Справа 752/1016/18
провадження № 2-о/752/150/18
УХВАЛА

іменем України

30.05.2018 року Голосіївський районний суд м. Києва

в складі головуючого судді Чередніченко Н.П.

з участю секретаря судового засідання Руденко О.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа: Розівський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області про встановлення факту, що має юридичне значення, -

в с т а н о в и в:

заявниця ОСОБА_1 звернулись до суду із заявою про встановлення факту, в якій просила суд встановити факт неправильності запису національності ОСОБА_2 в актовому записі № 53 від 13.05.1962 року про народження ОСОБА_1 та зобов»язати Розівський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області внести зміни до графи «національність матері», а саме зазначити національність матері з «росіянка» на «німкеня». Посилалась на те, що вона ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_2, яка за національністю є «німкеня», проте згідно висновку заінтересованої особи внести відповідні зміни в книгу реєстрації актів цивільного стану про її народження не можливо, а тому вона вимушена звернутись до суду, оскільки встановлення зазначеного факту їй необхідно для оформлення спрощеного порядку в»їзду до Німеччини.

Представник заявниці в судовому засіданні заяву підтримала вимоги заяви та просила її задовольнити з викладених в ній підстав.

Представник заінтересованої особи, в судове засідання не з»явився. Суду подав письмове заяву про можливість розгляду справи без його участі, проти задоволення заяви не заперечували.

Суд, вважає за можливе провести розгляд справи у відсутність представника заінтересованої особи.

Заслухавши пояснення представника заявниці, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Так, з наданих суду документів встановлено, що заявниця ОСОБА_1 є рідною донькою ОСОБА_2. В свідоцтві про народження заявниці відсутнє зазначення національності до якої вона належать, а в графі мати зазначена національність «росіянка». В свідоцтві про народження її матері ОСОБА_2 вказано, що її мати ОСОБА_5 за національністю «німка». На даний час невірне зазначення національності її матері перешкоджає їй в оформленні спрощеного порядку в»їзду до Німеччини.

У звязку з чим заявниця ОСОБА_1 звернулась до Розівського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області із заявою про внесення змін національності ОСОБА_2 в актовому записі № 53 від 13.05.1962 року про народження ОСОБА_1, вказавши національність матері замість «росіянка» - вірне «німкеня».

Проте, в задоволенні зазначеної заяви було відмовлено, відповідно до висновку від 31.08.2017 року, оскільки внести зміни актового запису про народження не можливо в зв»язку з тим, що в актовому записі про народження заявниці національність матері була вказана відповідно до паспорту, який вона мала на момент народження дитини, тобто «росіянка», а тому не можливо змінити національність матері з «росіянка» на «німкеняа», додати графу національність дитини і зазначити національність дитини «німкеня» в зв»язку з відсутністю зазначеної графи в затверджених примірниках актових записів цивільного стану, а також в зв»язку з неможливістю встановлення національності дитини при різних національностях батьків, тощо (а.с.16-18).

Згідно із статтею 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Частина перша статті 315 ЦПК України не передбачає можливості розгляду у порядку окремого провадження заяв про встановлення факту національності, хоча зазначений у частині першій статті 315 ЦПК України перелік справ, не є вичерпним, проте за змістом частини другої статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 1 постанови від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», відповідно до статей 255, 271 ЦПК України (в редакції 2004 року) в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

Відповідно до частини першої статті 22 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» внесення змін до актового запису цивільного стану проводиться відповідним органом державної реєстрації актів цивільного стану за наявності достатніх підстав. За наслідками перевірки зібраних документів орган державної реєстрації актів цивільного стану складає обґрунтований висновок про внесення змін до актового запису цивільного стану або про відмову в цьому. У разі відмови у внесенні змін до актового запису цивільного стану у висновку вказуються причини відмови та зазначається про можливість її оскарження в судовому порядку.

Згідно із пунктом 1.15 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 12 січня 2011 року № 96/5 та зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 року за № 55/18793 (далі - Правила), відмова органів державної реєстрації актів цивільного стану у внесенні змін до актових записів цивільного стану, їх поновленні та анулюванні може бути оскаржена в судовому порядку.

Питання зміни національності громадянами України регулювалося Указом Президента України «Про порядок зміни громадянами України національності» від 31 грудня 1991 року № 24, відповідно до якого національність могла бути змінена особами, які при досягненні 16-річного віку та одержанні паспорта прийняли національність одного з батьків та бажали змінити її відповідно до національності другого з батьків. Зміна національності провадилася відділом внутрішніх справ виконавчого комітету районної, міської, районної 4у місті ради народних депутатів за місцем проживання заявника. Зміна національності допускалася також і щодо осіб, які обрали національність до прийняття цього Указу. Вказаний Указ втратив чинність на підставі Указу Президента України від 27 січня 1999 року № 70/99.

В даний час діюче законодавство України не містить вимог про внесення в паспорт громадянина України, у свідоцтво про народження, у свідоцтво про шлюб чи в інші документи відомостей про національність.

Проте, відповідно до статті 11 Закону України «Про національні меншини в Україні» громадяни України мають право вільно обирати та відновлювати національність. Примушення громадян у будь-якій формі до відмови від своєї національності не допускається.

Згідно із ст. 300 ЦК України, особа має право на індивідуальність, до якої відноситься і право визначати свою національність. Таке право підпадає під захист статті 8 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», яка передбачає, що кожна людина має право на повагу до її особистого і сімейного життя. Держава не може втручатися у здійснення цього права інакше ніж згідно із законом та у випадках, необхідних у демократичному суспільстві в інтересах національної і громадської безпеки.

Стаття 11 Конституції України передбачає, що держава сприяє як консолідації та розвиткові української нації, її історичної свідомості, традицій і культури, так і розвиткові етнічної, культурної, мовної та релігійної самобутності національних меншин в Україні.

Згідно зі статтею 3 Рамкової конвенції держав-членів Ради Європи про захист національних меншин (ратифікована Законом України від 9 грудня 1997 року № 703/97-ВР) кожна особа, яка належить до національної меншини, має право вільно вирішувати, вважатися їй чи не вважатися такою, і таке рішення або здійснення прав у зв'язку з ним не повинно зашкоджувати такій особі.

Згідно з пунктом 2.13.2 Правил підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є постанова адміністративного суду. Зміни до актового запису цивільного стану відповідно до пункту 1.7 Правил вносяться відділом державної реєстрації актів цивільного стану за місцем зберігання відповідного актового запису, за винятком випадків, встановлених у пункті 2.28 розділу II цих Правил.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

За таких підстав, оскільки з вище викладеного вбачається, що зазначена заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, суд закриває провадження у справі, у відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, що відповідає висновкам викладеним у Постанові Верховного Суду України від 01 лютого 2018 року по справі №760/19921/16-ц.

На підставі викладеного, керуючись ст. 255, 256, 260, 354, 355 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Провадження у справі за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа: Розівський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області про встановлення факту, що має юридичне значення, - закрити.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва. Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п»ятнадцяти днів з дня її складання через суд першої інстанції.

Учасник справи, якому ухвалу не було вручено у день її складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п»ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Н.П. Чередніченко