АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 544/1188/17 Номер провадження 22-ц/786/1044/18Головуючий у 1-й інстанції Ощинська Ю. О. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2018 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді : Обідіної О.І.

Суддів : Абрамова П.С., Прядкіної О.В.

Розглянула в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Пирятинського районного суду Полтавської області від 16 січня 2018 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И Л А :

В листопаді 2017 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, в якому просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № б/н від 14.06.2012 року в сумі 64888,13 грн., яка складається з заборгованості за кредитом - 1652,06 грн., заборгованості по процентам 55094,46 грн., заборгованості за пенею та комісією 4575,51 грн. та штрафів 500 грн. фіксована частина та 3066,10 грн. процентна складова. Також просив стягнути судові витрати 1600 грн.

Позов обґрунтований тим, що відповідач ухиляється від виконання зобовязань за кредитним договором, не сплачує кошти, в звязку з чим виникла вищезазначена заборгованість.

Заочним рішенням Пирятинського районного суду Полтавської області від 16 січня 2018 року позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" заборгованість за кредитним договором у сумі 60858,62 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" судовий збір за розгляд справи у сумі 1500,64 грн. та понесені судові витрати на публікацію оголошення в газеті «Зоря Полтавщини»в сумі 102, 60 грн.

Підставою для часткового задоволення позовних вимог стало встановлене судом отримання кредиту відповідачем на підставі заяви від 14.06.2012 року та не виконання взятих на себе зобовязань. Одночасно суд зменшив нараховану банком неустойку до розміру заборгованості по основному зобовязанню.

Ухвалою Пирятинського районного суду Полтавської області від 16 лютого 2018 року в задоволенні заяви ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати судове рішення в частині стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитом в сумі 55094,46 грн. та змінити в цій частині рішення, взявши розрахунок заборгованості в сумі 2723,79 грн.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до висновку про її часткове задоволення.

Згідно п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п.п.3,4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За змістом ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Звертаючись до суду з позовом про стягнення заборгованості ПАТ «КБ «Приватбанк» обґрунтовував свої вимоги тим, що 14.06.2012 року між банком та ОСОБА_3, на підставі анкети-заяви про приєднання до умов та правилам надання банківських послуг в Приватбанку, було укладено договір б/н, згідно умов якого відповідач отримала кредит в сумі 1700 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

При цьому банк надав до суду завірену копію анкети-заяви, витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», витяг з умов та правил надання банківських послуг, клопотання про розгляд справи без участі банку, в якій не заперечував проти заочного розгляду справи.

З наданих суду документів лише анкета-заява містить підпис відповідача, інші документи являються інформаційними та компютерно - роздрукованими.

Перевіривши матеріли справи колегія суддів приходить до висновку про відмову в задоволенні позову з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За змістом статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказуванню. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановлення при ухваленні судового рішення.

В даному випадку предметом доказування є існування між сторонами кредитних правовідносин, порушення зобовязань по яким допустила відповідач як позичальник.

В доведення факту укладання кредитного договору та надання ОСОБА_3 кредитних коштів шляхом отримання картки «Універсальна» банк надав ксерокопію анкети-заяви (а.с. 6).

Надаючи правову оцінку зазначеному доказу, колегія суддів прийшла до переконання про те, що останній не свідчить про отримання відповідачем саме кредитних коштів.

Так із змісту вказаної заяви-анкети вбачається, що, ознайомившись з умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами банку, ОСОБА_3 виявила бажання оформити на своє імя ощадкнижку (депозит), про що і зазначила у відповідній графі договору.

Інших доказів, які б свідчили про укладання саме кредитного договору та отримання на його виконання відповідної платіжної картки з кредитним лімітом матеріали справи не містять.

Усунути розбіжності і пояснити суду яким чином був оформлений кредит, в судових засіданнях не представилось можливим, оскільки представник банку подав заяву з проханням здійснювати розгляд справи без участі їх представника.

Таким чином, як в суді першої інстанції, так і під час розгляду справи в апеляційній інстанції представники позивача участі в судових засіданнях не приймали.

За змістом ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

В даному випадку, колегія суддів зазначає, що наявних, належних та допустимих доказів, які-б дійсно свідчили про те, що відповідач отримала картку «Універсальна» згідно до договору, на який посилається позивач як на підставу заявлених вимог - матеріали справи не містять.

При цьому всі інші додатки до позовної заяви - розрахунок заборгованості за договором від 14.06.2012 року, витяги з тарифів та роздруковані Правила надання банківських послуг, самі по собі не доводять факт укладання саме кредитного договору на підставі заяви-анкети, оскільки клієнт оформила на своє імя ощадкнижку.

Крім того, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, в якій апелянт фактично не заперечує отримання платіжної картки та користування кредитними коштами, колегія суддів зазначає, що вказані твердження свідчать про можливе існування інших договорів на підставі заяви -анкети ОСОБА_3 та отримання на цій підставі кредитних карток, але в будь-якому разі не спростовують зміст самого договору від 14.06.2012 року, з якого не вбачається отримання останньою будь-яких платіжних карток.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку про недоведеність позивачем своїх позовних вимог, що є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

На вказані обставини суд першої інстанції належної уваги не звернув, не пересвідчився в доведеності позивачем заявлених вимог, не дав правової оцінки доказу - наданій позивачем заяві-анкеті, тому прийшов до передчасного висновку про доведеність та обґрунтованість позову.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про скасування судового рішення та постановлення по справі нового рішення про відмову в задоволенні позову за недоведеністю.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.п.3,4, 382, 383, 384 ЦПК України колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішення Пирятинського районного суду Полтавської області від 16 січня 2018 року скасувати та ухвалити по справі нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 24 травня 2018 року.

Судді : (підписи)

З оригіналом згідно.

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області ОСОБА_1