Постанова

Іменем України

10 травня 2018 року

м. Київ

справа № 3640/11464/15-ц

провадження № 61-10504св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І.М. (суддя-доповідач), Висоцької В. С.,

Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Фідобанк»,
відповідач - ОСОБА_4,
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_5 на ухвалу апеляційного суду Харківської області від 07 жовтня 2016 року у складі судді Коваленко І. П.

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення»

ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У червні 2015 року публічне акціонерне товариство «Фідобанк» (далі - ПАТ «Фідобанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 05 грудня 2006 року між акціонерним банком «Факторіал Банк» (далі - АБ «Факторіал Банк»), правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Фідобанк», та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір, відповідно до умов якого останній отримав грошові кошти у сумі 60 000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 10 % річних у валюті до 01 січня 2009 року та 16 % річних у валюті кредиту з 01 січня 2009 року, строком з 05 грудня 2006 року по 04 грудня 2026 року включно.

У зв'язку з неналежним виконанням умов кредитного договору, станом на 08 квітня 2015 року утворилась заборгованість у розмірі 39 803,56 доларів США, що згідно з курсом Національного банку України (далі - НБУ) станом на 08 квітня 2015 року складає 935 623,80 грн., з яких: прострочена заборгованість за кредитом - 2 362,18 доларів США; строкова заборгованість за кредитом - 35 052,00 доларів США; прострочена заборгованість за відсотками - 2 281,79 доларів США; строкова заборгованість за відсотками - 108,09 доларів США; пеня за несвоєчасне погашення кредиту - 6 394,32 грн; пеня за несвоєчасне погашення відсотків - 4 118,12 грн, яку позивач просив стягнути з відповідача на свою користь.

Рішенням Київського районного суду міста Харкова від 25 листопада

2015 року позов ПАТ «Фідобанк» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Фідобанк» заборгованість за кредитним договором на придбання нерухомості у сумі 39 803,56 доларів США та пеню за несвоєчасне погашення кредиту та несвоєчасне погашення відсотків у сумі 11 172,44 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що неналежне виконання відповідачем умов кредитного договору тягне настання цивільно-правової відповідальності, яка передбачена статтями 526, 629, 1050, 1054 ЦК України.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, 28 вересня 2016 року ОСОБА_5 звернулася до апеляційного суду з апеляційною скаргою, посилаючись на те, що вона є дружиною відповідача у справі, а ухвалене рішення суду першої інстанції порушує її права та інтереси та створює обов'язки для неї, оскільки про укладення кредитного договору

від 05 грудня 2006 року їй було відомо і вона давала згоду на його укладення.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 07 жовтня 2016 року у прийнятті апеляційної скарги ОСОБА_5 на рішення Київського районного суду міста Харкова від 25 листопада 2015 року відмовлено на підставі частини першої статті 292, статті 297 ЦПК України (у редакції, чинній на момент постановлення ухвали апеляційного суду).

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що ОСОБА_5 участі у справі не приймала, не є стороною кредитного договору, рішення Київського районного суду міста Харкова від 25 листопада 2015 року ухвалено щодо стягнення коштів з ОСОБА_4, а тому не впливає на права та обов'язки ОСОБА_5, у зв'язку з чим апеляційна скарга підлягає поверненню.

У касаційній скарзі, поданій у жовтні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_5 просить скасувати ухвалу апеляційного суду та направити справу до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що кредитний договір від 05 грудня

2006 року був укладений в інтересах сім'ї на придбання нерухомого майна - квартири, яка є предметом іпотеки та об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Про укладення кредитного договору та договору іпотеки ОСОБА_5 було відомо і вона давала згоду на її укладення. Оскільки погашення кредиту відбувалося за рахунок спільних коштів, тому ОСОБА_5 має бути залучена у якості третьої особи у справі.

Відзив на касаційну скаргу не подано.

28 лютого 2018 року справу передано до Верховного Суду.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків апеляційного суду не спростовують.

Апеляційним судом встановлено, що рішенням Київського районного суду міста Харкова від 25 листопада 2015 року позов ПАТ «Фідобанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено.

Як вбачається з матеріалів справи, кредитний договір від 05 грудня

2006 року укладено між АБ «Факторіал Банк», правонаступником якого є ПАТ «Фідобанк», та ОСОБА_4

Звертаючись до суду апеляційної інстанції з відповідною апеляційною скаргою, ОСОБА_5 посилалась на те, що ОСОБА_4 та

ОСОБА_5 з 11 серпня 1990 року перебувають у зареєстрованому шлюбі. Ухвалене судом першої інстанції рішення про стягнення з її чоловіка суми боргу за кредитним договором порушує право ОСОБА_5, оскільки відповідно до частини третьої статті 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом спільної сумісної власності подружжя. Відтак суд першої інстанції, ухвалюючи

25 листопада 2015 року рішення, вирішив питання про її права та обов'язки, не залучивши її до участі у справі.

Відповідно до статті 292 ЦПК України (у редакції, чинній на момент постановлення ухвали апеляційного суду) особи, які не брали участі у справі, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки.

За змістом зазначеної статті право на апеляційне оскарження мають особи, які не брали участі у справі, проте ухвалене судове рішення завдає їм шкоди, що виражається у несприятливих для них наслідках.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 03 лютого 2016 року у справі № 6-885цс15 та від 06 вересня

2017 року у справі № 6-1844цс16.

Відповідно до роз'яснень, викладених у пункті 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку», при поданні апеляційної скарги особою, яка не має передбаченого статті 292 ЦПК України (у редакції, чинній на момент звернення з апеляційною скаргою) права на апеляційне оскарження, у тому числі особою, яка не брала участі

у справі, про права та обов'язки якої суд першої інстанції питання не вирішував, суддя-доповідач відповідно до цієї норми та частини третьої статті 297 ЦПК України (у редакції, чинній на момент звернення з апеляційною скаргою) постановляє ухвалу про відмову в прийнятті апеляційної скарги. Якщо зазначені обставини будуть встановлені після прийняття апеляційної скарги до розгляду, апеляційний суд постановляє ухвалу про закриття апеляційного провадження у справі за такою скаргою.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням місцевого суду питання про права та обов'язки ОСОБА_5, яка не брала участі у справі, не вирішувалося, оскільки остання не була стороною кредитного договору. Оскаржуваним рішенням місцевого суду стягнуто заборгованість за кредитним договором з ОСОБА_4, отже ОСОБА_5 не доведено порушення її права.

Установивши зазначені обставини, апеляційний суд обґрунтовано відмовив у прийнятті апеляційної скарги ОСОБА_5 на підставі статей 292,

297 ЦПК України (у редакції, чинній на момент постановлення ухвали суду).

Отже, судове рішення апеляційного суду є законним і обґрунтованим й підстави для його скасування відсутні.

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, на законність судового рішення не впливають. Посилання скаржника на те, що їй було відомо про укладення кредитного договору та договору іпотеки і вона давала згоду на її укладення, погашення кредиту відбувалося за рахунок спільних коштів, тому ОСОБА_5 має бути залучена у якості третьої особи у справі не заслуговують на увагу, оскільки ОСОБА_5 самостійно могла подати заяву про залучення її до участі у справі у якості третьої особи на підставі статей 34-36 ЦПК України (у редакції, чинній на момент ухвалення рішення суду).

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Ухвалу апеляційного суду Харківської області від 07 жовтня 2016 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:І. М. Фаловська В. С. Висоцька С. П. Штелик