Постанова

Іменем України

23 травня 2018 року

м. Київ

справа № 201/3966/16-ц

провадження № 61-4059 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Висоцької В. С., Лесько А. О., Пророка В. В. (суддя-доповідач), Фаловської І. М., Штелик С. П.

учасники справи:

позивач-ОСОБА_6,
відповідач-публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у складі судді Ткаченко Н. В. від 23 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області у складі суддів: Єлізаренко І. А., Калиновського А. Б., Демченко Е. Л., від 28 липня 2016 року.

Встановив:

У березні 2016 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») про визнання договору поруки недійсним.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 16 березня 2005 року між ним та закритим акціонерним товариством комерційного банку «ПриватБанк» (далі - ЗАТ КБ «ПриватБанк» )(правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк») нібито укладено договір поруки від 16 березня 2005 року № ДП 1-170мн/05, як забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором від 16 березня 2005 року, укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю машино-тракторною станцією «Поляна». Згідно почеркознавчого висновку від 12 лютого 2015 року № 1-12/02 виконаного Українським центром судових експертиз: підпис від імені ОСОБА_6, зображення якого міститься в графі «поручитель» договору поруки від 16 березня 2005 року № ДП 1-170мн/05 виконаний не ОСОБА_6, а іншою особою з наслідуванням справжнього підпису ОСОБА_6 Виходячи з викладеного, позивач вважає, що договір поруки від 16 березня 2005 року № ДП 1-170мн/05 не відповідає вимогам закону, оскільки не підписувався ним (як поручителем) та був укладений іншою особою від його імені поза межами його власного волевиявлення, тому має бути визнаний недійсним з моменту його укладення.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23 травня 2016 року позов задоволено; визнано недійсним договір поруки укладений 16 березня 2005 року № ДП 1-170мн/05 між ОСОБА_6 та ПАТ КБ «ПриватБанк»; стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_6 551,20 грн в рахунок компенсації понесених позивачем у справі судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що підпис від імені ОСОБА_6 на договорі поруки від 16 березня 2005 року, виконаний іншою особою з наслідуванням його підпису, що встановлено експертизою, тому позов підлягає задоволенню.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 липня 2016 року рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23 травня 2016 року залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції повно та всебічно з'ясував обставини справи, дав їм належну правову оцінку, тому рішення суду першої інстанції відповідає вимогам чинного законодавства і підстав для його скасування немає.

У касаційній скарзі, поданій у серпні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 липня 2016 року і ухвалити у справі нове рішення суду про направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Обґрунтовуючи вимоги касаційної скарги, позивач посилається на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Правом на подачу відзиву (заперечень) на касаційну скаргу учасники справи не скористалися.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 червня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до підпункту 4 пункту першого розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

26 січня 2018 року справу передано на розгляд Верховного Суду.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до положень статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 вказаної частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

До спірних правовідносин підлягають застосуванню такі норми права.

Згідно із статтями 546, 547 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) виконання зобов'язання може забезпечуватись порукою. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі.

Відповідно до статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватись виконання зобов'язання частково або в повному обсязі. Поручителем може бути одна або кілька осіб.

У статті 554 ЦК України зазначено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно частини 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно із статтею 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статтею 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Судами встановлено, що 16 березня 2005 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та Сільськогосподарським товариством машино-тракторною станцією «Поляна» (далі - СТМТС «Поляна») укладено кредитний договір № 170мн/05, згідно умов якого СТМТС «Поляна» надано кредит у вигляді поновлювальної кредитної лінії з загальним лімітом 1 900 000,00 грн з терміном погашення згідно графіка зменшення поточного ліміту із сплатою відсоткової ставки у розмірі 21 % річних.

В матеріалах справи міститься копія договору поруки № ДП 1-170мн/05, який нібито 16 березня 2005 року укладено між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_6 в забезпечення виконання зобов'язань СТМТС «Поляна» за кредитним договором № 170мн/05 від 16 березня 2005 року.

Відповідно до висновку № 1-12/02 почеркознавчого дослідження від 12 лютого 2015 року, виконаного спеціалістом Українського центру судових експертиз ОСОБА_7, підпис від імені ОСОБА_6, зображення якого міститься в графі «поручитель» в електрофотографічній копії договору поруки № ДП 1-170мн/05 від 16 березня 2005 року, виконаний не ОСОБА_6, а іншою особою з наслідуванням справжньому підпису ОСОБА_6

За таких обставин суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правильного висновку про задоволення позову та визнання договору поруки недійсним, оскільки підпис від імені ОСОБА_6, що міститься на договорі поруки № ДП 1-170мн/05 від 16 березня 2005 року, виконаний не ОСОБА_6, а іншою особою з наслідуванням справжньому підпису ОСОБА_6

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» посилається на те, що суди помилково дійшли висновку про те, що підпис від імені ОСОБА_6, вчинено іншою особою. Однак суди належним чином оцінили наявні в матеріалах справи докази, та дійшли висновку про визнання договору поруки недійсним, оскільки підпис у договорі поруки вчинено не позивачем, а іншою особою. Від відповідача не надходило клопотання про призначення іншої судової почеркознавчої експертизи.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують та фактично зводяться до переоцінки доказів, що згідно зі статтею 400 ЦПК України на стадії перегляду справи у касаційному порядку не передбачено.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суди першої та апеляційної інстанцій правильно встановили характер правовідносин між сторонами у справі та обґрунтовано застосували норми статей 546, 547, 553, 554, 626, 629, 638 Цивільного кодексу України, що регулюють спірні правовідносини, а тому наявні підстави для залишення касаційної скарги без задоволення, а судових рішень без змін.

Враховуючи, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій слід залишити без змін, а скаргу без задоволення, суд касаційної інстанції немає підстав для зміни розподілу судових витрат судами попередніх інстанцій. Судовий збір за подання касаційної скарги слід покласти на особу, яка подала касаційну скаргу. Сторонами не заявлено до відшкодування судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 419 та підпунктом 4 пункту 1 розділу ХIII «Перехідні положення» ЦПК України,

Постановив:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 липня 2016 року залишити без змін.

Судовий збір за подання касаційних скарг покласти на публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк».

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. С. Висоцька

А.О. Лесько

В.В. Пророк

І.М. Фаловська

С.П. Штелик