РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«15» травня 2018 року м. Володимир-Волинський

Володимир-Волинський міський суд Волинської області в складі:

головуючої:судді ОСОБА_1

за участю секретаря: Оніщук О.Б.,

з участю позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Володимирі-Волинському цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Волиньгаз збут» про визнання договору про надання послуг населенню з газопостачання від 31.10.2015 року укладеним згідно протоколу розбіжностей від 31.10.2015 року, приєднаного до договору, зобов'язання відповідача укласти із споживачем договір про реструктуризацію заборгованості на підставі Закону України від 20 лютого 2003 року № 554-IV, який є чинним і досі,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернувся до Володимир-Волинського міського суду Волинської області із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Волиньгаз збут» , у якому просить визнати укладеним договір про надання послуг населенню з газопостачання від 31.10.2015 року з протоколом розбіжностей та зобовязати відповідача укласти з ним, як споживачем, договір про реструктуризацію заборгованості.

На обґрунтування позовних вимог позивач послався на наступні обставини. 31.10.2015 року між ним, як споживачем, був укладений трьохсторонній ОСОБА_4 договір про надання населенню послуг з газопостачання з постачальником ТзОВ «Волиньгаз збут» і газорозподільним підприємством ПАТ «Волиньгаз». Даний договір затверджений Постановою Кабінету Міністрів від 05.07.2006 року № 938 (в редакції Постанови Кабінету Міністрів від 02.03.2015 року № 74). На його думку, ОСОБА_4 договір є нормативно-правовим актом, який не відповідає Конституції України, оскільки п.14 містить правову колізію в частині погашення заборгованості на строк не більше 12 місяців, що не відповідає Закону України «Про реструктуризацію заборгованості з квартирної плати, плати за житлово-комунальні послуги, спожиті газ та електроенергію» № 554-IV від 20.02.2003 року (далі Закон № 554-IV від 20.02.2003 року), згідно якого заборгованість реструктуризується на термін до 60 місяців, залежно від суми боргу та рівня доходів громадян на дату реструктуризації. А тому, ним згаданий договір було підписано з долученням до нього протоколу розбіжностей. Відповідач безпідставно відмовився від підписання даного протоколу, запропонувавши йому звернутись до суду для вирішення переддоговірного спору. За опалювальні періоди з 2016 по 2018 роки в нього утворилась прострочена заборгованість, яка станом на 19.03.2018 року становить 6058, 18 гривень, яку він не має змоги своєчасно погасити у звязку з неплатоспроможністю, а відповідач відмовляється реструктуризувати на термін до 60 місяців.

Ухвалою судді від 30.03.2018 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Підготовче судове засідання призначено на 19.04.2018 року.

13.04.2018 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву в якому відповідач позов не визнав.

18.04.2018 року позивачем подано відповідь на відзив на яку 03.05.2018 року відповідачем подано заперечення.

Ухвалою Володимир-Волинського міського суду від 19.04.2018 року підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду по суті на 15.05.2018 року.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 підтримав свої вимоги в повному обсязі посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Вважає, що зазначений ОСОБА_4 договір, укладений з відповідачем про надання послуг з газопостачання залишається чинним, його пропозиції, викладені в протоколі розбіжностей, не змінюють його істотних умов. На думку позивача, дія Закону № 554-IV від 20.02.2003 року поширюється на реструктуризацію заборгованості, яка виникла після набрання ним чинності, оскільки на його підставі створені місцеві постійно діючі комісії з реструктуризації по оплаті житлово-комунальних послуг.

Представник відповідача ОСОБА_3, в судовому засіданні позов не визнав, суду пояснив, що дійсно 31.10.2015 року між ними як постачальниками послуг з газопостачання було укладено з позивачем ОСОБА_4 договір про надання населенню послуг з газопостачання, який останнім було підписано з протоколом розбіжностей. Даний протокол розбіжностей ними відхилено, оскільки умови ОСОБА_4 договору є обовязковими для сторін договору, які не мають права відступити від їх положень і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Крім того, урядова Постанова, якою затверджувались умови спірного ОСОБА_4 договору втратила чинність у звязку з прийняттям «Правил постачання природного газу» затвердженими Постановою НКРЕКП № 2496 від 30.09.2015 року, зареєстрованою в Міністерстві юстиції 06.11.2015 року № 1382/27827, згідно якого постачання природнього газу здійснюється за договором, який має відповідати типовому договору постачання природнього газу побутовим споживачам, затвердженого Регулятором, які є однаковими для всіх побутових споживачів України. Вважає, що пропозиція позивача, викладена в п.14 ОСОБА_4 договору від 31.10.2015 року є істотною зміною умов договору, оскільки впливає на порядок та терміни проведення розрахунків. Вимоги заявника щодо визнання протоколу розбіжностей до договору в попередній редакції, який є нечинним на даний час, є необґрунтованими та незаконними. Просить в позові відмовити.

Суд, заслухавши пояснення учасників судового процесу, свідка, дослідивши матеріали цивільної справи, з'ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та їх заперечення, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом позивач є споживачем послуг з газопостачання, яке надає ТОВ «Волиньгаз збут».

31 жовтня 2015 року між ТОВ «Волиньгаз збут», як постачальником, ПАТ «Волиньгаз» як газорозподільним підприємством, та ОСОБА_2, як споживачем, було укладено ОСОБА_4 договір про надання населенню послуг з газопостачання, який позивачем було підписано з протоколом розбіжностей до п. 14 даного договору.

В протоколі розбіжностей споживач пропонував п. 13 договору, яким було передбачено, що : «У разі порушення споживачем строків оплати за цим договором споживач сплачує за вимогою постачальника пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу» вилучити, а п. 14, яким було передбачено, що в разі виникнення у споживача заборгованості з оплати вартості послуг з газопостачання споживач повинен звернутися до постачальника із заявою про складення графіка погашення заборгованості на строк не більше 12 місяців та за вимогою постачальника подати довідки, що підтверджують неплатоспроможність споживача. Графік погашення заборгованості оформляються додатком до цього договору або окремим договором про реструктуризацію заборгованості». - змінити і викласти його у наступній редакції: « У разі виникнення у споживача заборгованості з оплати вартості послуг з газопостачання постачальник і газорозподільне підприємство зобов'язані укласти Договір про реструктуризацію цієї заборгованості на підставі нижче згаданого. Відповідно до статті 1 Закону України «Про реструктуризацію заборгованості за надані послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій і комунальні послуги, що утворилися станом на 01 грудня 2006 року» (із змінами від 17.05.2011 року) заборгованість реструктуризується у порядку,визначеному Законом України від 20 лютого 2003 року «554-IV «Про реструктуризацію заборгованості за квартирну плату за житлово-комунальні, спожиті газ та електроенергію» і проводиться на строк 60 місяців залежно від суми заборгованості та від рівня сукупного доходу сім'ї на дату реструктуризації.

Відповідачем зазначений протокол розбіжностей було відхилено.

Листом за вих. № 1-2/18 від 26.11.2015 року на звернення позивача від 16.11.2015 року повторно проінформовано, що договір між ними укладався на умовах ОСОБА_4 договору про надання населенню послуг з газопостачання, затвердженого Постановою КМУ від 05.07.2006 року № 938 ( в редакції Постанови КМУ від 02.03.2015 року № 74).

Позивач підтвердив що дійсно його пропозиція щодо врахування протоколу розбіжностей до типового договору була відхилена.

Жодна з сторін за вирішенням переддоговірного спору до суду не зверталась.

Судом встановлено, що в листопаді 2017 року в позивача виникла заборгованість по оплаті послуг з газопостачання в сумі 6575,22 грн, яку позивач визнає частково.

Позивачем в березні 2018 року було направлено Володимир-Волинському відділу реалізації ТзОВ «Волиньгаз збут» заяву з пропозицією укласти з ним договір про реструктуризацію вищезгаданої заборгованості. В даній заяві позивач зазначив, що в разі незаконної відмови у задоволенні даної заяви, він буде звертатись до суду про визнання ОСОБА_4 договору від 31.10.2015 року прийнятим на підставі протоколу розбіжностей, оскільки строк позовної давності минає 31.10.2018 року.

Листом «Волиньгаз збут» від 13.04.2018 року позивача було проінформовано, що відносини між споживачем та постачальником регулюються «Правилами постачання природного газу», згідно яких за домовленістю сторін може бути укладений графік погашення заборгованості на строк не більше 12 місяців та запропоновано з цього приводу звернутись до постачальника газу ТОВ «Волиньгаз збут».

Закон України «Про житлово-комунальні послуги» визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг, крім цього Закону, базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг.

ЦК України у ст.ст.3, 6, 203, 626, 627 визначає загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору та формулює загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).

Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.208 ЦК України правочин між фізичною і юридичною особами належить вчиняти у письмовій формі, за виключенням випадків, передбачених ч.1 ст.206 цього Кодексу.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч.1 ст.638 ЦК України). Інші випадки визнання договору укладеним зазначені у ст.ст. 642, 643 ЦК України.

