

Справа призначалась до розгляду неодноразово. Представник відповідачів особисто був присутній в судових засіданнях 22.06.2017 та 13.12.2017 (а.с. 121-122, 147-148).Представник відповідачів скористався своїм правом та надав суду заперечення в якому виклав свою позицію по справі та підтверджуючі документи до нього. Представник відповідачів ОСОБА_5 повідомлений про дату судового засідання (а.с. 170, 171). До суду не надходило заяв про відкладення слухання справи призначеної до розгляду на 17.05.2018.

Відповідно до ст. 223 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом з таких підстав: неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання. У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

Вислухавши пояснення сторін та їх представників, свідків в судових засіданнях, дослідивши письмові докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності, суд,-

ВСТАНОВИВ:

ІНФОРМАЦІЯ_6 помер ОСОБА_7, що видно із свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2, актовий запис № 2072 (а.с. 9).

Померлому ОСОБА_7 за життя належало домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом (а.с. 42).

12.01.2016 позивач ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу Кульбіди Є.М. з заявою про прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_7 (а.с. 31).

Постановою нотаріуса від 16 липня 2016 року ОСОБА_1 відмовлено у вчинені нотаріальної дії, а саме видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_7 у зв'язку з тим, що не має можливості установити факт спільного проживання однією сім'єю ОСОБА_1 та спадкодавця ОСОБА_7 понад п'ять років за адресою: АДРЕСА_1 до часу відкриття спадщини (а.с. 10).

ОСОБА_1 зверталася до Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області із заявою, в якій просила: встановити факт проживання однією сім'єю між ОСОБА_1 і ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_5, з 2 липня 2006 року по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_5.

19.09.2016 рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області по справі № 214/3883/16-ц заяву ОСОБА_1 задоволено повністю, встановлено факт проживання ОСОБА_1 однією сім'єю з ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_5, з 2005 року по ІНФОРМАЦІЯ_5. (а.с. 11-15).

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 18.01.2017 по справі № 214/3883/16-ц рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19.09.2016 скасовано, заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду (а.с. 16-19).

В зв'язку з чим, суд не приймає до уваги обставин встановлені в рішенні Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19.09.2016, так як воно скасоване судом апеляційної інстанції.

Як видно з матеріалів спадкової справи, відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 подали до приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу Кульбіди Є.М. заяву про прийняття спадщини після смерті свого батька ОСОБА_7 (а.с. 47, 48).

Факт родинних відносин між померлим ОСОБА_7 та відповідачами підтверджується свідоцтвом про народження ОСОБА_3 (а.с. 51), свідоцтвом про народження ОСОБА_4 (а.с. 52), записом акту про народження ОСОБА_4, в якій виправлено відомості про батька на підставі витягу про удочеріння (а.с. 135), свідоцтвом про укладення шлюбу ОСОБА_19 та ОСОБА_4, яка після реєстрації шлюбу змінила прізвище на ОСОБА_4 (а.с. 53).

Суд не приймає до уваги твердження позивача, що відповідач ОСОБА_4 є сторонньою особою, оскільки не є донькою померлого ОСОБА_7, так як він одружився з матір'ю відповідача 26.04.1961 (а.с. 114), а ОСОБА_4, народилася 1957 року (а.с. 59-60). Так як в порядку виконання окремого доручення суду надано запис акту про народження ОСОБА_4, в якій виправлено відомості про батька на підставі витягу про удочеріння Центрально - Міського РАЦС м. Кривого Рогу від 25.07.1974, та в графі батько записано замість ОСОБА_21 - ОСОБА_7 (а.с. 135).

Відповідно ч. 1 ст. 1260 ЦК України у разі спадкування за законом усиновлений та його нащадки, з одного боку, та усиновлювач і його родичі - з другого, прирівнюються до родичів за походженням.

Відповідно до норм ч. 1 ст. 1260 ЦК України ОСОБА_4, має право на спадкування після смерті ОСОБА_7, так як прирівнюється до доньки за походженням.

Як видно з домової книги проживаючих у АДРЕСА_1 ОСОБА_1 зареєстрована в даному домоволодінні з ІНФОРМАЦІЯ_9 (а.с. 43-45). Що в свою чергу підтверджується відміткою про місце проживання в її паспорті громадянина України. Де також міститься запис, що остання знята з реєстрації попереднього місця проживання 20.04.2010 (а.с. 34).

