Постанова

Іменем України

25 квітня 2018 року

м. Київ

справа № 344/16988/14-ц

провадження № 61-4642св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Синельников Є. В., Хопти С. Ф. (суддя-доповідач),

Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2,

відповідач - публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»,

представник відповідача - Семенюк Олександр Юрійович,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації у публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк» на заочне рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 27 березня 2015 року у складі судді Бабій О. М. та ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області

від 12 вересня2016 року у складі колегії суддів: Ковалюка Я. Ю.,

Горблянського Я. Д., Максюти І. О.,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») про визнання безпідставною заборгованість та зобов'язання видати довідку про відсутність заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 19 листопада 2013 року стягнуто з нього на користь відповідача заборгованість за кредитним договором від 27 серпня 2008 року у розмірі 81 100,73 грн та 811,01 грн судового збору. Зазначав, що звертався до відповідача з метою погасити заборгованість та виконати рішення суду, однак відповідач відмовлявся отримати кошти згідно рішення суду. 13 січня 2014 року ним сплачено заборгованість згідно рішення суду та судові витрати. Проте

ПАТ «Дельта Банк» відмовляється видати довідку про відсутність заборгованості та виконання зобов'язань. У липні 2014 року банк надіслав йому лист про наявну заборгованість за кредитним договором у розмірі 5 964,46 долари США, яку він не визнав.

З урахуванням викладеного, ОСОБА_2просив суд визнати безпідставною нараховану банком заборгованість та зобов'язати ПАТ «Дельта Банк» видати довідку про відсутність заборгованості за кредитним договором.

Заочним рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 27 березня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено. Визнано безпідставною нараховану ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором від 27 серпня 2008 року. Зобов'язано ПАТ «Дельта Банк» видати ОСОБА_2 довідку про відсутність заборгованості за кредитним договором від 27 серпня 2008 року.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив із того, що заборгованість за кредитним договором від 27 серпня 2008 року, укладеним між товариством з обмеженою відповідальністю «Укрпромбанк» (далі - ТзОВ «Укрпромбанк») та ОСОБА_2, є погашеною, оскільки останній сплатив борг згідно рішення суду, а кредитор прийняв кошти від позивача.

Ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 12 вересня 2016 року заочне рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області

від 27 березня 2015 року залишено без змін.

Апеляційний суд, залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, виходив із того, що висновки суду першої інстанції щодо погашення ОСОБА_2 боргу згідно рішення суду є вірними та таким, що відповідають нормам матеріального права. При цьому довідка банку про заборгованість за кредитом у розмірі 5 964,46 доларів США не містить розрахунку заборгованості.

У жовтні 2016 року ПАТ «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації у ПАТ «Дельта Банк» подалодо Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у позові.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди першої та апеляційної інстанцій не встановили належним чином обставин справи та дійшли передчасного висновку про припинення кредитного договору, оскільки зобов'язання за кредитним договором позивачем належним чином не виконано, є заборгованість, яка нарахована згідно з умовами договору та вимогами закону.

У грудні 2016 року ОСОБА_2 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заперечення на касаційну скаргу, в яких зазначено, що рішення попередніх інстанцій є законними і обґрунтованими, а доводи касаційної скарги щодо невиконання зобов'язань за кредитним договором є безпідставними, оскільки 13 січня 2014 року ним сплачено заборгованість за рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 19 листопада 2013 року.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

27 січня 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Судом установлено, що 27 серпня 2008 року між ТзОВ «Укрпромбанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір, за яким останній отримав кредит у розмірі 11 тис. доларів США зі сплатою 15,8 % річних на строк до 24 серпня 2023 року в порядку та на умовах, встановлених цим договором, згідно з графіком погашення кредиту, погодженого сторонами.

У забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 27 серпня

2008 року між ТзОВ «Укрпромбанк» та ОСОБА_2 було укладено іпотечний договір, предметом якого є земельна ділянка площею 0,0667 га, яка на лежить ОСОБА_2 згідно державного акта на право власності на земельну ділянку від 02 червня 2005 року.

Згідно договору від 30 червня 2010 року про передачу активів та кредитних зобов'язань ТзОВ «Укрпромбанк» відступив права вимоги за даним кредитним договором на користь ПАТ «Дельта Банк».

Рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області від 19 листопада

2013 року позов ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором від 27 серпня 2008 року у розмірі 81 100,73 грн та судові витрати.

13 січня 2014 року позивач сплатив відповідачу заборгованість за кредитним договором та судові витрати згідно рішення суду.

Тобто рішення суду виконано майже через 2 місяці.

Також встановлено, що 13 січня 2014 року, 26 лютого 2014 року, 17 червня

2014 року позивач звертався до відповідача із заявами про надання довідки про відсутність заборгованості за кредитним договором у зв'язку з повним погашенням її згідно рішення апеляційного суду Івано-Франківської області

від 19 листопада 2013 року.

19 червня 2014 року ПАТ «Дельта Банк» надало позивачу відповідь, в якій зазначено, що станом на 19 червня 2014 року загальна сума заборгованості за кредитним договором становить 5 964,46 доларів США (а. с. 16).

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Виходячи із системного аналізу статей 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору слід дійти висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.

Зазначений правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року № 6-1206цс15.

Таким чином, рішенням суду від 19 листопада 2013 року з ОСОБА_2 стягнуто кредитну заборгованість, яка утворилась станом на

01 березня 2013 року та була погашена лише 13 січня 2014 року.

Таким чином, апеляційний суд не звернув уваги на те, що у період з 01 березня 2013 року до 13 січня 2014 року за умовами кредитного договору та згідно з вимогами законодавства продовжувала нараховуватись заборгованість за процентами, комісією та іншими платежами, які підлягали сплаті, але не були сплачені.

Проте апеляційний суд у порушення вимог статей 212 - 214, 303, 315 ЦПК України 2004 року на зазначені положення закону уваги не звернув; не врахував, що заборгованість за кредитним договором погашена лише 13 січня 2014 року та дійшов до передчасного висновку про залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до частини четвертої статті 411 ЦПК України справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 402, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації у публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 12 вересня 2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта

Ю. В. Черняк