АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1578/18 Справа № 175/4417/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Озерянська Ж. М. Доповідач - Лаченкова О.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 травня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Лаченкової О.В.

суддів - Варенко О.П., Городничої В.С.

при секретарі - Кошара О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк»

на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 07 листопада 2017 року

по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа: приватний нотаріус Дніпропетровського районного нотаріального округу Юрченко Лариса Леонідівна про звернення стягнення на предмет іпотеки,-

ВСТАНОВИЛА:

В листопаді 2015 року до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області надійшов позов Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа: приватний нотаріус Дніпропетровського районного нотаріального округу Юрченко Лариса Леонідівна про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 07 листопада 2017 року у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа: приватний нотаріус Дніпропетровського районного нотаріального округу Юрченко Лариса Леонідівна про звернення стягнення на предмет іпотеки,- відмовлено.

В апеляційній скарзі Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» просить рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області у справі № 175/4417/15-ц від 07 листопада 2017 рокускасувати, як таке, що винесене з порушенням вимог чинного законодавства та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги АТ «УкрСиббанк» у повному обсязі.

В запереченнях ОСОБА_2на апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк»на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 07 листопада 2017 рокупросить апеляційну скаргу відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін, оскільки вважає що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та справедливим.

У відповідності до п.8 ч.1 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України у редакції Закону України №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року та ч.2 ст.147 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду апеляційним судом Дніпропетровської області в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України у редакції Закону України №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 29 травня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 був укладений Договір про надання споживчого кредиту №0, згідно якого банк надав відповідачу кредит в розмірі 163000,00 доларів США, строком до 28 травня 2018 року.

29 травня 2008 року з метою забезпечення виконання зобов'язань за договором споживчого кредиту №0 від 29 травня 2008 року між ОСОБА_2 та ПАТ «УкрСиббанк» було також укладено іпотечний договір №0/0/З, згідно якого в іпотеку було передане нерухоме майно, а саме: нежитлова будівля (магазин по продажу продуктів харчування і ТНС - «А» загальною площею 112,30 кв.м.), що знаходиться за адресою: м. Підгородне Дніпровського району Дніпропетровської області по вулиці Партизанській № 60-а.

07 квітня 2009 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 був укладений Договір про внесення змін та доповнень №1 до Договору іпотеки №0/0/З від 29 травня 2008 року, згідно якого розділ «Терміни в Договорі вживаються в такому значенні» викладено в новій редакції, та 27 серпня 2009 року було укладено Договір про внесення змін та доповнень №2, згідно якого Договір іпотеки був доповнений пунктом 6.12.

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 23 січня 2014 року було стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_5, на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованість за Кредитним договором № 0 від 29 травня 2008 року в розмірі 1059343 грн. 48 коп., в тому числі: заборгованість за кредитом в розмірі 989458 грн. 91 коп., заборгованість по відсоткам за користування кредитом в розмірі 67237 грн. 84 коп., пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом в розмірі 2646 грн. 73 коп.; у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», третя особа: ОСОБА_5 про визнання кредитного договору недійсним - відмовлено.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 23 січня 2014 року набрало законної сили, виконавчі листи щодо його виконання були пред'явлені до примусового виконання, однак постановою державного виконавця ВДВС Дніпропетровського РУЮ від 24 червня 2015 року були повернуті у зв'язку з відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення. У зв'язку з невиконанням ОСОБА_2 боргових зобов'язань, ПАТ «УкрСиббанк» звернувся до суду з даним позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Положеннями ч. 1 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Виходячи зі змісту поняття «ціна», як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, аналізу норм статей 38, 39 Закону України «Про іпотеку» судова палата у цивільних справах Верховного Суду України дійшла до правового висновку, що у розумінні норми статті 39 Закону України «Про іпотеку» встановлення початкової ціни предмету іпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 цього Закону.

Вищезазначена правова позиці знайшла своє відображення у справі Верховного Суду України у справі 6-1935цс15.

Верховний Суд України 09 грудня 2015 року ухвалив постанову у цивільній справі № 6-2479цс15, предметом якої був спір про звернення стягнення на предмет іпотеки та зробив правовий висновок про те, що у справі, яка переглядається, апеляційний суд, з висновками якого погодився й суд касаційної інстанції, ухвалив рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу банком з укладенням від імені іпотекодавця з покупцем майна договору купівлі-продажу будь-яким способом, при цьому, посилаючись на загальний розмір заборгованості, суд не зазначив усіх складових цієї заборгованості, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки, не перевірив обґрунтованості їх нарахування, зокрема нарахування штрафів і пені у валюті США, а також не вказав початкової ціни предмета іпотеки для його подальшої реалізації, визначеної відповідно до частини шостої статті 38 Закону України «Про іпотеку».

Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які моють значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Доказами є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування ст.ст. 76,77 ЦПК України.

Оцінка нерухомого майна має здійснюватися відповідно до Національного стандарту № 2 «Оцінка нерухомого майна» (затверджений постановою КМУ від 28.10.2004 № 1442) з урахуванням вимог Національного стандарту № 1 (затверджений постановою КМУ від 10.09.2003 № 1440), яким визначено загальні засади.

Відповідно до ч.6 ст.9 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» унормовано, що положення (національні стандарти) оцінки майна є обов'язковими до виконання суб'єктами оціночної діяльності під час проведення ними оцінки майна всіх форм власності та в будь-яких випадках її проведення. Ст. 11 Закону України цього ж Закону визначено, що замовники оцінки повинні забезпечити доступ суб'єкта оціночної діяльності до майна, що підлягає оцінці на законних підставах, отримання ним необхідної та достовірної інформації про зазначене майно для проведення оцінки.

Отже, виходячи з наведених норм, незважаючи на вибір експертом методичного підходу оцінки майна (дохідний, порівняльний) підготовці та проведенню незалежної експертизи майна передує, в будь-якому випадку, ознайомлення з об'єктом оцінки шляхом доступу до нього.

З пояснень експерта Жирова А.К. вбачається, що він зробив фотографії зовні та всередині будівлі; час та дату виїзду ані з відповідачем ані з позивачем по справі не узгоджував; виїжджав особисто, без представника позивача; підсобні приміщення не оглядав; доступ до магазину йому не надавався. У звіті про оцінку іпотечного майна вказано, що технічний стан об'єкту оцінки отримано на підставі натурного візуального обстеження оцінювача, разом з тим, однак з'ясовано, що оцінювачем не повною мірою зроблено натурний огляд. Технічні характеристики магазину які, як свідчить звіт, основані на даних БТІ та натурних обстежень експертом. Відтак, звіт про оцінку майна містить протиріччя та суперечні висновки щодо вартості та розрахунку вартості об'єкту оцінки, та не може використовуватись для визначення вартості об'єкта оцінки.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов до правильного та обґрунтованого висновку, що суду не надані відповідні докази щодо оцінки вартості предмета іпотеки, на яке позивач просить звернуть стягнення.

Приведені в апеляційній скарзі доводи ПАТ «УкрСиббанк» про те,що суб'єктом оціночної діяльності Жировим А.К. від 10.07.2017 року ринкова вартість майна була оцінена, однак суд першої інстанції не взяв її до уваги, колегія суддів ставиться критично,оскільки сам експерт в судовому засіданні першої інстанції вказав,що його висновок оснований на даних БТІ та натурних обстежень нерухомого майна -магазину, без участі і повідомлення сторін по справі і без повного доступу до магазину.

Приведені в апеляційній скарзі доводи інші про те, що суд не дав оцінки наданих ним доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишаючи рішення суду без змін не змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» - залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 07 листопада 2017 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді О.П.Варенко

В.С.Городнича