Номер провадження: 22-ц/785/3512/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Кравець Ю. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.05.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Кравця Ю.І.,

суддів: Журавльова О.Г., Комлевої О.С.

з участю секретаря судового засідання Бєляєвої А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Одеса цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Комунального підприємства «Теплопостачання міста ОСОБА_3», ОСОБА_4 міської ради, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Департаменту фінансів ОСОБА_4 міської ради про стягнення майнової та моральної шкоди, за апеляційною скаргою директора Комунального підприємства «Теплопостачання міста ОСОБА_3» ОСОБА_5 на рішення Приморського районного суду м.Одеси від 01.12.2017 року, ухваленого суддею Загороднюком В.І.,

встановив:

16.09.2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з зазначеним позовом, уточнивши який 25.09.2017 року просила стягнути з КП «Теплопостачання міста ОСОБА_3» завдану їй майнову шкоду у розмірі 195890,83 грн., моральну шкоду у розмірі 5000 грн., всього - 200890,83 грн., а також судові витрати, а саме витрати на сплату судового збору та послуг адвоката.

Уточнені позовні вимоги ОСОБА_2 обґрунтовувала тим, що 30.05.2016 року внаслідок прориву труби теплотраси поряд з будинком №24 по вул. Мечнікова у м. Одеса було пошкоджено належний їй легковий автомобіль НОМЕР_1, чим їх було завдано майнову шкоду у розмірі 194090,83грн., а також моральну шкоду, яка оцінена позивачем у 5000 грн. Крім того, згідно акту приймання-передачі послуг від 24.06.2016 року вартість проведеної ФОП ОСОБА_6 експертизи з встановлення вартості майнової шкоди та оцінки вартості транспортного засобу становить 1800 грн., яку позивач також просила стягнути.

Рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 01.12.2017 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково та стягнуто з КП«Теплопостачання міста ОСОБА_3» на користь ОСОБА_2 заподіяну матеріальну шкоду в розмірі 195890,83 грнта компенсацію за заподіяння моральної шкоди в розмірі 1000,00 грн. В задоволенні інших позовних вимог відмовлено. Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись із рішенням суду, директор КП «Теплопостачання міста ОСОБА_3» ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій з посиланням на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального та неправильне застосування матеріального права, просить рішення суду скасувати.

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 обґрунтовує тим, що відповідно до витребуваних судом доказів від Портофранківського відділення Приморського відділу поліції ГУНП України в Одеській області до суду надано докази підтвердження пошкодження автомобіля брата позивача - ОСОБА_3, проте суд першої інстанції у рішенні посилається на висновок Портофранківського відділення Приморського відділу поліції ГУНП України в Одеській області від 09.06.2016 як на підтвердження пошкодження автомобіля позивача, тобто ОСОБА_2 Крім того звертає увагу на те, що позовну заяву від імені позивача підписано ОСОБА_3 та не надано доказів наявності у нього повноважень на представництво позивача ОСОБА_2 Також ОСОБА_5 наголошує, що районним судом не було належним чином виключено зі складу відповідачів ОСОБА_4 міську раду та не залучено до участі у справі субєкта господарювання, який надавав послуги із забезпечення паркування транспортних засобів на земельній ділянці, на якій відбувся прорив труби. Представник КП «Теплопостачання міста ОСОБА_3» звертає увагу на те, що ухвалу від 26.01.2017 року про витребування доказів по справі не виконано та в порушені норм ЦПК України матеріали справи не містять процесуального документу про перехід до розгляду справи по суті.

Вважаючи апеляційну скаргу безпідставною, ОСОБА_2 звернулася до суду апеляційної інстанції з відзивом на неї, у якому зазначила, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги - такими, що не можуть прийматись до уваги.

Рішення в частині відмови у задоволенні позову ніким не оскаржено, а тому апеляційному перегляду не підлягає.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Частково задовольняючи позов, суд встановив наступні обставини та дійшов таких висновків.

Судом установлено та матеріалами справи підтверджено, що 30.05.2016 року в м. Одесі по вул. Мечнікова навпроти будинків №24-26 стався прорив теплових мереж, що призвело до пошкодження покриття вулиці та викиду ґрунту, асфальту та каміння, внаслідок чого було пошкоджено транспортні засоби, які були припарковані в окрузі, в тому числі автомобіль позивача ОСОБА_2 марки HONDA CR V реєстраційний номер НОМЕР_2, ідентифікаційний номер JHLRD1750XC217337, 1999 року випуску, що підтверджується протоколом огляду місця події 30.05.2016 за адресою: м. Одеса, вул. Мечнікова 24-26, складеного представником поліції на підставі заяви гр.ОСОБА_3

Крім того, факт аварії (прориву теплових мереж) не заперечується відповідачем.

Згідно зі Звітом №18/06-ТЗ про розмір матеріального збитку, заданого пошкодженням транспортного засобу від 21.06.2016 року, наданого оцінювачем ОСОБА_6, вартість матеріального збитку, завданого власнику КТЗ в результаті пошкодження транспортного засобу становить 194090,83 грн.

Про пошкодження автомобілю 30.05.2016 року братом позивача ОСОБА_3 було подано заяву до Портофранковського відділення Приморського відділу поліції, яке за результатами перевірки надало письмову відповідь, якою повідомило про внесення заяви до ЖЕО №9555 від 30.05.2016 року та запропоновувало звернутися до суду з цивільним позовом про відшкодування заподіяної шкоди.

Згідно висновку Портофранковського відділення Приморського відділу поліції ГУНП в Одеській області, складеного за результатами звернення ОСОБА_3 від 09.06.2016 року, підтверджуються факт заподіяння шкоди та вказані основні пошкодження, які були завдані автомобілю позивача марки HONDA CR V реєстраційний номер НОМЕР_2, ідентифікаційний номер JHLRD1750XC217337, 1999 року випуску.

Відповідно до п.5 ст.1187 ЦК України, особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Діяльність відповідача є джерелом підвищенної безпеки, оскільки повязана з виробленням та постачанням гарячої води трубопроводами під тиском, порушення умов експлуатації теплових мереж може завдати майнової шкоди та шкоди здоровю.

Відповідно до ст.25 Закону України «Про теплопостачання», теплогенеруюча, теплотранспортна та теплопостачальна організації зокрема мають право вимагати від суб'єктів господарської діяльності винесення споруд та інших об'єктів, зведених з порушенням вимог законодавства, за межі охоронних зон теплових мереж.

Відповідач не надав суду доказів тому, що він здійснив позначення охоронних зон попереджувальними знаками, здійснював нагляд за їхнім станом та заходи щодо звільнення охоронної зони від автостоянки, на якій було розташовано автомобіль позивача.

Відхиляючи заперечення представника відповідача, районний суд виходив також з того, що згідно з ДБН В.2.3-15:2007, автостоянка це спеціально обладнана відкрита площадка для постійного або тимчасового зберігання легкових автомобілів та інших мототранспортних засобів. Нормами ДБН дійсно забороняється розміщення автостоянки в межах охоронної зони теплових мереж, однак заборони паркування окремих автотранспортних засобів, вказані норми ДБН, не містять.

Таким чином, відсутність спеціальних заборон на паркування у законодавстві та доказів встановлення відповідачем будь-яких застережень, знаків, табличок, які би позначали межі охоронної зони та попереджали особу, яка керує транспортним засобом, про перебування у даній охоронюваній зоні, не дає можливості встановити винність дій позивача.

Крім того, відповідачем не надано суду докази тому, що він доводив інформацію про проведення випробувань теплопостачальної мережі саме до населення.

Згідно з ст.15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання і має право звернутися до суду за захистом свого права та інтересу у визначений ч.2 ст.16 ЦК України спосіб, зокрема, шляхом відшкодування майнової шкоди.

Згідно з ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у звязку з знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Крім того, відповідно до ст.1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

При цьому суд прийняв до уваги, що відповідачем, в супереч вимогам ст.ст. 58 - 60 ЦПК України (у редакції, яка діяла на час розгляду справи), не було надано жодного належного та допустимого доказу для доведення факту своєї невинуватості та спростування розміру завданої шкоди.

