АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2194/18 Справа № 175/4348/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Озерянська Ж. М. Доповідач - Городнича В.С.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2018 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів - Варенко О.П., Лаченкової О.В.,

при секретарі - Порубай М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 28 листопада 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про припинення права спільної часткової власності шляхом поділу домоволодіння в натурі та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, Любимівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області про визнання права власності та розподіл майна, -

ВСТАНОВИЛА:

В жовтні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом про розділ спадкового майна. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла, тому ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 20 червня 2017 року до участі в цивільній справі було залучено її правонаступника - ОСОБА_2

В червні 2017 року, ОСОБА_2 уточнивши позовну заяву, обґрунтувала її тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4., після смерті якої відкрилася спадщина на належні їй на праві власності 2/3 частини домоволодіння АДРЕСА_1 в с. Перше Травня Дніпровського району Дніпропетровської області і на вказану спадщину ОСОБА_2 є єдиним спадкоємцем. Водночас, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом посвідченого 04 вересня 2003 року Дніпропетровською районною державною нотаріальною конторою за №1-1591 ОСОБА_5 належить 1/3 частина домоволодіння АДРЕСА_1 в с. Перше Травня Дніпровського району Дніпропетровської області. Проте, між сторонами постійно виникають труднощі у користування спільним майном.

У зв'язку з чим, ОСОБА_2 просила суд: виділити їй на праві власності в домоволодінні АДРЕСА_1 в с. Перше Травня Дніпровського району Дніпропетровської області приміщення загальною площею 53,1 кв.м., що складає 51/100 частину домоволодіння; виділити відповідачу ОСОБА_3 на праві власності в домоволодінні АДРЕСА_1 в с. Перше Травня Дніпровського району Дніпропетровської області приміщення загальною площею 45,0 кв.м., що складає 49/100 частин домоволодіння; зобов'язати відповідача ОСОБА_3 провести переобладнання в домоволодінні АДРЕСА_2 в приміщенні 1-6 (11,6 кв.м.) встановити перегородки для влаштування двох приміщень: приміщення кухні площею 9,3 кв.м. та приміщення коридору площею 2,3 кв.м.; стягнути з відповідача ОСОБА_3 на її користь в рахунок компенсації вартості перевищення частки відповідача в праві спільної часткової власності на домоволодінні АДРЕСА_1 в селі Перше Травня Дніпровського району Дніпропетровської області у розмірі 93107,20 грн.; припинити її, ОСОБА_2 право спільної часткової власності на домоволодіння АДРЕСА_3 стягнути з відповідача всі судові витрати.

В січні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з зустрічним позовом, в якому просив визнати за ним право власності на 69/100 частин домоволодіння АДРЕСА_4 яке розташоване на неприватизованій земельній ділянці загальною площею 2300 кв.м., оскільки він зі згоди своїх батьків за власні кошти здійснював будівництво та переобладнання спірних об'єктів, внаслідок чого його ідеальна частка в домоволодінні збільшилася.

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 28 листопада 2017 року у задоволенні первісних позовних вимог ОСОБА_2 та зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 було відмовлено.

Не погодившись із таким рішенням, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким задовольнити її позовні вимоги.

В своїй апеляційній скарзі, ОСОБА_2 посилається на неповне з'ясування судом першої інстанції всіх обставин справи, що мають значення для її вирішення, а також на невідповідність висновку суду цим обставинам, що призвело до порушення судом норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права.

В свою чергу, ОСОБА_3 подав відзив, в якому просив апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 28 листопада 2017 року - без змін, посилаючись на його обґрунтованість та законність.

В порядку п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року №1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Відповідно ч. 3 ст. 82 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», переведення судді на посаду судді до іншого суду того самого або нижчого рівня може здійснюватися без конкурсу тільки у випадках реорганізації, ліквідації або припинення роботи суду, в якому такий суддя обіймає посаду судді.

Згідно ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Тож, до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах апеляційний суд Дніпропетровської області продовжує здійснювати свої повноваження та переглядати рішення судів перших інстанцій.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу - залишити без задоволення, а рішення суду - залишити без змін, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4., після смерті якої відкрилася спадщина на належні їй на праві власності 2/3 частини домоволодіння АДРЕСА_1 в с. Перше Травня Дніпровського району Дніпропетровської області.

Єдиним спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_4 є її донька ОСОБА_2, яка згідно свідоцтва про право на спадщину за законом виданим державним нотаріусом Дніпровської районної державної нотаріальної контори Кобрусєвою Л.В. 23 березня 2017 року успадкувала 2/3 частини житлового будинку АДРЕСА_1 в с. Перше Травня Дніпровського району Дніпропетровської області, що належало спадкодавцеві на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом посвідченого 04 вересня 2003 року Дніпропетровською районною державною нотаріальною конторою за №1-1591 та свідоцтва про право на спадщину за заповітом посвідченого 03 серпня 2012 року Дніпропетровською районною державною нотаріальною конторою за №1-2661.

На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом посвідченого 04 вересня 2003 року Дніпропетровською районною державною нотаріальною конторою за №1-1591 ОСОБА_5 належить 1/3 частина домоволодіння АДРЕСА_1 в с. Перше Травня Дніпровського району Дніпропетровської області.

Таким чином, спірне домоволодіння належить сторонам на праві спільної часткової власності, однак між співвласниками домоволодіння виник спір по фактичному порядку користування житловим будинком з господарськими будівлями і спорудами.

