Справа № 2-564/12
У Х В А Л А

Іменем України

11 квітня 2018 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Галась І.А.

за участю секретаря - Дмитрієвої А.А.

у відсутності сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві заяву ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню по цивільній справі за позовом ОСОБА_7, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, приватного підприємства «Мегаполіс» в особі директора ОСОБА_7 до ОСОБА_1 про захист честі та гідності фізичної особи, ділової репутації фізичної та юридичної особи, відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

В провадження судді Деснянського районного суду м. Києва надійшла заява ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Вимоги заяви обґрунтовані тим, що постановою про повернення виконавчого документа стягувачеві від 09.04.2015 р. у виконавчому провадженні №37272434 повернуто стягувачеві виконавчий лист № 2-564/12, виданий 18.03.2013 р. на підставі. 2 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження».

Також заявник в своїй заяві зазначає, що станом на 14.09.2016 року стягувач не подав повторно виконавчий лист, тобто, пропустив строки для його подання, а тому є підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

На підставі викладеного, просить суд визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню по цивільній справі за позовом ОСОБА_7, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ПП «Мегаполіс» в особі директора ОСОБА_7 до ОСОБА_1 про захист честі та гідності фізичної особи, ділової репутації фізичної та юридичної особи, відшкодування моральної шкоди.

15 грудня 2017 року набули чинності зміни, внесені до Цивільного процесуального кодексу України Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017, № 2147-VIII, яким ЦПК України викладено в новій редакції.

Відповідно до Перехідних положень Цивільного процесуального Кодексу України в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Заяви і скарги, подані до набрання чинності цією редакцією Кодексу, провадження за якими не відкрито на момент набрання ним чинності, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

В судове засідання сторони не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлено своєчасно та належним, про причини неявки суду не повідомлено.

Згідно з частиною третьою статті 432 ЦПК України, неявка стягувача і боржника не є перешкодою для розгляду заяви.

Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Оглянувши матеріали цивільної справи № 2-564/12 за позовом ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_5, приватного підприємства «Мегаполіс» про захист честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної і юридичної особи та відшкодування моральної шкоди, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд у судовому засіданні встановив наступне.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 10 жовтня 2012 року позов ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_5, Приватного підприємства «Мегаполіс» в особі директора ОСОБА_7 задоволено частково. Відомості, поширені ОСОБА_1 в листах та об'явах з приводу того, що ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_5 являються шахраями, співучасниками у скоєнні злочинів, а ОСОБА_7 є керівником організованої злочинної групи, а також те, що ПП «Мегаполіс» складається із шахраїв та співучасників у скоєнні злочинів, - визнати такими, що не відповідають дійсності, порочать честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_5, як фізичних осіб, та ділову репутацію ПП «Мегаполіс», як юридичної особи. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_5 моральну шкоду в розмірі 500 грн. на кожного, на користь ПП «Мегаполіс» - 5000 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 судові витрати: на користь ОСОБА_7 - витрати по сплаті судового збору 1700 грн. та витрати на юридичну допомогу в розмірі 2500 грн., всього - 4200 грн., на користь ОСОБА_6 - витрати по сплаті судового збору в розмірі 1700 грн., на користь ОСОБА_4 - витрати по сплаті судового збору в розмірі 1700 грн., на користь ОСОБА_5 - витрати по сплаті судового збору в розмірі 1700 грн., на користь Приватного підприємства «Мегаполіс» - витрати по сплаті судового збору в розмірі 2500 грн.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 29.01.2013 року рішення Деснянського районного суду м. Києва від 10.10.2012 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12.06.2013 року ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 29.01.2013 року в частині розподілу судових витрат скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до Апеляційного суду м. Києва. У решті оскаржувані судові рішення залишено без змін.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 05.09.2013 року рішення Деснянського районного суду м. Києва від 10.10.2012 року скасовано в частині розподілу судових витрат.

Відповідно до ч. 6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративні правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Аналізуючи досліджені докази суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ст. 432_ЦПК України, виконавчий лист має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим Законом України "Про виконавче провадження". Суд, який видав виконавчий лист, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, та стягнути на користь боржника безпідставно одержане стягувачем за виконавчим листом.

Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов'язок боржника відсутній повністю чи частково у зв'язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Про виправлення помилки в виконавчому документі та визнання його таким, що не підлягає виконанню, суд постановляє ухвалу. Якщо стягнення за таким виконавчим документом уже відбулося повністю або частково, суд одночасно з вирішенням вказаних питань на вимогу боржника стягує на його користь безпідставно одержане стягувачем за виконавчим документом.

В інформаційному листі ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику розгляду судами процесуальних питань, пов'язаних із виконанням судових рішень у цивільних справах» від 25 вересня 2015 року» звернути увагу судів, що процесуальними підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню;видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа;помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред'явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред'явлення цього листа до виконання.

Вирішуючи питання щодо визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, суд вважає, що під іншими причинами, про які йдеться в частині другій статті 432 ЦПК України, слід розуміти не припинення обов'язку боржника, який підлягає виконанню, а є іншими причинами, наприклад, в апеляційному чи касаційному порядку скасовано чи змінено рішення суду, або ж у зв'язку з нововиявленими обставинами, а виконавчий лист ще не виконаний.

Наведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, можна поділити на дві групи: матеріально-правові та процесуально-правові.

Обов'язок боржника може припинятися з передбачених законом підстав. Підстави припинення цивільно-правових зобов'язань, зокрема, містить глава 50 розділу І книги пятої ЦК України.

Так, зобов'язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов'язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов'язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання.

Процесуальними підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред'явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред'явлення цього листа до виконання.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 49 Закону «Про виконавче провадження» (від 21.04.1999 року № 606-ХІV), скасування рішення суду, на підставі якого видано виконавчий документ, є самостійною підставою для закінчення виконавчого провадження. У зв'язку з цим у разі, якщо виконавчий лист вже пред'явлено до виконання, необхідності звертатися до суду із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, немає. Виконавче провадження в цьому випадку буде закінчене на підставі зазначеного.

Крім того, згідно з ч. 2 і ч. 3 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» у випадках, передбачених пунктами 1-6, 8, 11-13 частини першої цієї статті, виконавчий документ надсилається до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав. Про закінчення виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову з обов'язковим мотивуванням підстав її винесення, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копія постанови у триденний строк надсилається сторонам і може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Станом на час надходження до суду заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню та на час вирішення судом цієї заяви, до суду не надходив ні виконавчий лист з відміткою про його виконання, ні постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження.

До самої заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, також, не додано жодних конкретних правових доказів, які б свідчили про виконання боржником виконавчого документа та давали суду правові підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Посилання заявника на те, що стягувач повторно не пред'явив виконавчий лист до виконання, а тим самим пропустив строк для його подання не є підставою для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню та не є іншою причиною в контексті частини другоїх статті 432 ЦПК України.

А тому заява про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 432, 353, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню по цивільній справі за позовом ОСОБА_7, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, приватного підприємства «Мегаполіс» в особі директора ОСОБА_7 до ОСОБА_1 про захист честі та гідності фізичної особи, ділової репутації фізичної та юридичної особи, відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: