Справа № 706/1258/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 квітня 2018 року Христинівський районний суд Черкаської області

в складі:

головуючого судді Олійника М.Ф.,

за участю секретаря Дехканбаєвої О.О.,

позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Христинівці Черкаської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Христинівської міської ради Черкаської області, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання недійсними рішення органу місцевого самоврядування та державного акта на право власності на землю,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Христинівської міської ради, ОСОБА_3 про визнання недійсними рішення органу місцевого самоврядування та державного акта на право власності на землю.

Просив визнати недійсними рішення Христинівської міської ради № 44-2/48-V від 14.12.2009 р. «Про передачу земельних ділянок у приватну власність» в частині передачі безоплатно у приватну власність ОСОБА_5 земельної ділянки по АДРЕСА_2, площею 794 квадратних метри та державний акт на право приватної власності на землю серії НОМЕР_3, виданий 18.12.2009 р. ОСОБА_5 на підставі рішення Христинівської міської ради № 44-2/48-V від 14.12.2009 р. «Про передачу земельних ділянок у приватну власність».

В обґрунтування позовних вимог посилався на такі обставини.

06.09.1974 р. на підставі договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності з кількістю кімнат від однієї до п'яти включно, що укладений між ним та виконавчим комітетом Христинівської міської ради відповідно до рішення № 164 від 06.09.1974 р., він набув у безстрокове користування земельну ділянку площею 600 квадратних метрів по АДРЕСА_3. У вересні 1977 р. на наданій у користування земельній ділянці він збудував житловий будинок та господарські будівлі, які 30.08.1982 р. приймальною комісією прийняті в експлуатацію. У збудованому власними силами житловому будинку він проживає до даного часу. 04.12.1995 р. виконавчий комітет Христинівської міської ради рішенням № 120 надану йому в 1974 р. в постійне користування земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку площею 597 квадратних метрів по АДРЕСА_3 передав у власність. З моменту набуття в постійне користування і по даний час він володіє і користується зазначеною земельною ділянкою, звів довкола неї кам'яну огорожу і жодних сумнівів у своєму праві на неї у нього не виникало. У серпні - вересні 2016 р. він звернувся до землевпорядної організації із заявою про виготовлення технічної документації з відновлення меж належної йому земельної ділянки по АДРЕСА_3, проте під час здійснення польових геодезичних робіт з установлення її меж з'ясувалось, що частина належної йому земельної ділянки рішенням Христинівської міської ради № 44-2/48-V від 14.12.2009 р. безоплатно передана у приватну власність тодішній власниці сусіднього житлового будинку по АДРЕСА_2 ОСОБА_5. Ознайомившись із технічною документацією із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право ОСОБА_5 на земельну ділянку (державного акта на право власності на земельну ділянку) для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд в АДРЕСА_2, він з'ясував, що в ході їх складання допущені грубі помилки, внаслідок чого до складу належної ОСОБА_5 земельної ділянки увійшла частина земельної ділянки, фактичним власником якої є він. З технічного паспорта на житловий будинок індивідуального фонду по АДРЕСА_2 від 20.01.1990 р. вбачається, що житловий будинок розташований на земельній ділянці площею 710 квадратних метрів. Рішенням виконавчого комітету Христинівської міської ради № 86 від 28.12.1995 р. ОСОБА_5 безоплатно у приватну власність передано земельну ділянку по АДРЕСА_2 площею 710 квадратних метрів. Проте, у 2009 р. в ході складання документів, що посвідчують право власності ОСОБА_5 на земельну ділянку, її площа безпідставно збільшена до 794 квадратних метрів і рішенням Христинівської міської ради № 44-2/48-V від 14.12.2009 р. на підставі технічних матеріалів саме у такому розмірі вона передана у власність останньої. Крім того, дана земельна ділянка згідно з її координатами та конфігурацією частково накладається на земельну ділянку, що перебуває у його володінні та користуванні. До даного часу про вказані обставини йому не було відомо, оскільки передана у власність ОСОБА_5 належна йому частина земельної ділянки не вибувала з його володіння і користування, під час складання технічної документації із землеустрою акт визначення та погодження зовнішніх меж земельної ділянки в натурі він, як суміжний користувач, не погоджував. Про порушення свого права він дізнався лише тепер, коли звернувся до землевпорядної організації з метою формування власної земельної ділянки як об'єкта цивільного права. ІНФОРМАЦІЯ_1 р. ОСОБА_5 померла і до складу спадщини відповідно до ст. 1218 ЦК України увійшли всі її права та обов'язки, що належали їй на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті, у тому числі право власності на земельну ділянку в АДРЕСА_2 з кадастровим номером НОМЕР_4. Після смерті ОСОБА_5 спадщину прийняла ОСОБА_3 Таким чином, право на земельну ділянку в АДРЕСА_2 з кадастровим номером НОМЕР_4, після смерті ОСОБА_5 перейшло до її спадкоємця - ОСОБА_3 і саме вона утверджує за собою право, яке належить йому, що свідчить про порушення його права і дає підстави для звернення до суду за його захистом. Процес набуття у власність ОСОБА_5 земельної ділянки по АДРЕСА_2 площею 794 квадратних метрів здійснено з порушенням норм закону та його права на частину земельної ділянки, що передана ОСОБА_5 у власність.

Ухвалою суду від 07.12.2016 р. до участі у справі було залучено як співвідповідача ОСОБА_4, оскільки вона разом з відповідачем ОСОБА_3 прийняла спадщину після смерті ОСОБА_5

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні позов підтримав повністю, посилаючись на обставини зазначені в позовній заяві, не заперечував проти винесення заочного рішення у справі.

Представник відповідача Христинівської міської ради Швець О.В. у судовому засіданні покладався на думку суду при винесенні рішення у справі, при вирішенні справи представник відповідача Христинівської міської ради у судове засіданняне з'явився по невідомій суду причині, про дату, час і місце судового засідання відповідач був повідомлений належним чином, від відповідача також не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, відповідачем не поданий відзив. Суд вважає, що представник відповідача Христинівської міської ради не з'явився у судове засідання без поважних причин.

Відповідач ОСОБА_3 у судовому засіданні позов визнала повністю, пояснила, що вона проживає у домоволодінні, яке раніше належало померлій ОСОБА_5, який фактичний розмір земельної ділянки, переданої у власність ОСОБА_5, вона сказати не може, рішення міської ради було на 710 кв.м, а оформлено на 794 кв.м. При вирішенні справи відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не з'явилась по невідомій суду причині, про дату, час і місце судового засідання була повідомлена належним чином, від неї також не надійшло заяви про розгляд справи за її відсутності, нею не поданий відзив. Суд вважає, що відповідач не з'явилась у судове засідання без поважних причин.

Відповідач ОСОБА_4 у судове засідання не з'явилась, однак її інтереси у судовому засіданні представляв ОСОБА_8

Представник відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_8 у судовому засіданні позов визнав повністю, однак висловив сумнів у визначенні площі земельної ділянки, переданої у власність ОСОБА_5 При вирішенні справи відповідач ОСОБА_4 та її представник ОСОБА_8 у судове засідання не з'явились по невідомій суду причині, про дату, час і місце судового засідання були повідомлені належним чином, від них також не надійшло заяви про розгляд справи за їх відсутності, ними не поданий відзив. Суд вважає, що відповідач ОСОБА_4 та її представник ОСОБА_8не з'явились у судове засідання без поважних причин.

За таких умов суд вважає можливим розглянути справу без участі представника відповідача Христинівської міської ради, відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4, представника відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_8 і ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач ОСОБА_1 не заперечував проти такого вирішення справи.

