Справа №443/169/17
Провадження №2/443/227/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 квітня 2018 року Жидачівський районний суд Львівської області

в складі: головуючої-судді ОСОБА_1,

з участю секретаря судового засідання Рибакової І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Жидачів цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_2, звернулась в суд з позовною заявою, якою просить суд ухвалити рішення, яким визнати за нею право власності на житловий будинок №57 по вул. Л.Українки в с. Буянів Жидачівського району Львівської області разом з погосподарськими будівлями та спорудами, а саме: житловий будинок позначений у технічному паспорті літерою «А-1», сходи а/, прибудова а, підвал апд, Сарай В, Сарай Д, Сарай Е, Літня кухня Ж, огорожа 1, колонка к, в порядку спадкування за законом після смерті батька, ОСОБА_4, який помер 12 листопада 2009 року.

В обґрунтування позовних вимог позивачка покликається на те, що житловий будинок по вул. Л.Українки, 57 в с. Буянів Жидачівського району Львівської області, на праві особистої власності належав колгоспному двору, членами якого були: ОСОБА_4 голова двору, ОСОБА_3В.(дружина), ОСОБА_2В.(дочка), що підтверджується записами в погосподарських книгах. Частка кожного становила 1/3 житлового будинку. 12 листопада 2009 року помер її батько та голова колгоспного двору ОСОБА_4. Після його смерті відкрилась спадщина на належну йому частину спірного майна. Оскільки померлий за життя заповіту не склав, спадкування відбувалось за законом. Спадкоємцями першої черги за законом є відповідно вона як донька померлого та її мати(дружина померлого) ОСОБА_3. Проте, остання спадщини після смерті чоловіка не прийняла, на таку не претендує, окрім того, відмовляється від належної їй, як члену колгоспного двору, частки на її користь. Відтак, вона як єдина спадкоємиця першої черги за законом, що фактично прийняла спадщину, оскільки на день її відкриття постійно проживала з спадкодавцем та виявила бажання отримати свідоцтво про право на спадщину, звернулась з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, проте отримала відмову у видачі такого, у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на житловий будинок, що є спадковим майном. Вказана відмова позбавляє її можливості належним чином реалізувати свої спадкові права, а тому змушена звернутись до суду за захистом своїх прав.

Позивачка ОСОБА_2 подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує, покликаючись на мотиви викладені в позовній заяві та просить їх задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_3 подала заяву про розгляд справи в їх відсутності, оскільки позовні вимоги визнає, відмовляються від належної їй частки в майні колгоспного двору та спадщині померлого чоловіка на користь позивачки та не заперечують проти визнання за ОСОБА_2 права власності на спірне майно.

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Відповідно до ч.3 ст.13, ч.2 ст.49, ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення.

Стаття 41 Конституції України зазначає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

В судовому засіданні встановлено та підтверджується долученим витягом з погосподарської книги с. Буянів Жидачівського району Львівської області №67 від 31 січня 2017 р., що станом на 30 червня 1990 року по с. Буянів вул. Л. Українки, 57 Жидачівського району Львівської області рахувався житловий будинок за колгоспним двором, членами якого були: Львівської області, на праві особистої власності належав колгоспному двору, членами якого були: ОСОБА_4 голова двору, ОСОБА_3В.(дружина), ОСОБА_2В.(дочка) /а.с. 12/.

Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. А відтак, при постановленні рішення по даній справі, слід керуватися положенням ЦК УРСР в редакції 1963 року. Окрім цього, при вирішенні вказаного судового спору також слід керуватися нормами ЦК України 2004 року, оскільки спадкування спадкового майна має місце після прийняття нового Цивільного Кодексу України.

Згідно із листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6.05.2013 №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», при вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо.

Як вбачається з п. 6 постанови Пленум Верховного суду України №20 від 22.12.95 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

Відповідно до частини першої статті 120 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності.

Згідно із частиною другою статті 123 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Таким чином, дослідженими у судовому засіданні обставинами справи встановлено, що спірний житловий будинок по вулиці Л.Українки, 57 в селі Буянів Жидачівського району Львівської області належав суспільній групі господарств «колгоспний двір», членами якого були: ОСОБА_4 голова двору, ОСОБА_3В.(дружина), ОСОБА_2В.(дочка). Частка кожного члена двору становила 1/3.

Судом встановлено та підтверджується долученою копією свідоцтва про смерть, що 12 листопада 2009 року, в с. Буянів Жидачівського району Львівської області, у віці 69 років, помер ОСОБА_4 голова вищевказаного двору, про що 12 листопада 2009 року складено відповідний актовий запис №19 та Мельницькою сільською радою Жидачівського району Львівської області, від 12 листопада 2009 року, видано свідоцтво про смерть серії 1-СГ №184782 /а.с. 3/.

Спадщина відкрилася в цей же день, у відповідності до вимог ч. 2 ст. 1220 ЦК України.

Відповідно до ст.ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків спадщини від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Судом встановлено, що спадщина померлого складається із: частини житлового будинку по вулиці Л.Українки, 57 в селі Буянів Жидачівського району Львівської області (1/3 частки).

Заповіту спадкодавець ОСОБА_4 щодо розпорядження своїми правами на випадок смерті не складав, що стверджується довідкою, виданою Мельницькою сільською радою Жидачівського району Львівської області від 11 листопада 2016 року за вих. №593 /а.с. 11/.

Відповідно до ч.ч. 2 та 3 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Згідно з ч.1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

З долученої до матеріалів справи копії свідоцтва про народження серії І-СГ №307494, вбачається, що батьками позивачки ОСОБА_2, зазначено: ОСОБА_4К.(спадкодавець) та ОСОБА_3. Відтак, спадкоємцями першої черги, окрім позивачки, є її матір та дружина померлого відповідачка по справі ОСОБА_3 /а.с. 4-5/.

Згідно із ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Також, за змістом ч. 2 ст. 1274 ЦК України спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги.

Так, з наявної в матеріалах належним чином завіреної та посвідченої заяви ОСОБА_3 від 31 січня 2017 року, вбачається, що остання вказаною заявою повідомляє, що їй відомо про відкриття спадщини після смерті чоловіка ОСОБА_4, померлого 12 листопада 2009 року. Спадщини вона не приймає, на її оформлення не претендує. Відмовляється від належної їй за законом обовязкової частки в спадщині. Не заперечує проти видачі свідоцтва на спадщину дочці померлого ОСОБА_2. Також на користь дочки відмовляється від належної їй частки у майні колгоспного двору /а.с. 13/.

Разом з тим, з долученої до матеріалів справи довідки, виданої Мельницькою сільською радою Жидачівського району Львівської області від 11 листопада 2016 року за вих. №593, вбачається що до дня смерті і на день смерті ОСОБА_4 разом з ним була зареєстрована та проживала його дочка ОСОБА_2В.(позивачка), яка і надалі продовжує жити в житловому будинку, що знаходиться по вулиці Л.Українки, 57 в с. Буянів Жидачівського району Львівської області /а.с.11/.

За таких обставин, позивачка є єдиною спадкоємицею за законом після смерті свого батька, як така, що виявила бажання прийняти спадщину, та фактично її прийняла оскільки на момент її відкриття проживала із спадкодавцем та в законодавчо визначений строк не відмовилась від неї та звернулась з відповідною заявою про прийняття спадщини до нотаріуса.

Відповідно до копії технічного паспорта, виготовленого на замовлення позивачки, на житловий будинок в с. Буянів вул. Л.Українки, 57 Жидачівського району Львівської області, вбачається, що загальна площа такого будинку становить 88,2 кв.м., (житлова 35,9 кв.м.), рік побудови 1952. Характеристика вказаного будинку є наступною: житловий будинок позначений у технічному паспорті літерою «А-1», сходи а/, прибудова а, підвал апд, Сарай В, Сарай Д, Сарай Е, Літня кухня Ж, огорожа 1, колонка к. Сумарна інвентаризаційна вартість з господарськими будівлями та спорудами 306749 грн. /а.с. 6-9/.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Так, постановою державного нотаріуса Жидачівського районного нотаріального округу № 959/02-31 від 15 листопада 2016 року, встановлено факт звернення позивачки до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті її батька ОСОБА_4 та відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у звязку з тим, що відсутні правовстановлюючі документи на житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться по вулиці Л. Українки, 57 в с. Буянів Жидачівського району Львівської області, що належав померлому і є спадковим майном /а.с. 10/.

Таким чином, враховуючи, що позивачка оформити право власності на спадкове майно, в нотаріальному порядку не має можливості у зв'язку з відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину; відповідачка позовні вимоги визнала та проти задоволення позову не заперечує, що не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб; будь-яких інших спадкоємців, які б претендували на спірне майно, судом не встановлено, а тому враховуючи наведене, зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, суд вважає позов обґрунтованим, підставним та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 223, 229, 247, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

позов задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на житловий будинок з погосподарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по вулиці Л.Українки, 57 в с. Буянів Жидачівського району Львівської області, загальною площею 88,2 кв.м., (житлова 35,9 кв.м.), який згідно технічного паспорта складається з: житловий будинок позначений у технічному паспорті літерою «А-1», сходи а/, прибудова а, підвал апд, Сарай В, Сарай Д, Сарай Е, Літня кухня Ж, огорожа 1, колонка к, в порядку спадкування за законом після смерті її батька, ОСОБА_4, який помер 12 листопада 2009 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Львівської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення, а вразі проголошення лише вступної та резолютивної частин або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

СУДДЯ І.І. Ціпивко