ОСОБА_7 був інвалідом 2 групи у зв'язку із загальним захворюванням (а.с. 70), який хворів на цукровий діабет, кардіосклероз, аортосклероз, гіпертонічну хворобу, трофічні язви (а.с. 71).

Як видно із виписки з медичної карти стаціонарного хворого №9239/1909 (а.с. 71) ОСОБА_7 госпіталізований 24.11.2014 в терапевтичне відділення з діагнозом: дифузійний кардіосклероз, аортосклероз, гіпертонічна хвороба 3 стадії, гіпертензивне серце. Скаржився на утруднене дихання, біль в грудній клітині при диханні справа, на біль в правому підребер'ї, на недостачу повітря, набряки нижніх кінцівок, періодичне прискорене сечовипускання. ОСОБА_7, за період перебування на стаціонарному лікуванні з 24.11.2014 по 06.12.2014 хворий сам пересувається, кульгаючи на ліву ногу, має тривале захворювання на цукровий діабет протягом 30 років, та супутні літні хвороби, залишив самостійно стаціонарне лікування до огляду лікаря. Дана медична довідка свідчать, що за рік до смерті ОСОБА_7 цілком сам себе доглядав, самостійно пересувався, кульгаючи. Тому, посилання позивача про відсутність самостійної можливості для пересування ОСОБА_7 не відповідає медичній довідці стаціонарно хворого.

Згідно довідки № 105 від 13.01.2017 ОСОБА_7, спостерігався дільничним лікарем з 24.06.2001 року з діагнозом: цукровий діабет 2 тип середньої ст. важкості компенсований. Погіршення стану з 21.05.2014. В період з 24.11.2014 по 06.12.2014 знаходився на стаціонарному лікування в терапевтичному відділенні КЗ «КМЛ №4»ДОР. В період з 21.05.2014 хворий знаходився під наглядом дільничного лікарня на дому (а.с. 72).

Поховання ОСОБА_7 здійснила ОСОБА_1, про що надала накладну на оплату послуг і придбання предметів на поховання (а.с. 73) та продуктів на поминальний обід (а.с. 74).

Про смерть ОСОБА_7 позивач ОСОБА_1 повідомила відповідачів по справі, про що вказує рахунок на телекомунікаційні послуги, серед яких значиться міжміські та міжнародні розмови, країною з'єднання м. Вітебськ (а.с. 99, 10).

Інших міжміських та міжнародних розмов, де країною з'єднання було б м. Вітебськ суду не надано, що вказує, що померлий ОСОБА_7 за життя не телефонував своїм дітям.

За життя ОСОБА_7 укладав договори реструктуризації заборгованості за житлово -комунальні послуги (а.с. 101-107). Однак, суд не приймає дані договори як доказ спільного проживання позивача з померлим, оскільки всі вони укладені від його імені, а інших доказів, що позивач має відношення до даних договорів суду не надано.

Судом оглянуті фотокартки надані позивачем, на яких зображені ОСОБА_1, ОСОБА_7, як поодинці так і разом, та в колі друзів (а.с.78-82). На даних фотокартках не вказано дату знімка. ОСОБА_7 зображений біля вуликів в спеціальному костюмі, разом собакою, на городі при збиранні врожаю. На всіх знімках ОСОБА_7 має вид здорової, самостійної людини, яка має здатність вільно пересуватися та обслуговувати себе.

На підтвердження свого матеріального стану позивача ОСОБА_1 надала довідки з пенсійного фонду, що вона знаходиться на обліку в УПФУ в Саксаганському районі м .Кривого Рогу та отримує пенсію в разі втрати годувальника з травня 2011 року по жовтень 2011 року (а.с. 84) та з грудня 2015 року по травень 2016 року (а.с. 83).

Щодо крадіжок металевих виробів з території подвір'я будинку № 34 по вул. Харцизька в м. Кривому Розі, вчинених 12.04.2013 та 04.02.2013 невідомими особами, то дані кримінальні провадження закриті на підставі п. 2 ч.1 ст. 284 КПК України, в зв'язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення. Закриття провадження не оскаражене (а.с. 85, 86).

За час спільного життя з ОСОБА_7, позивач ОСОБА_1, 16.11.2011 придбала електротерапевтичне обладнання CGM-M3500, про що свідчить гарантійний талон (а.с. 87) інструкція (а.с. 89) квитанція (а.с. 90), договір купівлі-продажу № 15-А (а.с.91-92, та рекламна брошура (а.с. 93-95).

Суд не приймає до уваги 4 зошити за 2006-2015 роки, надані позивачем, так як з них неможливо встановити їх належність саме до спільного проживання позивача з померлим ОСОБА_7, оскільки вони не містять жодної ідентифікуючої інформації.

Суд також не приймає до уваги талон реєстрації за місцем проживання (а.с. 77) від 10.06.2006 на ім'я ОСОБА_1, оскільки даний талон не заповнений в повному обсязі, а саме не вказані відомстіть звідки вибув і коли, не заповнена графа реєстрацію оформив. Талон містить лише прізвище особи без її підпису, та трикутний штамп. Окрім цього, для зміни місця реєстрації слід вчинити певні дії, зокрема, знятися з попереднього місця реєстрації. Як видно з паспарту громадянина України ОСОБА_1 знята з попереднього місця реєстрації лише 20.04.2010, а зареєстрована за адресою місця проживання померлого ІНФОРМАЦІЯ_9.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до положень ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Щодо позовної вимоги про встановлення факту проживання однією сім'єю між ОСОБА_1 і ОСОБА_7, померлим ІНФОРМАЦІЯ_5, з грудня 2005 року по ІНФОРМАЦІЯ_5 суд знаходить підстави для часткового його задоволення мотивуючи своє рішення таким чином.

Відповідно до ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Виходячи з аналізу вказаної норми, сім'єю є соціальна група, яка складається з людей, які зазвичай перебувають у шлюбі, їхніх дітей (власних або прийомних) та інших осіб, поєднаних родинними зв'язками з подружжям, кровних родичів, і здійснює свою життєдіяльність на основі спільного економічного, побутового, морально-психологічного укладу, взаємної відповідальності, виховання дітей.

Пленум Верховного Суду України у п. 21 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснив, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом.

Факт проживання однією сім'єю встановлюється у судовому порядку, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки для заявника: право на спадщину, право на пенсію у зв'язку із втратою годувальника, одержання компенсації тощо.

До заяви про встановлення факту, в якій зазначається мета, з якою заявник просить встановити цей факт, можуть додаватися такі документи та докази: 1) докази, які підтверджують наявність цього юридичного факту (акти, анкети, автобіографії, листівки, сімейні фотографії, листи ділового та особистого характеру, особові справи, рішення судів, ордери на вселення, обмінні ордери, погосподарські книги, виписки з домових книг та інші документи, які у собі містять відомості про проживання однією сім'єю осіб); 2) довідки органів реєстрації актів цивільного стану (далі - РАЦС) про неможливість поновлення втрачених записів, внесення змін і доповнень, виправлень у записи актів цивільного стану; 3) пояснення свідків, яким достовірно відомо про взаємовідносини померлого із заявником. Цей перелік не є вичерпним.

Факт проживання однією сім'єю позивача ОСОБА_1 та ОСОБА_7 підтверджується показами свідка ОСОБА_10, фотокартками, копією паспорта громадянина України, де значиться запис реєстрації місця проживання ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 з ІНФОРМАЦІЯ_9. При цьому виписана вона з останнього свого місця мешкання 20.04.2010. Інших документів, які б вказували на проживання позивача зі спадкодавцем саме з грудня 2005 року суду не надано. Зошити надані позивачем судом не прийняті до уваги, так як не містять інформації, яка б дала можливість їх віднести саме до цієї родини та спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_7 Також надані позивачем довідки з Пенсійного фонду містять інформацію про проживання позивача за адресою АДРЕСА_1 уже за 2011 рік та 2015 рік. Договір на придбання електротерапевтичного обладнання дляч померлого датований 16.11.2011. Більш раніших за часом документів суду не надано. Оскільки рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях, суд дійшов висновку, що позивач ОСОБА_1 дійсно проживала однією сім'єю з ОСОБА_7, однак не з грудня 2005 року, а з 07 травня 2010 року (дати реєстрації в даному домоволодінні) по ІНФОРМАЦІЯ_5, день його смерті.

Відповідно до ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які прожили зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Виходячи з аналізу зазначеної норми права, для одержання права на спадкування у зазначених осіб необхідне встановлення двох юридичних фактів: 1) проживання однією сім'єю; 2) на час відкриття спадщини має пройти принаймні п'ять років, протягом яких спадкоємець проживав зі спадкодавцем однією сім'єю.

Так в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 проживала однією сім'єю з ОСОБА_7, померлим ІНФОРМАЦІЯ_6 та час їх спільного проживання складає трохи більше 5 років, а саме з ІНФОРМАЦІЯ_9 по ІНФОРМАЦІЯ_6. Внаслідок чого, в силу ст. 1264 ЦК України, остання є спадкоємцем 4 черги.

Суд також не знаходить підстав для задоволення позовної вимоги позивача про визнання за ОСОБА_1, спадкоємцем четвертої черги за законом, право на спадкування за законом разом із спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_7, померлого ІНФОРМАЦІЯ_6, виходячи з такого.

Відповідно до ч. 2 ст. 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Аналіз вказаної норми закону дає підстави для висновку, що судовий порядок зміни черговості застосовується на підставі задоволення позову спадкоємця наступних черг до спадкоємців тієї черги, які безпосередньо закликаються до спадкування.

Право на пред'явлення позову про зміну черговості спадкування мають лише спадкоємці за законом.

Підставами для задоволення такого позову є сукупність наступних юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: 1) здійснення опіки над спадкодавцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами); 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження, - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1-3; 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом.

У Законі міститься вичерпний перелік обставин, за наявності яких можлива зміна черговості, що не потребує розширеного тлумачення.

Відсутність хоча б однієї із наведених обставин зумовлює застосування загального порядку черговості спадкування, визначеного у ст. 1258 ЦК України. При цьому навіть встановлення факту проживання із спадкодавцем протягом певного часу і відповідна взаємна турбота осіб, які проживають разом, не є підставою для зміни черговості спадкування, оскільки сукупність підстав для застосування ч. 2 ст. 1259 ЦК України має бути дотримана.

Зважаючи на те, що надані ОСОБА_1 докази в належній мірі не відображають наведених вище обов'язкових обставин, необхідних для застосування ч. 2 ст. 1258 ЦК України до спірних правовідносин, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні вимог в наведеній частині позову. Зокрема, суду не було надано доказів перебування ОСОБА_7 в безпорадному стані у зв'язку з наявними захворюваннями та похилим віком.

Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Відповідно до довідки № 105 від 13.01.2017 ОСОБА_7, спостерігався дільничним лікарем з 24.06.2001 з діагнозом: цукровий діабет 2 тип середньої ст. важкості компенсований. Погіршення стану з 21.05.2014. В період з 24.11.2014 по 06.12.2014 знаходився на стаціонарному лікування в терапевтичному відділенні КЗ «КМЛ №4»ДОР. В період з 21.05.2014 хворий знаходився під наглядом дільничного лікарня на дому.

Із пенсійного посвідчення видно, що ОСОБА_24 отримував пенсію по ІІ групі інвалідності внаслідок загального захворювання.

Однак суд вважає, що наявність у ОСОБА_24 інвалідності у наведений період не свідчить про те, що він перебував у безпорадному стані.

Як видно із пояснень позивача ОСОБА_1 та свідка ОСОБА_25, яка будучи сусідкою ОСОБА_24, та знала, що ОСОБА_1 готувала йому їжу та надавала одяг, однак такий факт сам по собі не є доказом того, що ОСОБА_24 не міг забезпечити умов свого життя та потребував стороннього догляду. Оскільки позивач з померлим проживали однією сім'єю, а членів сімʼї повʼязують взаємні права та обовʼязки. Ця ознака є найбільш вагомою для юридичного визначення поняття сімʼї. Тому суд дійшов висновку, що такі відносини, коли позивач дбала про ОСОБА_7, є природніми та притаманними для членів сім'ї, що в свою чергу не вказує на безпорадній стан спадкодавця.

Зокрема, судом встановлено та враховано те, що спадкодавець був матеріально забезпеченою особою (отримував пенсію по інвалідності) та не потребував від позивача матеріального забезпечення, не перебував у безпорадному стані, оскільки майже до кінця свого життя самостійно забезпечував умови життя, тримав пасіку, займався збиранням врожаю, керував автомобілем. Також самостійно залишив лікарню в грудні 2014 року. Що вказує на його спроможність самостійно пересуватися та обслуговувати себе. Свідок ОСОБА_10 суду показала, що з ОСОБА_7 спілкувалася на вулиці. З чого можна зробити висновок, що він не був прикутий до ліжка. Побічно зазначені обставини підтверджені і позивачем в позовній заяві.

Що стосується позовної вимоги усунути ОСОБА_3 та ОСОБА_4 від права на спадщину за законом після смерті спадкодавця ОСОБА_7, померлого ІНФОРМАЦІЯ_6, суд також не знайшов підстав для її задоволення в зв'язку з недоведеністю позову в цій частині, виходячи з такого.

Згідно із ч. 5 ст. 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Таким чином, суд при вирішенні такого спору має встановити, чи мало місце ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, чи перебував спадкодавець в безпорадному стані та чи мав він потребу в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

Відповідно до роз'яснень даних в п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30 травня 2008 року безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Відповідно до довідки № 105 від 13.01.2017 ОСОБА_7, спостерігався дільничним лікарем з 24.06.2001 з діагнозом: цукровий діабет 2 тип середньої ст. важкості компенсований. Погіршення стану з 21.05.2014. В період з 24.11.2014 по 06.12.2014 знаходився на стаціонарному лікування в терапевтичному відділенні КЗ «КМЛ №4»ДОР. В період з 21.05.2014 хворий знаходився під наглядом дільничного лікарня на дому.

Із пенсійного посвідчення видно, що ОСОБА_24 отримував пенсію по ІІ групі інвалідності внаслідок загального захворювання.

Однак суд вважає, що наявність у ОСОБА_24 інвалідності у наведений період не свідчить про те, що він перебував у безпорадному стані.

Як видно із пояснень позивача ОСОБА_1 та свідка ОСОБА_25, яка будучи сусідкою ОСОБА_24, та знала, що ОСОБА_1 готувала йому їжу та надавала одяг, однак такий факт сам по собі не є доказом того, що ОСОБА_24 не міг забезпечити умов свого життя та потребував стороннього догляду. Оскільки позивач з померлим проживали однією сім'єю, а членів сімʼї повʼязують взаємні права та обовʼязки. Ця ознака є найбільш вагомою для юридичного визначення поняття сімʼї. Тому суд дійшов висновку, що такі відносини, коли позивач дбала про ОСОБА_7, є природніми та притаманними для членів сім'ї, що в свою чергу не вказує на безпорадній стан спадкодавця.

Зокрема, судом встановлено та враховано те, що спадкодавець був матеріально забезпеченою особою (отримував пенсію по інвалідності) та не потребував від позивача матеріального забезпечення, не перебував у безпорадному стані, оскільки майже до кінця свого життя самостійно забезпечував умови життя, тримав пасіку, займався збиранням врожаю, керував автомобілем. Також самостійно залишив лікарню в грудні 2014 року. Що вказує на його спроможність самостійно пересуватися та обслуговувати себе. Свідок ОСОБА_10 суду показала, що з ОСОБА_7 спілкувалася на вулиці. З чого можна зробити висновок, що він не був прикутий до ліжка. Побічно зазначені обставини підтверджені і позивачем в позовній заяві.

Медичного висновку, що ОСОБА_7 потребує стороннього догляду позивач суду не надала.

Крім того, суд при вирішенні справи про усунення особи від права на спадкування повинен установити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини.

Позивачем не надано жодного доказу на підтвердження того, що батько відповідачів ОСОБА_7 звертався за допомогою до відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які, усвідомлюючи свій обов'язок та маючи можливість надавати батьку таку допомогу, умисно ухилялися від її надання, а тому підстави для задоволення позову відсутні. Зокрема, жодного разу батько не звертався до дітей за допомогою, ні усно, письмово.

Також, суд бере до уваги, що відповідач ОСОБА_3 є інвалідом першої групи з дитинства по зору, що підтверджується посвідченням інваліда (а.с. 144).

Крім того, ОСОБА_3 перебуває на диспансерному обліку із захворюванням на цукровий діабет, із деабетичним анемінням нижніх кінцівок, артеріальна гіпертензія ІІ ст. ризику, що підтверджується випискою з медичних документів Вітебської міської центральної поліклініки №5 (а.с. 143). ОСОБА_3 за станом здоров'я потребує постійного стороннього догляду, його сестра відповідач у справі ОСОБА_4 призначена піклувальником, що підтверджено посвідченням виданим ОСОБА_4 відділом соціального захисту Жовтневого району м. Вітебська за №9 від 12 січня 2004 року в тому, що вона рішенням адміністрації №361 від 17.09.2003 призначена піклувальником ОСОБА_3 (а.с. 142).

Отже, за фізичним станом та необхідністю постійного догляду відповідачі фізично не мали можливість надавати допомогу батькові, оскільки мешкають в іншій країні, самостійно пересуватися відповідач ОСОБА_3 не може, а ОСОБА_4 опікується братом. Крім іншого, матеріальний стан відповідачів не забезпечує їм належне матеріальне утримання. З урахуванням стану здоров'я відповідача ОСОБА_3, який є інвалідом І групи, та має ще велику кількість тяжких супутніх захворювань, як цукровий діабет та гіпертонічна хвороба, отримує щомісячно пенсію у розмірі 270 руб, а ОСОБА_4 отримує пенсію 237 руб. (а.с. 145, 146).

Вказані факти дають суду підстави дійти висновку, що відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не ухилялися від надання спадкодавцеві ОСОБА_7 допомоги, фактично спадкодавець не просив такої допомоги та не потребував її. А самі спадкоємці не мали фінансової та фізичної можливості надавати таку допомогу, що виключає умисну вину у їх діях.

Будь-яких інших доказів на підтвердження доводів позивача, які б заслуговували на увагу суду, нею не подано, не здобуто таких і судом, тому суд не вбачає визначених законом обов'язкових умов для усунення відповідачів, які є дітьми померлого ОСОБА_7 та спадкоємцями першої черги за законом до його майна, від права на спадкування, у зв'язку з чим підстави для задоволення позову відсутні.

Крім того, суд вважає за необхідне роз'яснити позивачу, що остання має право на відшкодувати витрат на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця, яке закріплене ст. 1232 ЦК України, а саме. Спадкоємці зобов'язані відшкодувати розумні витрати, які були зроблені одним із них або іншою особою на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця. Витрати на утримання, догляд, лікування спадкодавця можуть бути стягнені не більш як за три роки до його смерті.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує вимоги ст.141 ЦПК України та вважає за необхідне стягнути з відповідачів в рівних частках на користь позивача 640 грн. по 320 грн. з кожного, в рахунок часткового відшкодування судового збору пропорційно частині задоволених вимог (заявлено три вимоги, а задоволена лише одна).

На підставі ст. 1224, 1259, 1258 ЦК України, керуючись ст. ст. 8, 10, 11, 60, 209, 212-215, 218,224-226 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім'єю, про усунення від права на спадкування та зміну черговості одержання права на спадкування - задовольнити частково.

Встановити факт проживання однією сім'єю ОСОБА_1 з ОСОБА_7, померлим ІНФОРМАЦІЯ_5, більше п'яти років, а саме з ІНФОРМАЦІЯ_9 по ІНФОРМАЦІЯ_6.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 по 320 грн. з кожного в рахунок відшкодування витрат на оплату судового збору.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом 30 днів з дня його проголошення не подана заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за письмовою заявою відповідача, оформленою згідно ст.285 ЦПК України та поданою протягом 30 днів з дня його проголошення. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржено відповідачем в загальному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подання апеляційної скарги через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом 30 днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подання апеляційної скарги через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Відомості про сторін:

Позивач: ОСОБА_1, РНОКПП НОМЕР_1, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1.

Представник позивача: ОСОБА_2, адреса місця знаходження: АДРЕСА_4.

Відповідач - 1: ОСОБА_3, РНОКПП НОМЕР_3, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_5.

Відповідач - 1: ОСОБА_4, РНОКПП НОМЕР_4, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_6.

Представник відповідачів: ОСОБА_6, адреса місця знаходження: АДРЕСА_7.

Представник відповідачів: ОСОБА_5, адреса місця знаходження: АДРЕСА_8

Повний текст рішення суду складено та підписано 25.05.2018.

Суддя Хомініч С.В.