Справа № 202/153/18
Провадження № 4-с/202/14/2018
ІНДУСТРІАЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2018 року м. Дніпро

в складі: головуючого судді - Слюсар Л.П.,

за участю секретаря - Дмитрієва Р.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Індустріального відділу державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_2, стягувач: ОСОБА_3,-

ВСТАНОВИВ:

Заявник звернулася до суду із цієї скаргою на дії державного виконавця Індустріального відділу державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_2.

В обґрунтування скарги заявник зазначила, що на виконанні в Індустріальному ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області перебуває виконавче провадження № 51092038 з виконання виконавчого листа № 202/9909/14-ц, виданого 25.03.2016 року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 боргу у сумі 2934 грн. 35 коп.

Постановою державного виконавця від 12.05.2016 року відкрито виконавче провадження № 51092038. 26.09.2016 року державним виконавцем на підставі п. 10 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 51092038. 21.12.2016 року Соборним відділом ДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області винесено повідомлення про повернення вказаного виконавчого документа стягувачеві без прийняття до виконання. В подальшому 17.11.2017 року державним виконавцем Індустріального ВДВС на підставі ст. 41 Закону України «Про виконавче провадження» була винесена постанова про відновлення виконавчого провадження № 51092038. Заявник зазначила, що вказана постанова є неправомірною і підлягає скасуванню, оскільки вказана постанова про відновлення виконавчого провадження не містить жодного обґрунтування прийнятого рішення. При прийнятті постанови державний виконавець керувався положеннями ст. 41 Закону України «Про виконавче провадження», яка передбачає, що виконавче провадження підлягає відновленню лише у випадках, коли постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку. Заявник зазначила, що в даному випадку таких підстав для відновлення виконавчого провадження не було, оскільки постанова про закінчення виконавчого провадження № 51092038 від 26.09.2016 року не була визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку.

Заявник зазначила, що при прийнятті оскарженої постанови державний виконавець повинен був керуватися діючими положеннями Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року, а не положеннями ст. 51 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року, який втратив чинність.

У зв'язку з викладеним, заявник просила суд визнати неправомірною та скасувати постанову Індустріального ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області від 17.11.2017 року про відновлення виконавчого провадження ВП № 51092038.

В судовому засіданні представник заявника ОСОБА_4 підтримала скаргу в частині визнання постанови про відновлення виконавчого провадження неправомірною та просила її задовольнити в цій частині вимог.

Державний виконавець Індустріального ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області ОСОБА_5 в судове засідання не з'явився, про розгляд скарги повідомлений належним чином. На вимогу суду надав копії матеріалів ВП №51092038.

Заінтересована особа ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином.

Суд, вислухавши представника заявника, дослідивши матеріали скарги, копію матеріалів ВП №51092038, вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що на виконанні в Індустріальному ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області перебувало виконавче провадження № 51092038 з виконання виконавчого листа № 202/9909/14-ц, виданого 25.03.2016 року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 боргу у сумі 2934,25 грн.

Постановою державного виконавця Індустріального ВДВС ОСОБА_2 від 12.05.2016 року відкрито виконавче провадження № 51092038.

Постановою державного виконавця Індустріального ВДВС ОСОБА_2 від 26.09.2016 року виконавче провадження № 51092038 закінчено на підставі п. 10 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження».

21.12.2016 року державним виконавцем Соборного ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області винесено повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачеві без прийняття до виконання на підставі ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» .

Постановою державного виконавця Індустріального ВДВС ОСОБА_2 від 17.11.2017 року виконавче провадження № 51092038 відновлене на підставі ст. 41 Закону України «Про виконавче провадження» .

Постановою державного виконавця Індустріального ВДВС ОСОБА_2 від 08.02.2018 року виконавчий лист № 202/9909/14-ц, виданий 25.03.2016 року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 боргу у сумі 2934,25 грн. повернений стягувачеві на підставі п. 4 с. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» .

02.06.2016 року прийнято Закон України «Про виконавче провадження» № 1404-19, який набрав чинності 05.10.2016 року, і з набранням чинності яким втратив чинність Закон України «Про виконавче провадження» № 606-XIV від 21.04.1999 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-19 у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.

З аналізу вказаної норми Закону можна дійти висновку, що ч. 1 ст. 41 цього Закону визначено вичерпний перелік підстав для відновлення виконавцем виконавчого провадження. Однак постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження № 51092038 від 26.09.2016 року не визнана судом незаконною та не скасована в установленому законом порядку.

З огляду на зазначене, у державного виконавця були відсутні законні підстави для відновлення виконавчого провадження № 51092038, тому суд вважає можливим визнати постанову державного виконавця Індустріального ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області ОСОБА_2 про відновлення виконавчого провадження ВП № 51092038 від 17.11.2017 року неправомірною.

Частиною першою статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Представник заявника ОСОБА_1, ОСОБА_4, в судовому засіданні підтримала скаргу в частині вимог щодо визнання постанови державного виконавця Індустріального відділу державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області неправомірною. Але відповідних заяв щодо зміни вимог по скарзі про скасування цієї ж постанови представник заявника не надала. Тому суд з урахуванням вимог статті 13 ЦПК України розглядає скаргу заявника в редакції поданої до суду 12.01.2018 року.

Як встановлено судом та підтверджується наданими державним виконавцем копіями матеріалів виконавчого провадження, постановою державного виконавця від 08.02.2018 року виконавчий лист № 202/9909/14-ц, виданий 25.03.2016 року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 боргу у сумі 2934,25 грн. повернутий стягувачеві на підставі п. 4 с. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

За таких обставин відсутні підстави для скасування постанови державного виконавця про відновлення виконавчого провадження ВП № 51092038 від 17.11.2017 року.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про часткове задоволення скарги ОСОБА_1

Керуючись: ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 124 Конституції України, Законом України «Про виконавче провадження», Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» від 26.12.2003 року № 14, ст.ст.447-451 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Індустріального відділу державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, стягувач: ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Визнати неправомірною постанову Індустріального відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про відновлення виконавчого провадження № 51092038 від 17.11.2017 року з виконання виконавчого листа № 51092038 з примусового виконання

виконавчого листа № 202/9909/14-ц, виданого 25.03.2016 року Індустріальним районним

судом м. Дніпропетровська та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області про

стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 боргу у сумі 2934,25 грн.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції, шляхом подачі у 15-ти денний строк з дня її проголошення апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів від дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК.

Повний текст ухвали складено 21 травня 2018 року

Суддя Л.П. Слюсар