Яготинський районний суд Київської області
Справа № 382/998/17
РІШЕННЯ

Іменем України

15 травня 2018 року Яготинський районний суд Київської області у складі:

Головуючого судді Литвин Л.І.

при секретарі Чемерис С.О.

за участю адвоката ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Яготин справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зобов'язання витребувати звіт та перелік автозапчастин,

ВСТАНОВИВ:

В позові до суду позивачка в врахуванням уточнення, вказала, що 12 квітня 2014 року ОСОБА_2 (позивач) та ОСОБА_3 (відповідач) склали розписку, за умовами якої відповідач взяв на реалізацію у позивача до 12 квітня 2015 року автозапчастини на загальну суму 36 000, 00 грн. За вказаний період відповідач виплатив позивачу суму в розмірі 18500, 00 грн. Між сторонами неодноразово вирішували спори у судовому порядку про стягнення коштів. В ході розгляду спору також підлягало зясуванню питання правової природи зобовязань, що існують між сторонами спору, оскільки розписка, на підставі якої виникли зобовязання у сторін містила зобовязання, які сторони правочину тлумачили по різному. Правова позиція відповідача, на момент розгляду спорів у судовому порядку, полягала у тому, що автозапчастини, що були предметом розписки він «взяв на реалізацію», що, на його думку, не передбачає грошового розрахунку у термін, що вказаний у розписці за наявності у нього частини нереалізованих ним запчастин. Вважає, що розписка від 12 квітня 2015 року містить ознаки договору доручення, який укладений між відповідачем та позивачем, яка є кінцевим отримувачем грошових коштів від реалізованого товару, який був переданиий відповідачу під реалізацію.

Як вбачається з тексту розписки між сторонами, плата за послуги з реалізації запчастин не встановлювалася, так як такою платою було право відповідача визначати ціну продажу автозапчастин на власний розсуд, що передбачало його комерційну вигоду від надання позивачеві вказаних послуг по реалізації автозапчастин. Позивач вважає, що строк дії договору про надання послуг, який викладений у розписці визначено до 12 квітня 2015 року після настання якого сторони, що склали розписку зобовязані виконати всі зобовязання, що передбачені домовленістю. Починаючи з 12 квітня 2015 року і до цього часу відповідач не надав позивачу звіту про перелік запчастин, що були ним реалізовані на виконання умов угоди, що викладені у розписці від 12 квітня 2014 року або переліку автозапчастин, що залишилися нереалізованими.

Відсутність вказаного звіту з боку відповідача позбавляє позивача можливості визначити, які саме автозапчастини залишилися нереалізованими та чи відповідає їх найменування та кількість сумі 17 500, 00 грн. (залишок вартості від автозапчастин, що були передані на реалізацію, але залишилися нереалізованими). На даний час склалася ситуація, що у розпорядженні відповідача залишилася частина автозапчастин, які йому були передані на реалізацію, але які є власністю позивача. Відповідач не бажає їх повернути шляхом складення відповідного звіту, в якому буде вказано найменування реалізованих ним запчастин, що надасть позивачу можливість визначити чи відповідає кількість нереалізованих запчастин сумі у розмірі 17 500, 00 грн. за цінами, що існували на момент передачі цих автозапчастин.

Мотивуючи тим, що, внаслідок порушення відповідачем умов, які були визначені у розписці від 12 квітня 2014 року, вона позбавлена можливості володіти, користуватися та розпоряджатися належним їй на праві власності майном - автозапчастинами, що залишилися нереалізованими за умовами розписки від 12 квітня 2014 року, вартість яких була погоджена між сторонами на момент передачі вказаних автозапчастин та має бути еквівалентною 17 500, 00 грн., на даний час вказані речі перебувають у розпорядженні відповідача без достатніх на те правових підстав, просила витребувати від ОСОБА_3 звіт про кількість реалізованих ним автозапчастин з переліку переданих йому на реалізацію ОСОБА_2 із зазначенням вартості кожної реалізованої автозапчастини виходячи з цін, які були погоджені ОСОБА_3 та ОСОБА_2 або звіт про залишок нереалізованих автозапчастин з переліку переданих йому на реалізацію ОСОБА_2 із зазначенням цін автозапчастин, які були погоджені під час складення розписки від 12 квітня 2014 року, та витребувати у ОСОБА_3 список автозапчастин, що складався ним під час отримання під реалізацію.

В судовому засіданні представник позивача вимоги підтримав та просив позов задовольнити.

Представник відповідача вимоги позивача не визнав, та пояснив наступне. Дійсно відповідач взяв у позивача товари, а саме запчастини, під реалізацію. Під час передачі товару його оцінку не проводили, список не складали, суму вписали приблизно оцінюючи вартість запчастин. Частину товару її довіритель ОСОБА_3 реалізував, та віддав позивачці 17500 грн., решту товару він не реалізував, з тих підстав, що товар на даний час втратив свою цінність, технічно застарів, або втратив товарний вигляд. ОСОБА_3 намагався повернути решту запчастин позивачці, однак вона такі запчастини приймати відмовилась.

Перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, покази свідків, дослідивши докази, суд вважає, що позов до задоволення не підлягає.

Як вбачається із показів відповідача ОСОБА_3 , допитаного в якості свідка та показів свідка ОСОБА_4, після розірвання шлюбу між сторонами, спірні запчастини дісталися позивачці. На прохання позивачки, відповідач взяв їх під реалізацію з тих підстав, що у позивачки не було де їх зберігати. ОСОБА_3 декілька різів пропонував забрати решту нереалізованого вару, але позивачка не погоджувась.

З показів свідка ОСОБА_5 вбчається, що він проживає однією сім"єю з позивачкою, йому відомо, що під час передачі деталей складався їх опис.

Судом встановлено, що 12 квітня 2014 року ОСОБА_2 передала ОСОБА_3 для подальшої реалізації автозапчастини на загальну суму 36500 грн., про що ОСОБА_3 написав власноруч розписку, в якій зобов′язався повернути кошти від реалізації деталей на вказану суму до 12 квітня 2015 року (а.с.5). Будь-яких інших умов порядку ралізації чи повернення нереалізованих товарів, спосіб передачі коштів, розпискою не обумовлено. Від реалізації частини деталей ОСОБА_3 сплатив ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 17500 грн. (а.с. 6, зворотня сторона). В силу ст. 509 ЦК України зобов"язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов"язаний вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботи, надати послугу, сплатити грощі, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов"язку. Зобов"язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Таким чином, вимоги позивачки про витребовування від ОСОБА_3 звіту про кількість реалізованих ним автозапчастин з переліку переданих йому на реалізацію із зазначенням ціни щодо кожної реалізованої автозапчастини з посиланням на ст.ст. 901,903,905 ЦК України (договір про надання послуг) не обумовлені у наданій позивачкою розписці.

Зі змісту ст. ст. 11 та 15 ЦК України випливає, що цивільні права й обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення або визнання порушених чи оспорюваних прав та вплив на правопорушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів викладений у ст. 16 ЦК України. Як правило, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Частіше за все спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб'єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з'ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорювання і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

Таким чином, суд вважає, що позов до задоволення не підлягає, оскільки виконання зобов"язання у спосіб, зазначений позивачкою, не було обумовлено правочином, укладеним між сторонами та такий спосіб не є обов"язковим в силу закону, на якому грунтується позов.

При цьому, суд враховує, що перелік запчастин переданих ОСОБА_3 під реалізацію в кількості 710 шт., (а.с. 46-60) наданий суду позивачкою, не містить об"єктивних даних про те, про цей опис був складений за участю відповідача по справі.

Крім цього, як вбачається з листа повідомлення від 22.08.2017 року, ОСОБА_3 направив відповідачці листа, в якому пропонував забрати нереалізовані запчастини (а.с. 62), на що остання не погодилась. Під час передачі запчастин список не складався та не засвідчувався сторонами, оцінка не проводилась.

Суд також приймає до уваги, що обраний позивачкою спосіб захисту не може відновити тих прав, які вона вважає порушеними.

Так, остання не ставить вимог щодо стягнення з ОСОБА_3А будь-якої суми коштів та не вимагає від відповідача повернення переданого під реалізацію товару.

Як вбачається з квитанції № 21978464-1, ОСОБА_3 сплатив кошти за надання юридичної допомоги згідно договору у розмірі 5050 грн., які в силу вимог п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України, підлягають до стягнення із позивачки.

Керуючись ст.ст. 10, 13,81,259, 263-265 ЦПК України, ст. ст. 11,15,509,901,903,905 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 до ОСОБА_3, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3 про зобов"язання витребувати звіт та перелік автозапчастин відмовити.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 5050 (п"ять тисяч п"ятдесят) гривень витрат, пов"язаних з правничою допомогою адвоката.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається до Апеляційного суду Київської області через Яготинський районний суд Київської області.

Суддя Литвин Л.І.