АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 758/6648/17 Головуючий у 1-й інстанції - Ларіонова Н.М.
№ апеляційного провадження 22-ц/796/3625/2018 Доповідач - Рубан С.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 травня 2018 року Апеляційний суд міста Києва у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Рубан С.М.

суддів Желепа О.В., Іванченко М.М.

при секретарі Клець О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 13 грудня 2017 року, постановлену у складі судді Ларіонової Н.М. в приміщенні Подільського районного суду м. Києва у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, -

В С Т А Н О В И В :

В провадженні Подільського районного суду м. Києва перебуває справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення неустойки (пені) від суми несплачених аліментів. З урахуванням уточнених позовних вимог позивач просить стягнути з відповідача пеню за прострочення сплати аліментів за період із січня 2014 року по листопад 2017 року в розмірі 349 709,77 гривень.

Представником позивача 12 грудня 2017 року подано заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на все майно, яке перебуває у власності ОСОБА_3

Посилається на те, що 08.09.2017 року була подана заява про збільшення позовних вимог, ціна позову становить 349 709,77 грн. Необхідність вжиття даного заходу забезпечення позову зумовлена існуванням реальної можливості відповідача у будь-який час реалізувати майно, що в подальшому може призвести до невиконання рішення суду.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 13 грудня 2017 року в задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 - адвоката ОСОБА_2 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів - відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на її незаконність, необґрунтованість, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу та постановити нову ухвалу, якою задовольнити заяву про забезпечення позову у справі та накласти арешт на майно ОСОБА_3 у рамках ціни позову.

Посилається на те, що суд не врахував, що заборгованість зі сплати аліментів визнана за рішенням суду від 21 вересня 2016 року, крім того, відповідач сплачував аліменти на утримання своїх дітей не вчасно, не в повному обсязі, та переважно у порядку виконавчого провадження, хоча сам добровільно уклав з позивачем договір між батьками про проживання, виховання та фінансове забезпечення дітей (аліментів та додаткових витрат) від 09 жовтня 2013 року. Дані грошові кошти є аліментними зобов'язаннями ОСОБА_3, які він має сплачувати на утримання своїх трьох малолітніх дітей, та які починаючи з 2013 року вчасно та у повному обсязі не можуть отримати аліменти, що порушує їх інтереси. Крім цього, суд не перевірив, чи у разі задоволення позову буде можливість виконати рішення суду у випадку відмови у забезпеченні позову.

Відповідно до п. 8 ч. 1 Розділу XIII Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно - територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п. 3 Розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402 - VIII апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду у порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року.

В судове засідання учасники процесу не з'явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належно, тому в порядку ч. 2 ст. 372 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, дійшла наступного висновку.

В провадженні Подільського районного суду м. Києва перебуває справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення неустойки (пені) від суми несплачених аліментів. З урахуванням уточнених позовних вимог позивач просить стягнути з відповідача пеню за прострочення сплати аліментів за період із січня 2014 року по листопад 2017 року в розмірі 349 709,77 гривень.

Представником позивача 12 грудня 2017 року подано заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на все майно, яке перебуває у власності ОСОБА_3

Посилається на те, що 08.09.2017 року була подана заява про збільшення позовних вимог, ціна позову становить 349 709,77 грн. Необхідність вжиття даного заходу забезпечення позову зумовлена існуванням реальної можливості відповідача у будь-який час реалізувати майно, що в подальшому може призвести до невиконання рішення суду.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що викладені в заяві підстави для забезпечення позову, а саме твердження, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, вчинення відповідачем дій з продажу вищевказаної квартири третім особам є неналежно обґрунтованими, мають характер формальних посилань, не підтвердженні жодними належними і допустимими доказами, а відтак можуть бути оцінені лише як припущення, які не можуть бути підставою для задоволення заяви про забезпечення позову.

Крім того, заявлена позивачем сума є спірною та відповідність її розрахунку чинному законодавству підлягає перевірці.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та не приймає до уваги доводи апеляційної скарги, виходячи з наступного.

В провадженні Подільського районного суду м. Києва перебуває справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення неустойки (пені) від суми несплачених аліментів. З урахуванням уточнених позовних вимог позивач просить стягнути з відповідача пеню за прострочення сплати аліментів за період із січня 2014 року по листопад 2017 року в розмірі 349 709,77 гривень.

На думку заявника необхідність вжиття даного заходу забезпечення позову зумовлена існуванням у відповідача можливості у будь-який час реалізувати майно, що в подальшому може призвести до невиконання рішення суду.

Згідно ст. 151 ЦПК України в редакції кодексу 2004 року, забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду.

Як роз'яснено у п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Невжиття заходів забезпечення позову не повинно мати наслідком заподіяння шкоди позивачу, а вжиття таких заходів не повинно мати наслідком заподіяння шкоди заінтересованим особам.

Згідно ст. 152 ЦПК України в редакції кодексу 2004 року, позов забезпечується шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходиться у нього або в інших осіб. Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

За змістом ст. 151-152 ЦПК України в редакції кодексу 2004 року, види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки у відповідності до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Таким чином, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду і заходи повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб, чи учасників процесу.

Оскільки подана позивачем заява не містить обґрунтованих посилань, а матеріали заяви - відповідних доказів, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення заяви.

Доводи апеляційної скарги, що судом першої інстанції не враховано, що між сторонами виник спір майнового характеру та в матеріалах справи наявні письмові докази щодо заявлених вимог, не є підставою для скасування ухвали суду, а також не є беззаперечною умовою для задоволення заяви про забезпечення позову, оскільки як зазначалось вище, суд повинен враховувати, що вжиті заходи забезпечення позову не повинні перешкоджати інтересам відповідача.

Крім того, представник позивача в уточненій позовній заяві просить стягнути з відповідача неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у розмірі 349 709,77 грн. Розмір вказаної суми підлягає перевірці судом.

Враховуючи вищевикладене та те, що судом першої інстанції встановлено, що забезпечення у такий спосіб не ґрунтується на вимогах закону, а відмова у задоволенні заяви про забезпечення позову не вплине на утруднення виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог, колегія суддів погоджується з висновком суду про відмову в задоволенні заяви.

Відповідно до ч.3 ст.152 ЦПК України в редакції кодексу 2004 року, види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Колегія суддів, крім вищезазначеного, зазначає, що із заяви про забезпечення позову не вбачається можливим встановити майно, яке перебуває у власності відповідача та з чого воно складається, вартість майна та співмірність забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на правильність постановленої ухвали.

Оскільки ухвала суду постановлена з дотриманням норм процесуального права, колегія суддів не вбачає підстав для її скасування.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382-384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 13 грудня 2017 року -залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови буде складено протягом п'яти днів з дня проголошення.

Повний текст постанови складено 10 травня 2018 року.

Головуючий Судді