Заслухавши пояснення учасників справи,дослідивши письмові докази у справі: копії рішення Христинівської міської ради № 44-2/48-V від 14.12.2009 р. «Про передачу земельних ділянок у приватну власність», державного акта на право власності на земельну ділянку на ім'я ОСОБА_5, технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку ОСОБА_5 від 17.12.2009 р., договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності від 06.09.1974 р., рішення виконавчого комітету Христинівської міської Ради депутатів трудящих № 164 від 06.09.1974 р. про виділення земельної ділянки по АДРЕСА_3, акта приймання індивідуального домоволодіння від 22.07.1983 р., рішення виконавчого комітету Христинівської міської ради № 120 від 04.12.1997 р. «Про передачу присадибних земельних ділянок у приватну власність», спадкової справи після смерті ОСОБА_5, висновок експерта за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи № 659/17-23, 25/18-23 від 18.01.2018 р., інші письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню повністю з таких підстав.

Судом встановлено, що 06.09.1974 р. на підставі договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності з кількістю кімнат від однієї до п'яти включно, що укладений між позивачем ОСОБА_1 та виконавчим комітетом Христинівської міської ради відповідно до рішення № 164 від 06.09.1974 р., позивач ОСОБА_1 набув у безстрокове користування земельну ділянку площею 600 квадратних метрів по АДРЕСА_3.

У вересні 1977 р. на наданій у користування земельній ділянці він збудував житловий будинок та господарські будівлі, які 30.08.1982 р. приймальною комісією прийняті в експлуатацію, у вказаному житловому будинку позивач ОСОБА_1 проживає до даного часу.

04.12.1995 р. виконавчий комітет Христинівської міської ради рішенням № 120 надану йому в 1974 р. в постійне користування земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку площею 597 квадратних метрів по АДРЕСА_3 передав у власність.

З моменту набуття в постійне користування і по даний час позивач ОСОБА_1 володіє і користується зазначеною земельною ділянкою.

У серпні - вересні 2016 р. позивач ОСОБА_1 при зверненні до землевпорядної організації із заявою про виготовлення технічної документації щодо земельної ділянки по АДРЕСА_3 дізнався, що частина належної йому земельної ділянки рішенням Христинівської міської ради № 44-2/48-V від 14.12.2009 р. безоплатно передана у приватну власність власниці сусіднього житлового будинку по АДРЕСА_2 ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 р.

З технічного паспорта на житловий будинок індивідуального фонду по АДРЕСА_2 від 20.01.1990 р. вбачається, що житловий будинок розташований на земельній ділянці площею 710 квадратних метрів.

Рішенням виконавчого комітету Христинівської міської ради № 86 від 28.12.1995 р. ОСОБА_5 безоплатно у приватну власність передано земельну ділянку по АДРЕСА_2 площею 710 квадратних метрів.

ОСОБА_5 у своїй заяві від 17.12.2009 р. про оформлення та видачу державного акта на право власності на земельну ділянку просила оформити та видати їй державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,710 га.

Проте, у 2009 р. в ході складання документів, що посвідчують право власності ОСОБА_5 на земельну ділянку, її площа безпідставно збільшена до 794 квадратних метрів і рішенням Христинівської міської ради № 44-2/48-V від 14.12.2009 р. саме у такому розмірі вона передана у власність ОСОБА_5

Крім того, земельна ділянка, передана у власність ОСОБА_5, згідно з її координатами та конфігурацією частково накладається на земельну ділянку, що перебуває у володінні та користуванні позивача ОСОБА_1

Вказане стверджується висновком експерта за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи № 659/17-23, 25/18-23 від 18.01.2018 р. Відповідно до висновку експерта земельна ділянка ОСОБА_5 не відповідає правовстановлюючому документу (державному акту на право власності) та фактичному користуванню, площа накладання земельної ділянки ОСОБА_5 на земельну ділянку ОСОБА_1 становить 46 кв. м.

До останнього часу про вказані обставини позивачу ОСОБА_1 не було відомо, оскільки передана у власність ОСОБА_5 належна йому частина земельної ділянки не вибувала з його володіння і користування, під час складання технічної документації із землеустрою акт визначення та погодження зовнішніх меж земельної ділянки в натурі він, як суміжний користувач, не погоджував.

