Справа № 465/5698/14-ц Головуючий у 1 інстанції: Мартьянова С.М.
Провадження № 22-ц/783/6485/17 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.

секретаря: Цапа П.М.

з участю:представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

представника ТзОВ «Фінанс Траст груп» - Поліщука П.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Франківського районного суду м. Львова від 04 липня 2017 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінанс траст груп» звернулось з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_7 про стягнення в солідарному порядку заборгованості по невиконаним зобов'язанням у розмірі 6 464 524,78 грн. та судового збору.

Оскаржуваним рішенням позов задоволено, стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_7 456 519,70 дол. США заборгованості за основним боргом і відсотками та 525818,87 грн. пені на користь ТзОВ «Фінанс траст груп».

Стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 1 827,00 грн. на користь ТзОВ «Фінанс траст груп». Стягнуто з ОСОБА_7 судовий збір у розмірі 1 827,00 грн. на користь ТзОВ «Фінанс траст груп».

Рішення судув апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_2,вважає, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповно з'ясованих обставинах, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. В апеляційній скарзі зазначає, що 07 грудня 2006 року між ОСОБА_2 та ВАТ «АКБ «Престиж» (правонаступником якого є ТзОВ «Фінанс Транс Груп») було укладено кредитний договір № 014-71/618 відповідно до п. 1.1. якого кредитор, на положеннях та умовах кредитного договору, відкрив позичальнику відновлювальну кредитну лінію у сумі 400 000,00 доларів США. Крім того, 29 листопада 2011 року, між ОСОБА_7 та ПАТ «Ерсте Банк» (який є правонаступником ВАТ «Акціонерний комерційний банк «Престиж»), було укладено договір застави № 014-71/618 транспортного засобу відповідно до умов якого забезпечуються вимоги заставодержателя, що витікають з кредитного договору № 014-71/618 від 07 грудня 2006 року укладеного між заставодержателем та ОСОБА_2. Згідно з п. 1.2. Договору застави в забезпечення виконання зобов'язань вказаних у п. 1.1. договору застави, заставодавець на умовах передбачених цим договором, передає у заставу належний йому транспортний засіб марки TOYOTA, моделі LAND CRUISER 4.0 D, випуску 2007 року, шасі (кузов, рама) № НОМЕР_2, реєстраційний номер № НОМЕР_1. ОСОБА_2 умови кредитного договору належним чином не виконувались, у зв'язку із чим виникла заборгованість, внаслідок чого ТзОВ «Фінанс Транс Труп» звернулось до нотаріуса про вчинення виконавчого напису. 20 вересня 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Стрельченко О. В., було вчинено виконавчий напис про стягнення з ОСОБА_7 на користь ТзОВ «Фінанс Транс Труп» невиплачених в строк на підставі договору застави № 014-71/618 транспортного засобу грошові кошти на суму 331 813,00 грн., шляхом звернення стягнення на транспортний засіб марки TOYOTA, моделі LAND CRUISER 4.0 D, випуску 2007 року, шасі (кузов, рама) № НОМЕР_2, реєстраційний номер № НОМЕР_1. Тобто, ТзОВ «Фінанс Транс Груп» вже задовольнило свої вимоги, що витікають з кредитного договору № 014-71/618 від 07 грудня 2006 року на суму 331 813,00 грн., а тому суд першої інстанції повинен був задоволити вимоги позивача лише частково, оскільки задоволення позову повністю призведе до подвійного стягнення грошової суму в розмірі 331 813,00 грн. З вищенаведених підстав апелянт просить рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_7 331 813,00 грн. скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в цій частині.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення представника ТзОВ «Фінанс траст груп» Поліщука П.Я. щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ч.ч. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду відповідає зазначеним вимогам.

Положеннями частини 1 статті 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.3 та ч.4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що у відповідача ОСОБА_2 перед ТзОВ «Фінанс траст груп» склалася заборгованість за кредитним договором, яка підлягає солідарному стягненню з ОСОБА_2, як з боржника, та з ОСОБА_7, як поручителя.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду з огляду на таке.

Відповідно зі ст.ст.525, 526, 530 ЦК України зобов'язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається.

Згідно зі ст.536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, розмір яких встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строки, встановлені договорами.

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, в тому числі - відшкодування збитків.

Пунктом 2 ст.1050 ЦК України передбачено, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Судом першої інстанції встановлено, що 07.12.2006 року, між ВАТ «Акціонерний комерційний банк «Престиж», повним правонаступником якого є ПAT «Фідобанк», та ОСОБА_2, укладено кредитний договір №014-71/618, відповідно до умов якого ОСОБА_2 отримав у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 400 000,00 доларів США.

29.11.2011 року між ПАТ «Ерсте Банк», правонаступником ПАТ «Фідобанк», та відповідачем ОСОБА_2 було укладено Додаткову угоду №3 до кредитного договору №014-71/618 від 07.12.2006 року (про реструктуризацію кредитної заборгованості), якою продовжено строк користування кредитними коштами до 05.12.2014 р.

За умовами Договору кредиту відповідач ОСОБА_2 зобов'язаний був забезпечити повернення одержаного кредиту, сплату нарахованих відсотків та комісій на умовах, передбачених цим договором; погашення кредиту ОСОБА_2 зобов'язаний був здійснювати щомісячно, до 15 числа кожного місяця, згідно з Графіком платежів, наведеним у Додатку №1 та остаточне погашення отриманого кредиту здійснити до 05.12.2014 р.

Пункт 9.1. кредитного договору передбачає відповідальність за невиконання або неналежне виконання своїх зобов'язань, і у разі порушення відповідачем ОСОБА_2 строків повернення кредитної заборгованості та відсотків за користування кредитом, останній сплачує позивачу пеню у розмірі 0,1 % суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

З матеріалів справи також вбачається, що з метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, між ВАТ «Акціонерно - комерційний банк «Престиж» та ОСОБА_7 було укладено договір поруки №014-71/618 ПФО від 07.12.2006 року, за умовами якого (п. 1.2. договору поруки) ОСОБА_7 зобов'язалася у повному обсязі солідарно відповідати за виконання відповідача ОСОБА_7 зобов'язань, що випливають з укладеного між позивачем та відповідачем ОСОБА_7 кредитного договору та усіх додаткових угод, що були укладені до нього, в тому числі зобов'язань щодо повернення у встановлений строк суми кредиту сплати в порядку та строки, передбачені кредитним договором % за користування коштами та/або комісій, можливої неустойки (пені, штрафів), а також зобов'язань щодо відшкодування витрат на пред'явлення вимог і отримання виконання за кредитиним договором і збитків завданих порушенням зобов'язань за кредитним договором.

Пунктом 3.1.1. договору поруки передбачено обов'язок відповідача ОСОБА_7 протягом 10 (десяти) робочих днів від дати отримання письмового повідомлення про невиконання зобов'язання забезпеченого порукою виконати відповідне зобов'язання, а у разі невиконання зобов'язання забезпеченого порукою відповідати перед позивачем, разом з відповідачем, всім своїм майном на яке, згідно з чинним законодавством країни, може бути звернено стягнення.

Крім того, п. 4.1. Договору поруки встановлена відповідальність в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочення, у разі порушення п. 3.1.1. договору поруки.

З договору про відступлення права вимоги №6 від 30.09.2014 року вбачається, що Публічне акціонерне товариство «Фідобанк», що є правонаступником ПУАТ «Себбанк», ПАТ «Ерсте Банк», ПАТ «Фідокомбанк», уклало з ТзОВ «Фінансова компанія «Вендор» договір про відступлення права вимоги №6 від 30.09.2014 року, за умовами якого ПАТ «Фідобанк» передало ТзОВ «ФК «Вендор» свої права вимоги до боржників за кредитними договорами, в тому числі, і кредитним договором №014-71/618, укладеним 07.12.2006 року між ВАТ «Акціонерний комерційний банк «Престиж» та ОСОБА_2.