По справі згідно з ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 13 травня 2015 року була проведена судова будівельно-технічна експертиза. Аналізуючи висновок №2463/2464/15 судової будівельно-технічної експертизи складеної 25 січня 2016 року, встановлено, що експертом запропоновано лише один варіант поділу житлового будинку зі значним відступом від ідеальних часток та значною грошовою компенсацією в розмірі 93107,20 грн.

Вищевказаний висновок судової будівельно-технічної експертизи було погоджено в Синельниківській дільниці Павлоградського УЕГГ ПАТ «Дніпропетровськгаз», Дніпропетровському районному секторі ГУ ДСНС України у Дніпропетровській області, Любимівській сільській раді Дніпропетровського району Дніпропетровської області та Павлоградському відділенні ПАТ «Дніпропетровськгаз».

Дійсна ринкова вартість домоволодіння АДРЕСА_1 в с. Перше Травня Дніпровського району Дніпропетровської області складає 693212,00 грн., вартість 2/3 частини домоволодіння складає 462141,30 грн., вартість 1/3 частини домоволодіння складає 231070,70 грн.

З врахуванням закріплених в п. 6 ст. 3 ЦК України засад справедливості, добросовісності та розумності, що спонукають суд до врахування при вирішенні спору інтересів обох сторін, при розгляді справ, у яких заявляються вимоги одного зі співвласників про припинення його права на частку у спільному майні шляхом отримання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки, виділ якої є неможливим, суди мають встановити наступне: чи дійсно є неможливим виділ належної позивачу частки в натурі або чи не допускається такий виділ згідно із законом; чи користуються спільним майном інші співвласники - відповідачі по справі; чи сплачується іншими співвласниками, які володіють та користуються майном, матеріальна компенсація позивачу за таке володіння та користування відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України; чи спроможні інші співвласники виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за ними права власності на спільне майно та чи не становитиме це для них надмірний тягар.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України у справі № 6-4цс14 від 19 лютого 2014 року, при вирішенні справ про стягнення грошової компенсації вартості частки квартири, що знаходиться у спільній частковій власності, крім вказаної спеціальної норми суду слід врахувати і загальні засади цивільного законодавства (стаття 3 ЦК України) щодо справедливості, добросовісності та розумності з врахуванням прав та інтересів усіх співвласників. При цьому суду слід ретельно вивчити обставини справи з метою з'ясувати, чи не зловживає позивач, який бажає виділу частки зі спільного майна шляхом отримання грошової компенсації вартості частки в майні та чи реалізація цього права не порушить прав інших осіб, які не мають змоги сплатити співвласнику грошову компенсацію вартості його частки. Обмежуючи право позивача на грошову компенсацію вартості частки квартири, якою фактично володіють та користуються лише відповідачі, і виходячи при цьому з інтересів останніх (їх скрутного матеріального становища), суду слід перевірити можливості сплати відповідачами такої компенсації і враховувати, що правовий режим спільної часткової власності має враховувати інтереси всіх її учасників і забороняє обмеження прав одних учасників за рахунок інших.

Відповідно до ч. 1 ст. 365 ЦК України, право особи на частку у спільному майні може бути припинено за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

Для припинення права співвласника на частку у майні, що належить йому на праві спільної часткової власності, достатньо однієї з чотирьох передбачених у ч. 1 ст. 365 ЦК України підстав та з урахуванням того, чи таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та об'єкта, який є спільним майном.

За ч. 2 ст. 365 ЦК України, суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив із того, що поділ будинку в натурі між співвласниками відповідно до висновку експерта є неможливим, а припинення права власності за ОСОБА_3 можливий лише за умови внесення на депозитний рахунок грошової компенсації в розмірі 93107,20 грн., чого відповідачем у відповідності до вимог ст. 356 ЦК України виконано не було.

Щодо зустрічних позовних вимог ОСОБА_3, то відмовляючи у задоволенні позовних вимог про визнання за ним 69/100 частин спірного домоволодіння, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем за зустрічним позовом не було надано належних дозвільних документів у відповідності до яких було побудовано сарай літ. Л та гараж літ. О та які фактично є самочинним будівництвом.

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилається на те, що, по-перше, визначений експертом варіант поділу домоволодіння було погоджено між сторонами від самого початку і відповідач не заперечував проти виділення йому у користування квартири №2, а, по-друге, компенсацію в розмірі 93107,20 грн. апелянт згодна за своєю заявою на стадії виконання рішення відстрочити відповідачу шляхом зменшення її до мінімального.

Однак, колегія суддів відхиляє такі доводи апелянта, з огляду на наступне.

По-перше, запропонований експертом розділ житлового будинку на дві квартири, з точки зору оптимальності, ізольованості та зручності для сторін в користуванні приміщеннями наближений до порядку користування приміщеннями та спорудами, який вже склався між сторонами і фактично можливий лише за умови розподілу господарських будівель та споруд спірного домоволодіння з відступом від ідеальних часток з визначенням компенсації при перерозподілі цих часток.

По-друге, вказаний варіант поділу домоволодіння потребує значної компенсації зі сторони ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 у розмірі 93107,20 грн., яка є непомірною для відповідача за первісним позовом і в подальшому на стадії виконання судового рішення, у разі її несплати, може призвести до втрати ним власності, яка буде реалізована шляхом прилюдних торгів з метою отримання вказаного розміру коштів на користь ОСОБА_2 та що призведе до порушення майнових прав та інтересів ОСОБА_3

Отже, враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянтом не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм процесуального закону.

Відповідно ж до ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 28 листопада 2017 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.П. Варенко

О.В. Лаченкова