Таким чином, районний суд дійшов до висновку, що позов в цій частині обґрунтований та відшкодуванню підлягає сума матеріального збитку у розмірі 194090,83 грн. та також вартість проведеної ФОП ОСОБА_6 експертизи з встановлення вартості майнової шкоди та оцінки вартості транспортного засобу у сумі 1800 грн.

Що стосується вимог позивача про стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 5000,00 грн., то суд частково задовольнив такі позовні вимоги.

Так, відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

З огляду на вказані норми Цивільного кодексу України та з урахуванням Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року (з наступними змінами та доповненнями), суд вважав доведеним позивачем, розумним та справедливим розмір відшкодування відповідачем завданої позивачу моральної шкоди у сумі 1000,00 грн.

Колегія суду погоджується з такими висновками районного суду. Оскільки, суд першої інстанції, зясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, дійшов до обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову. Вказані висновки суду відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин що виникли і закон, який їх регулює.

Колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги, що відповідно до витребуваних судом доказів від Портофранківського відділення Приморського відділу поліції ГУНП України в Одеській області до суду надано докази підтвердження пошкодження автомобіля брата позивача - ОСОБА_3, проте суд першої інстанції у рішенні посилається на висновок Портофранківського відділення Приморського відділу поліції ГУНП України в Одеській області від 09.06.2016 року як на підтвердження пошкодження автомобіля позивача, тобто ОСОБА_2, з огляду на те, що власником пошкодженого майна є позивач, а брат позивача - ОСОБА_3 був заявником до поліції та присутнім при складанні відповідних матеріалів, оскільки користувався вказаним автомобілем на правовій підставі.

Також колегія суддів відхиляє доводи апелянта на відсутність повноважень ОСОБА_2, оскільки вона представлена у судовому розгляді справи адвокатом, ордер якого міститься в матеріалах справи.

Не заслуговують на увагу й доводи апеляційної скарги, що районним судом не було належним чином виключено зі складу відповідачів ОСОБА_4 міську раду, оскільки право вибору відповідача належить позивачу, який не бажав заявляти вимог ОСОБА_4 міської ради, а тому спосіб виключення особи зі складу відповідачів не має значення для правильного вирішення спору.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції зробив висновок що саме КП «Теплопостачання міста ОСОБА_3» відповідає за завдану шкоду, оскільки його діяльність є джерелом підвищеної безпеки, при цьому воно не довело, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого, не надано таких доказів й до суду апеляційної інстанції, а тому колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо не залучення до участі у справі субєкта господарювання, який надавав послуги із забезпечення паркування транспортних засобів на земельній ділянці, на якій відбувся прорив труби.

Крім того колегія суддів зауважує, що в судовому засіданні представник КП «Теплопостачання міста ОСОБА_3» визнав вину у заподіяні шкоди позивачу.

Не заслуговують на увагу доводи представник КП «Теплопостачання міста ОСОБА_3», що ухвалу від 26.01.2017 року про витребування доказів щодо власника пошкодженого автомобіля, не виконано, оскільки матеріали справи містять докази належності автомобіля позивачу, належним чином дослідження висновок Портфранківського відділення Приморського відділу поліції ГУНП в Одеській області.

Безпідставними є твердження щодо порушення судом першої інстанції норм ЦПК України, через відсутність у матеріалах справи процесуального документу про перехід до розгляду справи по суті, оскільки такий процесуальний документ не був передбачений чинним на момент розгляду справи ЦПК України.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальної частині оскаржуваного рішення.

Таким чином колегія суддів вважає, що суд першої інстанції розглянув справу відповідно до ст. 13 ЦПК України: за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 259, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу директора Комунального підприємства «Теплопостачання міста ОСОБА_3» ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м.Одеси від 01.12.2017 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 25.05.2018 року.

Головуючий Ю.І.Кравець

Судді: О.Г.Журавльов

ОСОБА_7