АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 537/3265/17 Номер провадження 22-ц/786/943/18Головуючий у 1-й інстанції Маханьков О. В. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2018 року м. Полтава

Апеляційний суд Полтавської області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого: Панченка О.О.,

суддів: Дорош А.І., Лобова О.А.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 09 лютого 2018 року, ухваленого під головуванням судді Маханькова О.В. в м. Кременчуці Полтавської області з ухваленням повного тексту судового рішення 09 лютого 2018 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до Редакції газети "Автограф" про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що 18 травня 2017 року у випуску № 20 Кременчуцької газети «Автограф» опубліковано статтю під назвою «Як воша кожуха», в якій поширена, на його переконання, інформація, яка є недостовірною та принижує його ділову репутацію. Позивач вважає, що відомості, опубліковані в статті та поширені відносно нього 18 травня 2017 року Кременчуцькою газетою «Автограф» мають бути визнані недостовірними, такими, що порушують права, свободи, та ганьблять честь, гідність і ділову репутацію ОСОБА_2. Просив визнати наклепом дії відповідача з виготовлення та поширення вказаної інформації, зобовязати відповідача спростувати поширенні відомості у спосіб, найбільш близький до способу їх поширення, шляхом публікації офіційного вибачення перед ОСОБА_2 керівника відповідача та автора статті не пізніше десяти днів з дня набрання рішенням суду законної сили. Крім того, позивач просив стягнути на свою користь з відповідача 100 000,00 гривень у якості компенсації за завдану моральну шкоду.

Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 09 лютого 2018 року в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

З даним рішенням не погодився позивач ОСОБА_2 та подав на нього апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушенням судом норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити. Зокрема вказує, що судом невірно визначено правову природу спірних правовідносин, оскільки поширена відповідачем інформація є не тільки оціночними судженнями щодо позивача, які полягають у голослівних образливих висловах та порівняннях, а й конкретними неправдивими фактичними даними та наклепом.

Згідно ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без проведення судового засідання та повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи у межах доводів апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Як передбачено ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 18 травня 2017 року в газеті «Aвтограф» № 20, видавцем: Редакцією газети «Автограф», опубліковано статтю «Як воша за кожуха», у якій містилась інформація з критичними висловлюваннями щодо позивача.

Зокрема, в статті містились такі висловлювання, як:

«..Підрозділ був затребуваним, і люди в ньому служили мужні та совісні, але ОСОБА_2 докерувався до такої ручки, що коли міське управління МНС почало розбиратися, то лише за голову взялося - фінансово-господарська частина аж волала, вимагаючи прокурора та вирішили сміття з хати не виносити...»

«...Як і слід було чекати, цю роботу ОСОБА_2 також завалив..».

« Зрадив однопартійців….».

« Будучи депутатом Автозаводської районної ради, ОСОБА_2 навіть не очікувано для самого себе обирається її головою….».

ОСОБА_2 звертався до Редакції газети «Автограф» з претензією про спростування опублікованої інформації та вимогою публічного вибачення, однак відповіді на претензію не отримав.

Також судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 в період з лютого 2011 року по березень 2014 року займав посаду начальника управління з питань надзвичайних ситуацій та цивільного захисту населення виконавчого комітету Кременчуцької міської ради, а з березня 2014 року по лютий 2016 року перебував на посаді голови Автозаводської районної ради.

Положеннями ст. 25 Закону України «Про друковані засоби масової інформації /преси/ в Україні» визначено, що журналіст є творчим працівником, який професійно збирає, одержує, створює та займається підготовкою інформації для друку, а тому має право вільно користуватися та обирати у своїх публікаціях різномовні звороти, вживати гіперболи, алегорію, сатиру.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, що містяться у п. 19 його постанови № 1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

За правилами ст. 30 Закону України «Про інформацію», ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлювання оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання які не містять фактичних даних, зокрема, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема вживання гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Таким чином, відповідно до ст. 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції.

Отже, відмовляючи в задоволенні позову місцевий суд дослідивши зміст статті «Як воша за кожуха»», вірно прийшов до висновку, що автор, не висловлював конкретних фактичних даних, а резюмував результати своїх спостережень та висловлював свою субєктивну думку щодо діяльності позивача на відповідних посадах, оскільки стаття та критичні висловлювання стосувались саме тих періодів життя позивача, коли він був публічною особою і стосувались саме його діяльності на публічних посадах.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду та вважає, що автор статті висловив власні субєктивні судження відносно публічної діяльності позивача в цілому що є узагальнюючим матеріалом, а допущені ним висловлювання, які ОСОБА_2 відносить на власний рахунок, сприймаючи їх зміст виключно як власні образи, є правом журналіста, вільно використовувати та обирати у своїх публікаціях різні мовні звороти, вживати гіперболи, алегорію, сатиру тощо, що є оціночними судженнями, які виключають наявність прямого умислу на поширення недостовірної інформації.

Разом з цим, вирішуючи питання про поширення редакцією газети «Автограф» нібито, недостовірної інформації стосовно приватного життя позивача, який був публічним діячем, суд врахувавши положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, схваленої 12 лютого 2004 року на 872 - му засіданні Комітету ОСОБА_4 Європи, а також рекомендації, що містяться у Резолюції 1165/1998/ Парламентської ОСОБА_5 Європи про право на недоторканість приватного життя, правильно вказав, що, межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються до прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати.

Такий висновок місцевого суду зроблений на підставі повного, всебічного та об'єктивного дослідження наданих сторонами доказів, доводів та заперечень сторін, яким судом дана відповідна правова оцінка.

Відповідно до п.1 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується внаслідок порушення її прав.

Оскільки права позивача не були порушені, висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення грошової компенсації у рахунок відшкодування моральної шкоди також є вірним.

При цьому, колегія судів погоджується з висновком суду стосовно необґрунтованості позовної вимоги про зобовязання відповідача спростувати відомості у спосіб найбільш близький до способу їх поширення шляхом публікації офіційного вибачення перед ОСОБА_2 керівника відповідача та автора статті, оскільки примусове вибачення як спосіб судового захисту гідності, честі чи ділової репутації за поширення недостовірної інформації не передбачено у статтях 16, 277 ЦК України.

В свою чергу, доводи апеляційної скарги не спростовують правомірності висновків суду та не підтверджують їх неправомірність належними доказами, виходячи з вищевикладеного.

Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При цьому докази та обставини, на які посилається апелянт, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткової юридичної оцінки не потребують, оскільки при їх встановленні та дослідженні місцевим судом дотримано норми матеріального та процесуального права.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 09 лютого 2018 року ухвалене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Керуючись п.1 ч. 1 ст. 374, ч.1 ст.375, ст. ст. 381 - 384 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 09 лютого 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя : /підпис/ ОСОБА_1

Судді: /підпис/ ОСОБА_6 /підпис/ ОСОБА_7

КОПІЯ

ВІРНО: суддя Апеляційного суду

Полтавської області _______________ ОСОБА_1

Повний текст судового рішення виготовлено 22 травня 2018 року.