Справа № 474/321/18
Провадження № 2/474/139/18
УХВАЛА

про відмову в задоволенні відводу

24.05.18року Врадіївський районний суд

Миколаївської області

в складі: головуючого судді Фасій В.В

при секретарі Степанову В.В.

без участі учасників справи:

позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2 Загальноосвітньої школи І_ІІІ ступенів Врадіївської районної ради Врадіївського району Миколаївської області

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду смт. Врадіївка заяву ОСОБА_1 про відвід головоючого судді Фасій В.В. у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 Загальноосвітньої школи І_ІІІ ступенів Врадіївської районної ради Врадіївського району Миколаївської області про визнання відмови у прийнятті на роботу неправомірною та укладення трудового договору,-

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з клопотанням за вх. №2491 від 22.05.2018 р. про відвід головуючого судді Фасій В.В., посилаючись на наявність обставин, які викликають сумнів в обєктивності та неупередженості судді , а саме:

- розглядаючи справу №474/913/17 за позовом ОСОБА_1 до директора ОСОБА_2 ЗОШ ОСОБА_3 про визнання відмови у прийнятті на роботу неправомірною та укладення трудового договору, ухвалив рішення про відмову в задоволенні позову, обгрунтовуючи його висновками які він сам придумав інтересах, на думку заявника, іншого претендента на посаду ОСОБА_4

- він же при ухваленні вказаного рішення не дав правову оцінку керівнику Врадіївського районного центру зайнятості, щодо надання йому, заявнику відповіді та не спростував і не підтвердив його доводи як позивача щодо моральних якостей ОСОБА_4;

- не надав правової оцінки іншим фактам при прийнятті рішення у справі №474/913/17, та не дослідив інші обставини які мали значення для справи;

Крім того посилався що участь судді у справі №474/321/18 викликає сумніви щодо неупередженості судді оскільки фактично відбуватиметься новий розгляд справи за тими самими правовідносинами, що і у справі №474/913/17.

Статтею 40 ЦПК України, визначено порядок вирішення заявленого відводу та самовідводу.

Відповідно до ч. 2 ст. 40 ЦПК України, питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість.

Частина 3 ст. 40 ЦПК України визначає, якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу, він вирішує питання про зупинення провадження у справі. У такому випадку вирішення питання про відвід судді здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу.

Враховуючи доводи заяви про відвід, приходжу до висновку про необґрунтованість заявленого відводу, на підставі наступного.

Відповідно до статті 36 ЦПК України суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу, згідно положень якої суддя, який брав участь у вирішенні справи в суді першої інстанції, не може брати участі в розгляді цієї самої справи в судах апеляційної і касаційної інстанцій, а так само у новому розгляді справи судом першої інстанції після скасування рішення суду або ухвали про закриття провадження у справі.

Відповідно до статті 36 ЦПК України, суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщоє інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об'єктивності судді. Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу.

При цьому, згідно положень цієї ж статті ЦПК України - незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Таких обставин, визначених законом, при розгляді заяви про відвід не встановлено і доказами не підтверджено. Постановлення суддею процесуальних рішень, вчинення інших дій, передбачених цивільним процесуальним законодавством при розгляді справи не може свідчити про упередженість чи необ'єктивність судді та бути підставою для його відводу.

Також є хибним твердження скаржника стосовно порушення принципу недопустимості повторної участі судді в розгляді справи.

Відповідно до положень цивільно процесуального законодавства позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

Однак, виходячи з субєктивного складу учасників справи №474/913/17 та №474/321/18 можна зробити висновок, що суддя не брав участі в розгляді цієї самої справи в судах першої, апеляційної і касаційної інстанцій, а так само у новому розгляді справи судом першої інстанції після скасування рішення суду або ухвали про закриття провадження у справі.

З огляду на викладене та враховуючи підстави відводу у поданій заяві, суд вважає, що заява про відвід є необґрунтованою, оскільки не містить в собі підстав для відводу передбачених ст.36 ЦПК України, у зв'язку з чим заява підлягає передачі у відповідності до ч. 3 ст. 40 ЦПК України на розгляд судді, який не входить до складу суду, що розглядає справу.

Крім того, згідно із п. 7 ч. 1 ст. 252 ЦПК України, суд може з заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадку надходження заяви про відвід.

Враховуючи, що зупинення провадження у справі, у випадку надходження заяви про відвід, є правом суду, вирішуючи дане питання, суд приходить до висновку про доцільність такого зупинення.

Керуючись ч. 3 ст. 40, п. 7 ч. 1 ст. 252 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Визнати відвід, заявлений позивачем ОСОБА_1 від 22.05.2018р. - необґрунтованим.

Провадження у справі зупинити на час розгляду заяви про відвід.

Заяву передати для визначення судді в порядку ст. 33 ЦПК України - з метою вирішення заяви про відвід.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В.В.Фасій