22-ц/775/284/2018(м)
Головуючий у 1-й інстанції Соловйов О.Л.
Суддя-доповідач: ОСОБА_1
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 травня 2018 року Апеляційний суд Донецької області у складі суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Попової С.А.,

суддів Зайцевої С.А., Ткаченко Т.Б.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи

апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3

на рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 13 лютого 2018 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_2

до ОСОБА_4

про відшкодування майнової та моральної шкоди, спричиненої залиттям квартири,

В С Т А Н О В И В:

В листопаді 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_4, уточнивши в подальшому редакцію позовних вимог (а.с. 34-36), про відшкодування майнової і моральної шкоди, спричиненої залиттям його власної квартири АДРЕСА_1, яке сталося 03.07.2017р. внаслідок самовільного демонтажу відповідачем, що проживає в квартирі № 34 двома поверхами вище, радіаторів центрального опалювання в своїй квартирі. В результаті залиття в його квартирі були пошкоджені стелі на кухні, коридорі та в дитячій кімнаті, а також зіпсована та прийшла у непридатний стан дверна лутка дитячої кімнати, дерев'яні меблі в коридорі прихожа. Розмір пошкоджень згідно звіту про оцінку «Центр експертних послуг» становить 8461грн., що позивач просить компенсувати за рахунок відповідача у відшкодування майнової шкоди, а також вимагає відшкодування вартості проведеної оцінки у розмірі 1500грн. Крім того, залиттям йому спричинено моральну шкоду, що виразилося у перенесенні нервового стресу та душевних хвилюваннях, в порушенні його звичного життєвого устрою, і що потягло необхідність докладати додаткові зусилля до організації умов проживання у квартирі. У відшкодування немайнової шкоди просив стягнути з відповідача 5000грн.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 13 лютого 2018 року, з урахуванням додаткового рішення від 05 квітня 2018 року, позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду, спричинену в результаті залиття квартири, у розмірі 1430,15грн.; у відшкодування моральної шкоди 500грн.; сплачені судові витрати на проведення оцінки пошкоджень 253,50грн., а всього 2183,65грн. В решті позовних вимог відмовлено.

Додатковим рішенням цього ж суду від 05.04.2018р. вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Позивач посилається на необґрунтоване відхилення, як доказу, звіту про оцінку пошкоджень, та безпідставну відмову у стягненні з відповідача збитків по пошкодженим дверній лутці, а також меблям прихожої.

В ухвалі про відкриття апеляційного провадження учасникам справи було надано строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу, однак, відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

У матеріалах справи міститься заперечення відповідача на позовну заяву (а.с. 78-79), в якому він, не заперечуючи своєї провини в залитті квартири позивача, вказує на безпідставність вимог про відшкодування вартості пошкоджень дверної лутки, меблів, оскільки ці пошкодження не охоплюються змістом акту житлової організації. А проведений без його участі звіт оцінки пошкоджень не відповідає цьому актові і не може бути взятим судом за основу. Виражає згоду на часткове відшкодування як майнової, так і моральної шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

За змістом ч.ч. 4, 6 ст. 19 ЦПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ (справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб); справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження (ч. 4 ст. 274 ЦПК), розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищезазначене, розгляд даної справи з ознаками малозначності згідно із ч.ч. 4, 6 ст. 19, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення без змін, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як встановлено судом і це підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_2 на праві власності за договором купівлі-продажу від 10.03.1998р. належить квартира АДРЕСА_2 (а.с. 7).

Як вбачається зі змісту заяви позивача і акту обстеження ККП «УК Західна», 03.07.2016р. сталося залиття квартири позивача з причини демонтажу радіаторів центрального опалення мешканцями квартири № 34. В результаті залиття в квартирі № 26 виникли пошкодження у вигляді жовтих слідів: в коридорі на стелі 2мх60см; кімната (дитяча) стеля над люстрою 50см, праворуч від вікна на стелі 65см; кухня на стелі, зліва від вікна 1мх75см, пляма над люстрою діаметром 50см; загальний коридор смуга розміром 2,5мх15см (а.с. 10-11).

Власником квартири АДРЕСА_3 є ОСОБА_4 (а.с. 12).

Згідно звіту про оцінку ПП «Центр експертних послуг» від 12.12.2017р., розмір шкоди, спричиненої залиттям квартири № 26, склав 8461грн. (а.с. 39-77).

Задовольняючи позов частково, суд виходив з того, що залиття квартири сталося з вини власника квартири № 34 в результаті демонтажу радіаторів централізованого опалення та невиконання у триденний строк відновлювальних робіт. Суд частково визначив до відшкодування майнову шкоду згідно з зафіксованими в акті житлової організації пошкодженнями в квартирі позивача, відмовивши в задоволенні вимог про стягнення пошкоджень дверної лутки та наличників, меблів - прихожої та комода, які не були відзначені в акті, але були оцінені оцінщиком на замовлення позивача. У звязку з доведенням факту спричинення позивачу діями відповідача немайнової шкоди, що полягає у душевних стражданнях від змушеного пошкодження майна ОСОБА_2, суд стягнув частково заявлену суму вимог по цій позиції в розмірі 500грн. Питання про компенсацію вартості проведення оцінки суд вирішив, виходячи з пропорційності щодо задоволеної частини вимог про відшкодування майнової шкоди.

З такими висновками суду не можна не погодитись, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі винною особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 3 ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Відповідно до ч. 1, п. 3 ч. 2 ст. 23, ч. 1 ст. 1167 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Суд, постановляючи рішення, врахував зібрані по справі докази і оцінив їх в порядку ст. 89 ЦПК України, а саме: акт житлової організації від 05.07.2017р., що зафіксував причину залиття - недбайливе ставлення відповідача, який мешкає двома поверхами вище позивача, до системи централізованого опалення, пов'язаної з порушенням строків проведення ремонтних робіт, а також перелічив і описав характер і розмір пошкоджень на стелі коридору, дитячої кімнати, кухні, коридору. На підставі цих даних суд вірно визначив відповідальність ОСОБА_4 за спричинену ОСОБА_2 майнову і моральну шкоду, оскільки залиття трапилось з вини відповідача.

За розміром суд присудив майнове відшкодування згідно із оціненими «Цетром експертних послуг» пошкодженнями в квартирі позивача за їх описом і локалізацією в буквальній відповідності змісту акту житлової організації від 05.07.2017р., складеного комісією з виходом на місце безпосередньо після залиття квартири, де всі пошкодження вказав позивач.

Серед переліку цих пошкоджень не відзначені зіпсовані дверна лутка, деревяні меблі в коридорі - прихожа, на яких наголошує у змісті апеляційної скарги позивач.

Однак, звіт про оцінку від 12.12.2017р. окреслює пошкодження і піддає їх оцінці не в тому обсязі, який був зафіксований безпосередньо після залиття і за заявою самого позивача 05.07.2017р.

Після залиття і до дня складення акту пройшло 2 дні, коли деформації і пошкодження меблів гіпотетично могли виявитися. Проте, в ході судового розгляду справи не здобуто доказів, що позивач за участю заподіювача шкоди - відповідача, представників житлової організації намагався засвідчити ці додаткові пошкодження.

Натомість опис цих пошкоджень (дверна лутка, меблі прихожої) виникли тільки у звіті оцінщика, проведеного на замовлення суто позивача, без присутності відповідача, у позапроцесуальний спосіб. При вирішенні справи судом першої інстанції позивач не заявляв клопотання, як то визначено положеннями процесуального законодавства про призначення судової будівельної експертизи.

Досліджуваний звіт про оцінку від 12.12.2017р., як впевнюється колегія суддів, не відповідає на питання часу виникнення цих пошкоджень, не визначає характеру пошкоджуючого механізму.

Належним доказами за ч. 1 ст. 77 є докази, що містять інформацію предмета доказування.

За ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно із ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Отже, судом, як схвалює колегія суддів, правильно відхилено як неналежний і достовірний доказ звіт про оцінку пошкоджень (в частині дверної лутки і меблів прихожої), бо він не містить інформації щодо предмета доказування, за своїм змістом виходить за межі виявлених первинним (і єдиним) оглядом пошкоджень в акті від 05.07.2017р., та не дає змогу дійти висновку про те, що ці пошкодження є наслідком залиття квартири позивача 03.07.2017р. від дій відповідача по заміні радіаторів.

Як зорієнтовано увагу судів в п. 2 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

З огляду на це, судом з дотриманням вимог ст. 89 ЦПК України проаналізовано зібрані докази і зведено правильні висновки про відсутність причинно-наслідкового звязку між діями відповідача і заявленим зіпсуванням дверної лутки і меблів прихожої.

Твердження в рішенні суду щодо нездобуття доказів того, що пошкодження дверної лутки, наличників та меблів у квартирі позивача відбулось внаслідок залиття його квартири 03.07.2017р. не спростовано позивачем.

Доводи апеляційної скарги в даній частині не ґрунтуються на матеріалах справи. Інших вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційна скарга не містить.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції в достатньому обсязі встановив обставини справи за позовними вимогами ОСОБА_2, відповідні їм правовідносини, наданим доказам дав належну оцінку. Суд правильно застосував матеріальний закон, вимоги ст.ст. ст.ст. 89, 263-264 ЦПК України, взяв до уваги доведену частину спричиненої шкоди залиттям квартири позивача - вартість матеріалів та відновлювальних робіт стелі коридору, кухні та дитячої кімнати, та дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог на суму 1430,15грн.

Суд, взявши до уваги розяснення у п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року, врахував спричинені позивачеві душевні страждання, повязані з пошкодженням його майна при залитті з вини відповідача, і колегія суддів погоджується, що безумовно, спричинена шкода потягла зміну звичного укладу життя ОСОБА_2, що супроводжувалася необхідністю усунення наслідків залиття і подальшого ремонту. Колегія суддів погоджується із адекватністю і співмірністю визначеного судом до стягнення грошового розміру спричиненої шкоди в сумі 500грн.

Доводи апеляційної скарги представника позивача щодо безпідставності часткового стягнення спричиненої немайнової шкоди не є слушними. В ході апеляційного перегляду справи не встановлено обставин і доказів, які б переконливо свідчили про необхідність збільшення присудженого судом першої інстанції розміру морального відшкодування.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції в зазначеній частині. Ніяких нових обставин, які не були предметом розгляду судом першої інстанції та могли вплинути на правильність висновків суду не виявлено і стороною позивача не надано таких нових доказів до суду апеляційної інстанції. Порушень норм процесуального права, які могли призвести до неправильного вирішення справи, або тих, що є обовязковою підставою для скасування судового рішення, колегією суддів не встановлено.

За таких обставин, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду залишенню без змін.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст.ст. 381-384 ЦПК України, суд,

П О С ТА Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 13 лютого 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених п.п. «а», «б», «в», «г» п. 2 ч. 3 ст. 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий С.А. Попова

Судді С.А.Зайцева

ОСОБА_5

Повний текст постанови складено 25.05.2018р. суддя С.А.Попова