18.05.2015 року між ТзОВ «Фінансова компанія «Вендор» та ТзОВ «Фінанс траст груп» було укладено договір про відступлення права вимоги (факторингу) №126, за умовами якого ТзОВ «Фінансова компанія «Вендор» відступило ТзОВ «Фінанс траст груп» право вимоги, що виникло з Генеральної угоди №014-71/618 від 07.12.2006 року, яка була укладена між ВАТ «Акціонерний комерційний банк «Престиж» та представником ОСОБА_2

Ухвалою судового засідання від 15.10.2015 року за клопотанням ПАТ «Фідобанк» на підставі ст. 37 ЦПК України 2004 року проведено заміну позивача ПАТ «Фідобанк» на ТзОВ «Фінанс траст груп», яке 17.03.2016 року подало до суду заяву про уточнення позовних вимог.(т.1 а.с. 127), згідно уточнених позовних вимог просило позовні вимоги вважати викладеними наступним чином: «Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_7 солідарно 456519.70 дол. США заборгованості за основним боргом і відсотками та 525818.87 грн. пені, а також суму судового збору у розмірі 3654.00 грн. на користь ТзОВ «Фінанс траст груп».

Тобто, з 15.10.2015 року позивачем у даній справі є ТзОВ «Фінанс траст груп», якому належало право вимоги до ОСОБА_2 та ОСОБА_7 на підставі договору про відступлення права вимоги (факторингу) №126 від 18.05.2015 року, укладеного між ТзОВ «Фінансова компанія «Вендор» та ТзОВ «Фінанс траст груп», за умовами якого ТзОВ «Фінансова компанія «Вендор» відступило ТзОВ «Фінанс траст груп» право вимоги, що виникло з Генеральної угоди №014-71/618 від 07.12.2006 року, яка була укладена між ВАТ «Акціонерний комерційний банк «Престиж» та ОСОБА_2

Матеріалами справи підтверджується, що 09.02.2017 року між ТзОВ «Фінанс траст груп» і ТзОВ «Фінансова компанія «Інновація» було укладено договір про відступлення права вимоги (факторингу) №11, за умовами якого ТзОВ «Фінанс траст груп» відступило ТзОВ «ФК «Інновація» право вимоги, що виникло з кредитного договору №014-71/618 від 07.12.2006 року та усіх додаткових угодах до нього, який був укладений між ВАТ «АКБ «Престиж» та ОСОБА_2. Право вимоги за основним договором відступається в повному обсязі та на умовах, які існують на момент відступлення права вимоги , включаючи: право вимоги основної суми заборгованості; право вимоги додатково нарахованих сум (процентів, інфляційних втрат і т.п.). Загальна сума права вимоги станом на день укладення договору складає 12381795.70 грн.

Вищезгаданим договором про відступлення права вимоги (факторингу) №11, укладеним між ТзОВ «Фінанс траст груп» та ТзОВ «ФК «Інновація» підтверджується, те що до ухвалення судом 04.07.2017 року оскаржуваного рішення, ТзОВ «Фінанс траст груп» ще 09.02.2017 року відступило право вимоги за кредитним договором №014-71/618 від 07.12.2006 року та усіх додаткових угодах до нього, який був укладений між ВАТ «АКБ «Престиж» та ОСОБА_2, а відтак право вимоги за вищезгаданим кредитним договором на момент ухвалення оскаржуваного рішення належало не ТзОВ «Фінанс траст груп», а ТзОВ «ФК «Інновація», і несплатою заборгованості за вищезгаданим кредитним договором могли бути порушеними права саме ТзОВ «ФК «Інновація».

Колегія суддів звертає увагу на те, що в матеріалах справи міститься заява ТзОВ «Фінансова компанія «Інновація», яка зареєстрована в суді 21.07.2017 року, про заміну позивача ТзОВ «Фінанс траст груп» на його правонаступника ТзОВ « ФК «Інновація» на підставі ст. 37 ЦПК України 2004 року, яка надрукована на бланку ТзОВ «ФК «Інновація», однак підписана представником ТОВ «Фінанс траст груп» ОСОБА_10.

Заява ТзОВ «ФК «Інновація» про заміну сторони зареєстрована у Франківському районному суді м. Львова 21.07.2017 року, тобто, після ухвалення судом 04.07.2017 року оскаржуваного рішення, а відтак така не могла бути врахована судом при ухваленні оскаржуваного рішення. Ухвала Франківського районного суду м. Львова про залучення до участі у справі правонаступника ТзОВ «Фінанс траст груп» - ТзОВ «ФК «Інновація», як позивача, не постановлялась.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що договір про відступлення права вимоги (факторингу) №11 між ТзОВ «Фінанс траст груп» та ТзОВ «ФК «Інновація» був укладений ще 09.02.2017 року, а із заявою про заміну сторони ТзОВ «Фінанс траст груп» лише в червні 2017 року.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції не з»ясував, чи порушені на момент ухвалення оскаржуваного рішення права чи законні інтереси ТзОВ «Фінанс траст груп», яке за договором про відступлення права вимоги (факторингу) №11, укладеного між ТзОВ «Фінанс траст груп» та ТзОВ «ФК «Інновація», ще 09.02.2017 року відступило ТзОВ «ФК «Інновація» право вимоги за кредитним договором №014-71/618 від 07.12.2006 року.

І оскільки ТзОВ «Фінанс траст груп» на момент ухвалення оскаржуваного рішення не належало право вимоги за кредитним договором №014-71/618 від 07.12.2006 року та усіх додаткових угодах до нього, який був укладений між ВАТ «АКБ «Престиж» та ОСОБА_2, з врахуванням положень ч.1 ст. 4 ЦПК України, таке право не підлягає судовому захисту.

Враховуючи встановлені вищенаведені обставини, колегія суддів доходить висновку про те, що судом першої інстанції, 04.07.2017 року ухвалено оскаржуване рішення, яким задоволено позовні вимоги ТзОВ «Фінанс траст груп», якому на момент ухвалення оскаржуваного рішення вже не належало право вимоги за кредитним договором №014-71/618 від 07.12.2006 року та усіх додаткових угодах до нього, який був укладений між ВАТ «АКБ «Престиж» та ОСОБА_2, що свідчить про відсутність порушення прав та законних інтересів саме ТзОВ «Фінанс траст груп», що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог ТзОВ «Фінанс траст груп».

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Стаття 376 ЦПК України передбачає підстави для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення, якими є: 1) неповне з»ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч.2 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

На думку колегії суддів, оскаржуване рішення стосується прав та законних інтересів ТзОВ «ФК «Інновація», оскільки на підставі договору про відступлення права вимоги (факторингу) №11, укладеного між ТзОВ «Фінанс траст груп» та ТзОВ «ФК «Інновація» 09.02.2017 року, саме з цього часу право вимоги за кредитним договором №014-71/618 від 07.12.2006 року та усіх додаткових угодах до нього, який був укладений між ВАТ «АКБ «Престиж» та ОСОБА_2, належить не ТзОВ «Фінанс траст груп», а ТзОВ «Фінансова компанія «Інновація», яка не була залучена до участі у справі, що свідчить про порушення норм процесуального права.

Пункт 4 ч.3 ст. 376 ЦПК України передбачає, що порушення норм процесуального права є обов»язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов»язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

Відповідно до ч. 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов»язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

З врахуванням вищенаведеного, передбачених законом підстав для скасування судового рішення, заочне рішення Франківського районного суду м. Львова від 04 липня 2017 року слід скасувати та ухвалити нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінанс Траст Груп» до ОСОБА_2, ОСОБА_7 - відмовити.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, ст. ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Заочне рішення Франківського районного суду м. Львова від 04 липня 2017 року - скасувати та ухвалити нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінанс Траст Груп» до ОСОБА_2, ОСОБА_7 - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 15.05.2018 року.

Головуючий: Шеремета Н.О.

Судді: Ванівський О.М.

Цяцяк Р.П.