Частина 1ст. 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Розкриваючи зміст засади свободи договору у ст.ст 6,627 ЦК України визначає, що свобода договору полягає в праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, виборі контрагентів та погодженні умов договору.

Закріпивши принцип свободи договору, ЦК України разом з тим визначив, що свобода договору не є безмежною, оскільки відповідно до абз.2 ч.3 ст.6 та ст.627 цього Кодексу при укладенні договору, виборі контрагентів, визначенні умов договору сторони не можуть діяти всупереч положенням цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства.

Зазначені положення узгоджуються з нормами ч.1 ст.203, ч.1 ст.215 ЦК України, відповідно до яких підставою недійсності правочинів є суперечність їх актам цивільного законодавства.

Водночас ч.1 ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Статті 20,21 цього Закону визначають обов'язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг.

Пунктом 1 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачений обов'язок споживача укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Цей обов'язок відповідає зустрічному обов'язку виконавця, визначеному п.3 ч.2 ст.21 цього Закону, підготувати та укласти зі споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Форма та зміст (умови) типового договору затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 05.07.2006 року № 938 «Про затвердження типового договору про надання послуг з газопостачання» ( в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 22.02.2012 року №119 ).

З аналізу змісту ч 3ст. 6, ч.1 ст.630 ЦК України, ст.ст.19 - 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», постанови № 938 убачається, що умови типового договору, що набули юридично обов'язкового значення в силу актів цивільного законодавства, є обов'язковими для сторін договору, які не мають права відступити від їх положень і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Таким чином, укладення договору на надання житлово-комунальних послуг є обов'язком споживача за умови, якщо запропонований виконавцем послуг договір відповідає типовому договору. Відмова споживача послуг від укладення договору в такому разі суперечить вимогам ч.3 ст.6, ст.ст.627,630 ЦК України та ст.ст.19,20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»

Крім того, договір про користування послугами газопостачання є за своєю суттю договором приєднання, умови якого встановлені ОСОБА_4 договором про надання населенню послуг з газопостачання. А тому, відповідно до вимог ч. 1 ст. 634 ЦК України він може бути укладеним лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Запропонований ПАТ «Волиньгаз» позивачу договір про надання населенню послуг з газопостачання відповідає умовам ОСОБА_4 договору в повному обсязі. В той час, як запропонований позивачем договір з урахуванням протоколу розбіжностей, не відповідає вимогам ОСОБА_4 договору, значно звужує права виконавця послуг, та фактично унеможливлює дотримання газопостачальною організацією можливості постачання споживачу природного газу безперервно з дотриманням Правил надання населенню послуг з газопостачання.

Посилання позивача на те, що п. 14 зазначеного договору суперечить Закону № 554-IV від 20.02.2003 року не заслуговують на увагу, з огляду на наступне.

Ст. 1 Закону № 554-IV від 20.02.2003 року визначено, що заборгованість квартирної плати (плати за утримання житла) та плати за комунальні послуги (водо-, тепло-, газопостачання, послуги водовідведення, електроенергія, вивезення побутового сміття та рідких нечистот) (далі - житлово-комунальні послуги) наймачів жилих приміщень та власників жилих будинків або квартир (далі - громадяни), яка склалася на дату набрання чинності цим Законом перед надавачами житлово-комунальних послуг, реструктуризується на термін до 60 місяців залежно від суми боргу та рівня доходів громадян на дату реструктуризації

Таким чином, даним Законом було передбачено реструктуризацію заборгованості за житлово-комунальні послуги, яка склалась на дату набрання чинності цим Законом, тобто станом на 01.07.2003 року.

На час укладення ОСОБА_4 договору позивач заборгованості по оплаті послуг газопостачання не мав.

Про дію даного Закону в частині реструктуризації заборгованості терміном до 60-ти місяців не може свідчити і проект Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про реструктуризацію заборгованості з квартирної плати, плати за житлово-комунальні послуги, спожиті газ та електроенергію», на який посилається позивач, оскільки він є неприйнятим та в ньому пропонується реструктуризація заборгованості шляхом розстрочення її сплати строком до 60-ти місяців, яка склалася на 01 січня 2017 року.

Щодо посилання позивача про те, що на даний час між сторонами продовжують існувати договірні відносини на підставі ОСОБА_4 договору від 31.10.2015 року судом враховуються наступні обставини.

Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.03.2015 року № 2496, затверджені «Правила постачання природного газу» ( далі Правила).

Відповідно до зазначених Правил постачання природного газу побутовому споживачу здійснюється на підставі договору, що укладається між ним та постачальником на умовах типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого Регулятором, які є однаковими для всіх побутових споживачів України. За договором постачання природного газу постачальник зобов'язаний поставити побутовому споживачу природний газ у необхідних для нього обємах (обсягах), а побутовий споживач зобов'язаний своєчасно оплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені договором. Договір постачання природного газу побутовим споживачам укладається з урахуваннямстатей 633, 634, 641 та 642 Цивільного кодексу України шляхом заявочного приєднання побутового споживача до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам, що розміщений на офіційному веб-сайті Регулятора та постачальника і не потребує двостороннього підписання письмової форми договору. На письмову вимогу побутового споживача постачальник зобов'язаний протягом десяти робочих днів з дати отримання такого письмового звернення безкоштовно надати побутовому споживачу підписану уповноваженою особою постачальника письмову форму договору постачання природного газу побутовим споживачам (п.2).

Для забезпечення приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам усіх діючих побутових споживачів, об'єкти яких знаходяться в межах закріпленої території постачальника із спеціальними обов'язками, останній в установленому порядку надсилає кожному побутовому споживачу заяву-приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам з персоніфікованими даними щодо споживача та його обєкта за формою, встановленою додатком 1 до ОСОБА_4 договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 2500, разом із супровідним листом за формою, встановленою додатком 2 до ОСОБА_4 договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 2500. За відсутності зауважень до персоніфікованих даних у заяві-приєднанні та її змісту побутовий споживач зобовязаний підписати заяву-приєднання та повернути один її примірник постачальнику. Якщо споживач не повернув постачальнику заяву-приєднання, фактом згоди споживача про приєднання до умов договору (акцептування заяви-приєднання) є сплачений споживачем рахунок (квитанція) постачальника за поставлений природний газ, а щодо постачальника із спеціальними обовязками - і факт фактичного споживання природного газу після офіційного опублікування договору таким постачальником відповідно до вимог цих Правил, що має підтверджуватися документально, за умови, що у споживача відсутній інший діючий постачальник. У разі незгоди споживача укладати договір з постачальником із спеціальними обовязками та за відсутності укладеного в установленому порядку договору постачання природного газу з іншим постачальником споживач не має права споживати природний газ із газорозподільної системи та має подати до Оператора ГРМ письмову заяву про припинення розподілу природного газу на його обєкт (п.4).

ОСОБА_4 договір постачання природного газу побутовим споживачам затверджений постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 2500.

В пункті 1.3 вказаного ОСОБА_4 договору зазначено, що цей Договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимогстатей 633,634,641,642 Цивільного кодексу України на невизначений строк шляхом приєднання Споживача до умов цього Договору. Фактом згоди Споживача про приєднання до умов цього Договору є отримання Постачальником поданої Споживачем заяви-приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам (далі - заява-приєднання) за формою, встановленою у додатку 1 до цього Договору, та/або сплачений Споживачем рахунок (квитанція) Постачальника за поставлений природний газ, а щодо постачальника, на якого в установленому чинним законодавством порядку покладені спеціальні обов»язки з постачання природного газу побутовим споживачам, - факт споживання природного газу відповідно до вимог Правил постачаннята за умови, що у Споживача відсутній інший діючий постачальник (для забезпечення приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам усіх діючих побутових споживачів, обєкти яких знаходяться в межах закріпленої території постачальника із спеціальними обовязками, останній в установленому порядку надсилає кожному побутовому споживачу заяву-приєднання разом із супровідним листом за формою, встановленою у додатку 2 до цього Договору).

Пунктом 11.8 вищезазначеного ОСОБА_4 договору, усі повідомлення за цим Договором вважаються зробленими належним чином у разі, якщо вони здійснені в письмовій формі та надіслані рекомендованим листом, вручені кур»єром або особисто за зазначеними в цьому Договорі адресами Сторін. Датою отримання таких повідомлень буде вважатися дата їх особистого вручення або дата поштового штемпеля відділу зв'язку за місцезнаходженням одержувача.

Відповідачем не надано доказів надіслання заяви-приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим позивачу та доказів отримання такої заяви позивачем згідно до вимог п.11.8 ОСОБА_4 договору постачання природного газу побутовим споживачам.

Разом з тим, квитанціями Ощадбанку довідкою про фінансовий стан рахунку абонента НОМЕР_1 (ОСОБА_2Ф.) стверджується, що протягом липня 2015 року - квітня 2018 року позивач щомісячно проводив оплату послуг газопостачання.