Після смерті ОСОБА_5 до складу спадщини відповідно до ст. 1218 ЦК України увійшли всі її права та обов'язки, що належали їй на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті, у тому числі право власності на земельну ділянку в АДРЕСА_2.

Після смерті ОСОБА_5 спадщину прийняли відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 Тобто, право на земельну ділянку в АДРЕСА_2, перейшло до спадкоємців ОСОБА_5 - ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які були залучені до участі у справі як відповідачі.

Процес набуття у власність ОСОБА_5 земельної ділянки по АДРЕСА_2 площею 794 кв.м здійснено з порушенням норм закону та права позивача ОСОБА_1 на частину належної йому земельної ділянки, що передана ОСОБА_5 у власність.

До повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб, відповідно до Земельного кодексу ( п. б ч.1 ст. 12 ЗК України в редакції на час спірних правовідносин).

Відповідно до вимог п.34 ч. 1 ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до виключної компетенції сільських, селищних, міських рад відноситься питання регулювання земельних відносин.

Таким чином, розпорядження землями територіальних громад віднесено до виключної компетенції сільських, селищних, міських рад.

До прийняття чинної Конституції України право приватної власності громадян на землю, в залежності від часу виникнення таких правовідносин, було врегульовано Земельним кодексом СРСР у ред. 1970 р., Земельним кодексом УPCP у ред. 1990 р., Земельним кодексом України у ред. 1992 р., Земельним кодексом України в редакції від 13 березня 1992 р., Законом України «Про власність», Декретом Кабінету Міністрів України «Про приватизацію земельних ділянок» від 26 грудня 1992 р.

З аналізу норм вказаних законодавчих актів вбачається, що якщо земельну ділянку було надано у постійне користування до 15 березня 1991 р. (дата введення у дію Земельного кодексу України від 18 грудня 1990 р.), то треба виходити зі змісту п. 6 постанови Верховної Ради УРСР від 18 грудня 1990 р. № 563-ХІ1 «Про земельну реформу» (з наступними змінами), згідно з якою громадяни, підприємства, установи й організації, які мають у користуванні земельні ділянки, надані їм до введення у дію Земельного кодексу Української PCP, повинні до 1 січня 2004 р. оформити право власності або право користування землею. Після закінчення вказаного строку раніше надане їм право користування земельною ділянкою втрачається.

Якщо земельну ділянку було надано у постійне користування після 15 березня 1991 р., то треба виходити зі змісту п. 6 Перехідних положень чинного Земельного кодексу, згідно з яким громадяни та юридичні особи, які мають у постійному користуванні земельні ділянки, але за цим Кодексом не можуть мати їх на такому праві, повинні до 1 січня 2008 р. переоформити у встановленому порядку право власності або право оренди на них.

Разом з цим, Рішенням Конституційного суду України по справі № 1-17/2005 від 22 вересня 2005 р. № 5-ргт/2005 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення: пункту 6 розділу X «Перехідні положення» Земельного кодексу України щодо зобов'язання переоформити право постійного користування земельною ділянкою на право власності або право оренди без відповідного законодавчого, організаційного та фінансового забезпечення.

З вказаного вбачається, що кожний з наведених Земельних кодексів, скасовуючи попередній до нього кодифікований законодавчій акт, в обов'язковому порядку врегульовував правовідносини землекористувачів, які виникли до набуття чинності таким Земельним Кодексом та відповідно розповсюджував на такі правовідносини дію норм, що закріплював на момент набуття своєї чинності.

Крім цього, з аналізу вказаних норм Земельних кодексів вбачається, що поряд із започаткуванням інституту приватної власності на землю громадянам, на їх вибір, забезпечувалася можливість продовжувати користуватися земельними ділянками на праві постійного (безстрокового) користування, оренди, пожиттєвого спадкового володіння або тимчасового користування. При цьому в будь-якому разі виключалась як автоматична зміна титулів права на землю, так і будь-яке обмеження права користування земельною ділянкою у зв'язку з непереоформленням правового титулу.

Частиною першою ст. 116 ЗК України в редакції на час виникнення спірних правовідносин визначалось, що громадяни набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених Земельним кодексом або за результатами аукціону.

Частиною третьою підпунктом а) ст. 116 ЗК України в редакції на час виникнення спірних правовідносин визначалось, що безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян проводиться у разі приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян.

При цьому рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймаються у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.

Процес набуття у власність ОСОБА_5 земельної ділянки по АДРЕСА_2 площею 794 кв.м здійснено з порушенням зазначених норм та права позивача ОСОБА_1 на частину земельної ділянки, що передана ОСОБА_5 у власність.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відновлення становища, яке існувало до порушення; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, їхніх посадових і службових осіб.

Відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації цього права.

Згідно з ч. 1 ст. 126 Земельного кодексу України (чинний на момент видачі державного акта) право власності на земельну ділянку посвідчусться державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті.

Крім того, згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; застосування інших, передбачених законом, способів.

Відповідно до ч. 1 ст. 155 Земельного кодексу України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй . земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

У правовій позиції Верховного Суду України при розгляді справи № 6-57цс13 зазначено, що частинами першою та другою статті 116 ЗК України визначено, що громадяни і юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом (частина перша статті 126 ЗК України). Таким чином, державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов'язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Згідно із частиною третьою статті 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

Суд вважає, що визнання недійсними рішення органу місцевою самоврядування та державного акта, що виданий на його підставі, поверне сторони спору у первісний стан і відновить порушене право позивача ОСОБА_1

При вирішенні питання про розподіл судових витрат між сторонами суд враховує таке.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.

Проте, відповідно до ч. 9 ст. 141 ЦПК України якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Спір щодо визнання недійсним рішення Христинівської міської ради та державного акта на право власності на землювиник внаслідок неправильних дій відповідача - Христинівської міської ради, тому суд на підставі вказаних вище положень ЦПК України вважає за необхідне стягнути з відповідача Христинівської міської ради на користь позивача ОСОБА_1 понесені останнім судові витрати в розмірі 11006,40 грн., які складаються із 1102,40 грн. судового збору та 9904 грн. витрат пов'язаних ізпроведенням експертизи.

Керуючись ст.ст. 116, 152 ч.ч. 2, 3, 155 ч. 1 Земельного кодексу України, ст. 16 ч.ч. 1, 2 ЦК України, ст. 26 ч. 1 п. 34 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст.ст. 81, 89, 141 ч. 9, 263 -265, 280, 282 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (АДРЕСА_4 ідентифікаційний номер НОМЕР_1) до Христинівської міської ради Черкаської області (20001, Черкаська область, м. Христинівка, вул. Соборна, 30, ), ОСОБА_3 (АДРЕСА_5), ОСОБА_4 (АДРЕСА_6, ідентифікаційний номер НОМЕР_2) про визнання недійсними рішення органу місцевого самоврядування та державного акта на право власності на землю задовольнити повністю.

Визнати недійсним рішення Христинівської міської ради Черкаської області № 44-2/48-V від 14.12.2009 року «Про передачу земельних ділянок у приватну власність» в частині передачі безоплатно у приватну власність ОСОБА_5 земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_2 Черкаської області, площею 794 квадратних метрів.

Визнати недійсним державний акт на право власності на землю серії НОМЕР_3, що виданий 18.12.2009 року ОСОБА_5 на підставі рішення Христинівської міської ради Черкаської області № 44-2/48-V від 14.12.2009 року «Про передачу земельних ділянок у приватну власність».

Стягнути з Христинівської міської ради Черкаської області на користь ОСОБА_1 понесені останнім судові витрати в розмірі 11006 (одинадцять тисяч шість) грн. 40 коп., які складаються із 1102 (одна тисяча сто дві) грн. 40 коп. судового збору та 9904 (дев'ять тисяч дев'ятсот чотири) грн. витрат, пов'язаних ізпроведенням експертизи.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Черкаської області через Христинівський районний суд Черкаської області шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя: М.Ф. Олійник