Постанова

Іменем України

25 квітня 2018 року

м. Київ

справа № 766/13059/16-ц

провадження № 61-8721св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Курило В. П. (суддя-доповідач), Коротуна В. М.,

Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 07 листопада 2017 року у складі судді Дорошинської В. Е. та постанову апеляційного суду Херсонської області від 21 грудня 2017 року у складі колегії суддів: Полікарпової О. М., Воронцової Л. П., Ігнатенко П. Я.,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі -

ПАТ КБ «ПриватБанк») про визнання недійсним кредитного договору.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 18 грудня 2010 року між ОСОБА_4 та ПАТ КБ «Приватбанк» складено анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг без номеру, відповідно до якої

ОСОБА_4 виявив бажання щодо оформлення на своє ім'я платіжної картки «Кредитка «Універсальна» із зазначенням бажаного кредитного ліміту в розмірі 5 000 грн, а також погодився з тим, що вказана Заява разом з Памяткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг складають між сторонами договір про надання банківських послуг б/н (далі кредитний договір). Станом на 31 січня 2016 року за кредитним договором виникла заборгованість, яка становить 87 486,84 грн.

Укладений кредитний договір суперечить нормам цивільного законодавства, Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки ОСОБА_4 не отримав у письмовій формі повної та достовірної інформації про умови кредитування, суму кредитного ліміту, орієнтовну сукупну вартість кредиту, яка надається перед укладенням кредитного договору, а також йому не роз'яснено Банком переваг і недоліків наявних форм кредитування. Окрім того, в договорі не міститься детального розпису загальної вартості кредиту, немає умов, які пунктом 3.2, 3.4 розділу 3 Правил надання банківських послуг визнані обов'язковими, не надавався окремий письмовий документ із детальним розписом загальної вартості кредиту для споживача.

Невідомо, в якій редакції діяли Умови та Правила надання банківських послуг на момент укладання цього договору, оскільки на сайті Банку є архів актуальнихдоговорів, який закінчується на 01 квітня 2012 року.

З умовами кредитного договору ОСОБА_4 ознайомився лише після того, як Банк звернувся до суду з позовом про стягнення з нього вищевказаної кредитної заборгованості.

ОСОБА_4 просив визнати кредитний договір від 18 грудня 2010 року б/н, укладений між ним та ПАТ КБ «ПриватБанк», недійсним.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 07 листопада 2017 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до

ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання недійсним кредитного договору відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що під час укладання спірного кредитного договору сторонами були погоджені усі його істотні умови та додержано необхідних для чинності правочину вимог, а підстав, передбачених статями 203, 215 ЦК України, статями 11, 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів», для визнання оспорюваного кредитного договору недійсним немає.

Постановою апеляційного суду Херсонської області від 21 грудня 2017 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_6 залишено без задоволення.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 07 листопада 2017 року залишено без змін.

Залишаючи без задоволення апеляційну скаргу представника

ОСОБА_4 - ОСОБА_6, суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції.

12 січня 2018 року ОСОБА_4 через засоби поштового звʼязку подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 07 листопада 2017 року та постанову апеляційного суду Херсонської області від 21 грудня 2017 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди, встановивши факт надання

ПАТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_4 кредиту, а також наявність у позивача заборгованості за ним, на підставі наявних у матеріалах справи доказів, безпідставно відмовили в задоволенні позовних вимог.

У березні 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

Відзив на касаційну скаргу не надійшов.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вимогами частин першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а аргументи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Відповідно до вимог частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

За змістом частини першої статті 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (частини перша, третя-пʼята статті 203 ЦК України).

За змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.

Колегія Верховного Суду погоджується з висновком судів попередніх інстанцій про те, що спірний кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення сторін було вільним і відповідало їхній внутрішній волі. Позивач на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору; відповідач надав позивачеві Памятку клієнта, Умови та Правила надання банківських послуг, а також Тарифи банку у письмовому вигляді, що передувало укладенню вказаного договору. Із встановленої банком процентної ставки та розміру отриманих ним з картки грошей позивач мав об'єктивну можливість дізнатися сукупну вартість кредиту.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня

2006 року).

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки підстави для скасування судових рішень відсутні.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 07 листопада 2017 року та постанову апеляційного суду Херсонської області від 21 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова оскарженню не підлягає.

Судді: В. П. Курило

В. М.Коротун

М. Є.Червинська