Постанова

Іменем України

16 травня 2018 року

м. Київ

справа № 667/4374/15-ц

провадження № 61-9276св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Коротуна В. М., Крата В. І. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - виконавчий комітет Херсонської міської ради,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу виконавчого комітету Херсонської міської ради, яка підписана представником Токузан Сюзанною Жаківною, на рішення апеляційного суду Херсонської області від 21 вересня 2016 року у складі суддів: Радченка С. В., Вербицької Л. І., Колісниченко А. Г.,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання права користування житловим приміщенням, зобов'язання укласти договір найму.

Позовна заява мотивована тим, що з 2008 року постійно проживає у квартирі АДРЕСА_1, вселився у вказану квартиру він як член сім'ї наймача ОСОБА_3, який є його братом, та проживав з останнім однією сім'єю. Мав реєстрацію у м. Донецьку, оскільки це було вимогою роботодавця, іншого житла не має, що також підтверджується взяттям його на облік як тимчасово переміщеної особи. Після смерті брата ОСОБА_3, позивач звернувся до відповідача для укладення з ним договору найму житлового приміщення, але йому було відмовлено. Просив визнати за ним право на користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 та зобов'язати виконавчий комітет Херсонської міської ради укласти з ним договір найму спірного житлового приміщення.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 13 липня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що позивачем не доведено факту набуття права користування спірною квартирою, проживання однією сім'єю з наймачем, ведення спільного з ним господарства.

Рішенням апеляційного суду Херсонської області від 21 вересня 2016 року рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 13 липня 2016 року скасовано, позов задоволено. Визнано за ОСОБА_1 право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_1 та зобов'язано виконавчий комітет Херсонської міської ради укласти з ним договір найму вказаного житлового приміщення.

Рішення суду мотивовано тим, що наявні підстави передбачені статтями 61, 64, 65 Житлового кодексу РСР України, оскільки ОСОБА_1 вселився до спірного помешкання як член сім'ї у 2008 році за усною згодою померлого ОСОБА_3 на правах члена сім'ї.

У касаційній скарзі, поданій у жовтні 2016 року представником виконавчого комітету Херсонської міської ради - ОСОБА_2, просить скасувати рішення апеляційного суду Херсонської області від 21 вересня 2016 року та залишити в силі рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 13 липня 2016 року.

Касаційна скарга мотивована тим, що тимчасове приживання особи в житловому приміщенні не дає права цій особі визнавати за собою право користування житловим приміщенням.

У січні 2017 року ОСОБА_1, подав відзив на касаційну скаргу, який підписаний представником ОСОБА_5, в якому вказував, що після смерті наймача він звертався до виконавчого комітету Херсонської міської ради щодо укладення договору найму, але отримав відмову. Крім того, ОСОБА_3, як головний квартиронаймач, надав усну згоду на вселення ОСОБА_1, як члена сім'ї.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 жовтня 2016 року відкрито касаційне провадження у справі.

У статті 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України справа передана до Касаційного цивільного суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Ухвалою Верховного Суду від 01 березня 2018 року справа призначена до судового розгляду.

Колегія суддів приймає аргументи, які викладені у касаційній скарзі, з таких мотивів.

Відповідно до частин першої та другої статті 64 Житлового кодексу Української РСР (далі - ЖК УРСР) члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом статті 65 ЖК УРСР наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. У такому випадку особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

У постанові Верховного Суду України від 11 липня 2012 року у справі № 6-60цс12 зроблено висновок, що у осіб, які вселилися до наймача, виникають усі права й обов'язки за договором найму жилого приміщення, якщо особи постійно проживали разом із наймачем і вели з ним спільне господарство та були визнані членами сім'ї наймача (частини перша та друга статті 64 ЖК УРСР). Крім того, особи, які вселилися до наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо особи вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача та якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням (стаття 65 ЖК УРСР). Під час вирішення спору про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, крім обставин щодо реєстрації цих осіб у спірному приміщенні, дотримання встановленого порядку при їх вселенні та наявності згоди на це всіх членів сім'ї наймача та обумовлення угодою між указаними особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням, й інші обставини справи, що мають значення для справи, а саме: чи було це приміщення постійним місцем проживання цих осіб, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання.

При розгляді справи суди встановили, що спірне житлове приміщення надавалося матері покійного ОСОБА_3, а згодом наймачем був сам ОСОБА_3 також встановлено, що позивач у спірному житловому приміщенні був зареєстрований як переміщена з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції з 10 грудня 2014 року до 10 червня 2015 року. Також суди встановили, що належних доказів на отримання письмової згоди померлого наймача житлового приміщення ОСОБА_3 на вселення ОСОБА_7 до спірної квартири, а також ведення спільного господарства, позивач не надав. Показаннями свідків підтверджено періодичне проживання позивача у спірному житловому приміщенні.

За таких обставин суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок, що позивачем не доведено факту набуття права на користування спірним жилим приміщенням, вселення до спільного житлового приміщення саме на умовах постійного проживання однією сім'єю з наймачем, ведення спільного господарства, і відмовив у задоволенні позову.

Доводи апеляційного суду на те, що відсутність письмової згоди не свідчить, що позивач не набув права користування жилим приміщенням, оскільки фактичними обставинами безспірно встановлено, що він вселився зі згоди наймача ОСОБА_3, проживав у цьому приміщенні, як член сім'ї, з братом вони були пов`язані спільним побутом та мали взаємні права та обов`язки, ОСОБА_3 за весь час не ставив питання щодо виселення брата, колегія суддів вважає безпідставними.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Доводи касаційної скарги дають підстав для висновку, що оскаржене рішення постановлене без додержання норм матеріального і процесуального права. У зв'язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити, оскаржене рішення скасувати і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу виконавчого комітету Херсонської міської ради, яка підписана представником Токузан СюзанноюЖаківною, задовольнити.

Рішення апеляційного суду Херсонської області від 21 вересня 2016 року скасувати.

Залишити в силі рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 13 липня 2016 року.

З моменту прийняття постанови рішення апеляційного суду Херсонської області від 21 вересня 2016 року втрачає законну силу і подальшому виконанню не підлягає.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: Н. О. Антоненко

В. І. Журавель

В. М. Коротун

В. І. Крат