З пояснень позивача вбачається, що він особисто передавав показання свого лічильника постачальнику газу.

Представник відповідача пояснив, що сума до оплати зазначалась в квитанціях, направлених позивачу з врахуванням суми субсидій.

Позивач не заперечив, щомісячну оплату послуг з газопостачання відповідно до наданих рахунків.

Таким чином, сплата споживачем рахунків (квитанцій) за поставлений природній газ відповідно до ОСОБА_4 договору є фактом згоди про приєднання до умов цього Договору.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 442 від 13.07.2016 року «Про визнання такими, що втратили чинність деяких Постанови Кабінету Міністрів України», Постанова КМУ від 09.12.1999 року № 2246 «Про затвердження правил надання населенню послуг з газопостачання» та Постанова КМУ від 05.07.2006 року № 938 «Про затвердження ОСОБА_4 договору про надання населенню послуг з газопостачання та внесення змін до Постанови КМУ від 09.12.1999 року № 2246 втратили чинність.

А тому суд вважає, що чинність втратив і ОСОБА_4 договір про надання послуг з газопостачання від 31.10.2015 року, укладений між сторонами.

Щодо вимоги позивача про зобовязання відповідача укласти з ним договір про реструктуризацію заборгованості за надані послуги з газопостачання в сумі 6058, 18 грн., яка ним визнається частково, на підставі Закону України від 20.02.2003 року № 554-IV, суд вважає її безпідставною, оскільки зазначеним Законом передбачалось реструктуризація заборгованості на термін до 60 місяців залежно від суми боргу та рівня доходів громадян на дату реструктуризації, виходячи з заборгованості житлово-комунальних послуг, яка склалася на дату набрання чинності цим Законом, тобто 01.07.2003 року.

Згадана заборгованість виникла в позивача в січні 2018 року, коли було здійснено контрольне зняття показників приладу обліку контролером газового господарства.

Крім того, п. 15 Розділу ІІІ Правил постачання природнього газу у разі виникнення у споживача заборгованості за договором постачання природного газу за домовленістю сторін (постачальника та споживача) може бути укладений графік погашення заборгованості, який оформлюється додатком до договору або окремим договором про реструктуризацію заборгованості.

Одночасно , п. 4.10 Постанови № 2500 передбачено, що у разі виникнення у споживача заборгованості з оплати вартості послуг з газопостачання споживач повинен звернутися до постачальника із заявою про складення графіка погашення заборгованості на строк не більше 12 місяців та за вимогою постачальника подати довідки, що підтверджують неплатоспроможність споживача.

З викладеного вище вбачається, що діючим законодавством України передбачено право , а не обовязок газопостачального підприємства при наданні реструктуризації заборгованості споживачам. Окрім того, реструктуризація заборгованості можлива лише у разі неплатоспроможності споживача сплачувати за послуги газопостачання, за умови чіткого виконання споживачем вимог договору постачання газу побутовими споживачами.

Відповідно до пункту 20 розділу ІІ Правил постачання природного газу, затверджених Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 2496 від 30.09.2015 року споживач зобовязується своєчасно та в повному обсязі сплачувати за поставлений природній газ на умовах, визначених договорами.

Виходячи із загальних засад цивільного законодавства та судочинства, суд не вбачає порушення відповідачем прав позивача, як споживача, при укладенні ОСОБА_4 договору про надання йому послуг з газопостачання від 31 жовтня 2015 року.

Безпідставною є також його вимога щодо зобов'язання відповідача укласти з ним договір про реструктуризацію заборгованості в сумі 6058, 18 гривень.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 89, 141, 197, 259, 265, 268, 273 Цивільно-процесуального кодексу України, на підставі ст.ст.3, 6, 203, 626, 627, 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України, ст.ст. 19-21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Закону України «Про реструктуризацію заборгованості з квартирної плати, плати за житлово-комунальні послуги, спожиті газ та електроенергію» № 554-IV від 20.02.2003 року, суд,-

У Х В А Л И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Волиньгаз збут» про визнання ОСОБА_4 договору про надання населенню послуг з газопостачання від 31.10.2015 року укладеним на умовах протоколу розбіжностей споживача, приєднаного до згаданого договору та зобов'язання відповідача укласти із споживачем договір про реструктуризацію заборгованості в сумі 6058, 18 грн. за надані послуги з газопостачання в 2016-2017 роках на підставі Закону України від 20 лютого 2003 року № 554-IV відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

В разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду .

Повне судове рішення складено 22 травня 2018 року.

Головуюча /-/ підпис

Згідно з оригіналом

Суддя Н.В. Пікула