№ 201/615/14
провадження 2-зз/201/43/18
УХВАЛА

14 травня 2018 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

у складі: головуючого

судді Антонюка О.А.

при секретарі Дашкевич Х.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро заяву ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа ОСОБА_3, про стягнення суми та витрат,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 15 січня 2014 року звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення суми та витрат.

Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17 січня 2014 року позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків в позовній заяві, які ним було усунуто та подано позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа ОСОБА_4, про стягнення суми та витрат.

Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23 січня 2014 року було накладено арешт на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_1, до розгляду справи по суті. В задоволенні решти вимог заяви представника позивача ОСОБА_2 ОСОБА_5'янченко ОСОБА_6 про забезпечення позову, стосовно заборони відповідачу вчиняти певні дії, - відмовлено.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 25 лютого 2014 року позовні вимоги задоволено.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 квітня 2014 року було скасовано рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 25 лютого 2014 року та в задоволенні позову - відмовлено.

ОСОБА_1 5 червня 2014 року звернулася до суду з заявою про скасування заходів забезпечення позову, оскільки рішенням суду позивачу в задоволенні позову було відмовлено.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20 червня 2014 року скасовано арешт на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_1, до розгляду справи по суті, який було накладено ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23 січня 2014 року.

ОСОБА_1 24 квітня 2018 року звернулася до суду з заявою про скасування заходів забезпечення позову, а саме: арешт на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_2

Частиною 1 стаття 158 ЦПК України передбачено, що суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 158 ЦПК України клопотання про скасування заходів забезпечення позову розглядається в судовому засіданні не пізніше п'яти днів з дня надходження його до суду.

Особи, які брали участь у справі, у судове засідання не з'явилися, про час та місце судового засідання повідомлялися належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомили, а тому з урахувань зазначеного суд вважає можливим розглядати питання про скасування заходів забезпечення позову за відсутності цих осіб.

Згідно ч. 7 ст. 158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев'яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Відповідно ч. 8 ст. 158 ЦПК України Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов'язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 43, 49 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 43 ЦПК України), так і обов'язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України: рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ст. 129 Конституції України, одним з основних принципів судочинства, є законність.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Перевіривши матеріали справи і заяви та оцінивши обставини справ, а також надані та добуті докази, суд вважає, що вона не підлягає задоволенню, оскільки ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20 червня 2014 року, що у встановленому законом порядку набрала законної сили, було скасовано заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24 січня 2014 року, а саме: арешт на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_1, до розгляду справи по суті, також слід зазначити, що в матеріалах цієї справи, які є в розпорядженні суду, відсутня будь-яка ухвала суду про вжиття заходів забезпечення позову щодо накладення арешту на майно зазначене у заяві, а саме: квартиру АДРЕСА_2, яка б дала можливість за наявності передбачених законом підстав скасувати вжиті заходи забезпечення позову, в зв'язку з чим у суду не має можливості зняти арешт стосовно цього майна, а тому з урахуванням зазначеного під час знаходження справи в провадженні суду заходи забезпечення позову, які було вжито судом, були скасовані і на даний час по вище зазначеній справі відсутні будь-які вжиті судом заходи забезпечення позову.

Крім того враховуючи вищевикладене та зазначене не може суд прийняти до уваги можливі наполягання заявника на його заяві, оскільки останнє спростовуються вищенаведеним, не ґрунтуються на фактичних даних та об'єктивно нічим не підтверджено.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦПК України ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 158, 258, 259, 260, ч. 1 ст. 261, 353 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_1 в задоволенні заяви про скасування заходів забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа ОСОБА_3, про стягнення суми та витрат - відмовити.

Ухвала набрала законної сили 14 травня 2018 року.

Ухвалу може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подання апеляційної скарги протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя