_________________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 2-6771/11
Провадження № 8/520/25/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.05.2018 року Київський районний суд м. Одеси у складі:

головуючий - суддя Васильків Олена Василівна,

секретар судового засідання - Дідур Ганна Сергіївна,

за участю заявника ОСОБА_1, представника заявника ОСОБА_2, представників ОСОБА_3 ОСОБА_3 ОСОБА_4 та ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі заяву ОСОБА_1, про перегляд судового рішення у зв'язку із нововиявленими обставинами у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Одеської міської ради про визначення порядку користування земельною ділянкою та встановлення сервітуту на земельну ділянку, суд, -

ВСТАНОВИВ:

20.09.2016 року до суду надійшла заява ОСОБА_1 про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, у якій заявник просить скасувати рішення Київського районного суду м. Одеси у цивільній справі №2-6771/11 від 25.09.2014 року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Одеської міської ради про визначення порядку користування земельною ділянкою та встановлення сервітуту на земельну ділянку. Свої вимоги заявник обґрунтовує тим, що зовнішня стіна «2-3, 2-4, 2-8» двохповерхової будови, літ. «А1», зведеної ОСОБА_6, по АДРЕСА_1, побудована на місці самочинних прибудов, які ніколи не були частиною житлового будинку по АДРЕСА_1. Рішення Київського райвиконкому від 06.09.1985 р. № 904 «Щодо самочинного будівництва гр. ОСОБА_7 гр. ОСОБА_8.» відомостей щодо збереження самочинних прибудов з правом користування без права власності за будь-якими іншими особами, зокрема ОСОБА_3 не містить. Повний текст рішення Київського райвиконкому від 06.09.1985 р. № 904 до суду не надавався, заявник ОСОБА_1 отримав його копію з архіву 07.09.2016 р. Здійснюючи реконструкцію своєї частини будинку (11/25), позивач вийшов за межі розпорядження № 796 від 12 червня 2003р., яким йому було дозволено будівництво 2-х поверхового будинку, загальною площею 176,2 кв.м, житловий 46,2 кв.м, і гаража, в частині домоволодіння по АДРЕСА_1, яка йому належить. Крім цього, дозвіл № 829/03 від 08.12.2003 року виданий ОСОБА_3 інспекцією Державного архітектурно - будівельної інспекції при управлінні Архітектури та містобудування Одеської міської ради на будівництво житлового будинку по АДРЕСА_1, закінчився 01.12.2004 р., згідно діючого на той час законодавства якщо дозвіл на виконання будівельних робіт не було завчасно продовжено після закінчення його терміну, то будівництво вважається самочинним. Позивач дозвіл не продовжив та не здійснив будь-яких інших дій з введення в експлуатацію будови, та під час розгляду справи № 2-6771/11 двохповерхова будова, літ. «А1» мала статус самочинно збудованої. Заявник зазначає, що вищезазначені обставини не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі заявнику, вонимають значення для вирішення справи і є істотними для постановлення правильного рішення у справі.

Ухвалою від 20.09.2016 року провадження у справі відкрито.

15.12.2017 року набрав чинності Закон України від 03.10.2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів».

Згідно з п.п. 9 п. 1 Розділу ХІІ «Перехідні положення» ЦПК України, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

14.02.2018 року ОСОБА_3 до суду надано відзив на заяву ОСОБА_1, в якому він просить відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, посилаючись на те, що обставини, на які посилається заявник були встановлені судом та враховані ним під час ухвалення рішення 25.09.2014 року.

15.05.2018 року стороною заявника ОСОБА_1 до суду надано відповідь на відзив, в якому заявник не погоджується з викладеними у відзиві запереченнями.

В судовому засіданні заявник ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 вимоги, викладені в заяві про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, підтримали та просять рішення суду від 25.09.2014 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовити.

Представники ОСОБА_3 - ОСОБА_5 та ОСОБА_9 в судовому засіданні заперечували проти вимог ОСОБА_1 щодо перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами та просять залишити заяву ОСОБА_1 без задоволення.

Третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Одеську міську раду було належним чином повідомлено про судове засідання, однак представник в судове засідання не з'явився, про причини неявки не повідомив, письмових пояснень до суду не надав.

Згідно з ч. ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Вислухавши учасників справи, які з'явились до судового засідання, та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси у цивільній справі № 2-6771/11 від 25.09.2014 року задоволено позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Одеської міської ради про визнання порядку користування земельною ділянкою та встановлення сервітуту на земельну ділянку.

Визначено порядок користування земельною ділянкою, розташованою за адресою: АДРЕСА_1, відповідно до висновку №2779 судової будівельно-технічної експертизи від 27.02.2014 року, а саме:

ОСОБА_1 виділити земельну ділянку №1 площею 296кв.м., в т.ч. 263 кв.м. по загальній площі та 33 кв.м. по залишкам.

Земельну ділянку шириною 1,0м., розташовану уздовж зовнішньої стіни пом. « 2-3, 2-4, 2-8» виділити у постійне користування ОСОБА_10, при забезпеченні безперешкодного доступу ОСОБА_3 до зовнішньої стіни вищезазначених приміщень на період обслуговування та ремонту.

Вхід на ділянку, яка виділяється, зберегти існуючий зі сторони Глазунова.

ОСОБА_3 виділити земельну ділянку №2 площею 236кв.м.

Вхід на ділянку, яка виділяється, зберегти існуючий зі сторони вул. Петрашевського.

Встановити наступну межу поділу:

- від розділового паркану зі сторони Петрашевського на відстані 11,18 м від правої бокової межі (з ділянкою №74) вглиб ділянки по існуючому огородженню довжиною 8, 43 м;

- поворот наліво по існуючому огородженню довжиною 1,12 м;

- поворот направо по існуючому огородженню до зовнішньої стіни жилого будинку літ. «А» довжиною 2, 25 м:,

- по міжквартирним перегородкам, які поділяють квартири власників;

- поворот направо вздовж зовнішньої стіни приміщень « 2-3, 2-4, 2-8» та лінії її продовження до кордону з ділянкою № 74.

Встановити ОСОБА_3 для обслуговування та ремонту зовнішньої стіни приміщень «2-3, 2-4, 2-8» двохповерхової будови, літ. «А1», зведеної ОСОБА_6, по АДРЕСА_1, безстроковий, безоплатний сервітут на земельну ділянку, шириною 1,0 м, розташовану вздовж зовнішньої стіні приміщень « 2-3, 2-4, 2-8», та на земельну ділянку шириною 3,42 м, розташовану вздовж стіни сараю літ. «В», де експертизою пропонується влаштувати дверний проріз розмірами 0,8 х 2,0 м (h) з установкою дверного блоку, навпроти існуючого, на кордоні з земельною ділянкою за адресою вул. Петрашевського, 74, які знаходяться в користуванні ОСОБА_1 шляхом влаштування в стіні сараю літ. «В», належного ОСОБА_1, дверний проріз розмірами 0,8 х 2,0 м (h) з установкою дверного блоку, напроти існуючого для організації проходу до зовнішньої стіни приміщень « 2-3,2-4,2-8».

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 19.11.2014 року рішення Київського районного суду м. Одеси від 25.09.2014 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.06.2015 року рішення Київського районного суду м. Одеси від 25.09.2014 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 19.11.2014 року залишено без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими обставинами.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 423 ЦПК України підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв'язку з нововиявленими обставинами» від 30.03.2012 року № 4, нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.

Необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених ЦПК України є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов'язки осіб, які беруть участь у справі.

Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення.

Суд має право скасувати судове рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Згідно п. 4 вказаної Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв'язку з нововиявленими обставинами» вирішуючи питання про наявність нововиявлених обставин, суд повинен розмежовувати нововиявлені обставини та нові обставини.

Обставини, що обґрунтовують вимоги або заперечення сторін чи мають інше істотне значення для правильного вирішення справи, існували на час ухвалення судового рішення, але залишаються невідомими особам, які беруть участь у справі, та стали відомими тільки після ухвалення судового рішення, є нововиявленими обставинами.

Сторона заявника ОСОБА_1 як на підставу для перегляду вказаного рішення суду посилається на рішення Київського райвиконкому від 06.09.1985 р. № 904 «Щодо самочинного будівництва гр. ОСОБА_7 гр. ОСОБА_8.» /а.с.8/, відповідно до якого Виконком Київської районної Ради народних депутатів вирішив:

1.Побудовані гр. ОСОБА_7 по АДРЕСА_1, прибудову літ. «а1» - котельну площею 1,6 кв.м., кухню площею 12,9 кв.м., туалет площею 1,8 кв.м., тамбур площею 5,0 кв.м., бесідку літ. «Г», сарай літ. «В» розміром 2,55х3,70 - зберегти з правом користування, але без права власності та компенсації при реконструкції району.

2.Побудовані гр. ОСОБА_8 прибудову літ. «З» - веранду розміром 5,20х4,10, сарай над погребом розміром 4,0х2,30 - зберегти з правом користування, але без права власності та компенсації при реконструкції району.

3.Зобов'язати гр. ОСОБА_8 самовільно побудований гараж розміром 3,5х4,5 - знести до 01.10.85 року.

4.За самовільне будівництво по АДРЕСА_1, притягнути гр. ОСОБА_7 та гр. ОСОБА_8 до адміністративної відповідальності у визначеному законом порядку.

Судом досліджено матеріали цивільної справи №2-6771/11 в трьох томах, з яких вбачається, що зазначена цивільна справа не містить копії рішення Київського райвиконкому від 06.09.1985 р. № 904 «Щодо самочинного будівництва гр. ОСОБА_7 гр. ОСОБА_8.», а отже в судовому засіданні вказаний письмовий доказ безпосередньо не досліджувався. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про наявність підстав для перегляду рішення суду від 25.09.2014 року за нововиявленими обставинами. При цьому суд приймає до уваги доводи сторони заявника про те, що на час розгляду справи №2-6771/11 відповідачу ОСОБА_1 не було відомо про існування рішення Київського райвиконкому від 06.09.1985 р. № 904.

Згідно з ч. 3 ст. 429 ЦПК України за результатами перегляду судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд може: 1) відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі; 2) задовольнити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, скасувати відповідне судове рішення та ухвалити нове рішення чи змінити рішення; 3) скасувати судове рішення і закрити провадження у справі або залишити позов без розгляду.

Пунктом 1 ч. 4 ст. 429 ЦПК України встановлено, зокрема, що у разі задоволення заяви про перегляд судового рішення з підстав, визначених частиною 2 статті 423 цього Кодексу, та скасування судового рішення, що переглядається, суд ухвалює рішення - якщо переглядалося рішення суду.

Таким чином, судом встановлено, що звертаючись до суду із позовом (уточнена позовна заява від 04.09.2014 року) ОСОБА_3 посилався на те, що йому, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 06.06.1996 року, належить 11/25 частин житлового будинку з надвірними спорудами за адресою: вул. Петрашевского, 76, що знаходиться на земельній ділянці площею 499 кв.м. Співвласником 14/25 частин вказаного будинку є заявник ОСОБА_1 на підставі договору довічного утримання. Відповідно до дозвільних документів позивачем побудований житловий будинок та гараж і йому необхідно зробити зовнішні роботи, а саме: зовнішня стіна його будинку «2-3, 2-4, 2-8» виходить на земельну ділянку, якою користується ОСОБА_1, який добровільно не дає ОСОБА_3 можливості її оштукатурити, обслуговувати та утримувати в належному технічному стані. На підставі викладеного ОСОБА_3 просив визначити порядок користування земельною ділянкою, розташованою в м. Одесі по АДРЕСА_1, встановити кордон розділу земельних ділянок та встановити ОСОБА_3 безстроковий безоплатний сервітут.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням народного суду Київського району м. Одеси від 10.05.1977 року у справі №2-1276/1977 за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_8 про розірвання шлюбу та розподіл майна, виділено ОСОБА_8 на праві особистої власності з домоволодіння АДРЕСА_1 11/25 частин домоволодіння, куди входять кімнати 8 кв.м., 12,5 кв.м., кухня 7,7 кв.м. та погреб на загальну суму 4085 руб. /.1 а.с.9/.

З рішення Київського райвиконкому від 06.09.1985 р. № 904 «Щодо самочинного будівництва гр. ОСОБА_7 гр. ОСОБА_8.» (архівна копія від 07.09.2016р.), вбачається, що побудовані батьком позивача ОСОБА_8 прибудови до 11/25 частин домоволодіння по АДРЕСА_1, були визнані самочинними та ОСОБА_8 на праві приватної власності належало 2 житлові кімнати площею 20,5 кв.м, кухня площею 7,7 кв.м., що складало 11/25 частин домоволодіння. Відомостей щодо збереження самочинних прибудов з правом користування без права власності за будь-якими іншими особами, зокрема за ОСОБА_3 рішення Київського райвиконкому від 06.09.1985 р. № 904 не містить.

З свідоцтва про право на спадщину за законом від 06.07.1996 року, виданого державним нотаріусом Третьої одеської державної нотаріальної контори ОСОБА_11 вбачається, що спадкоємцем майна ОСОБА_8, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року є його син - ОСОБА_3. Спадкове майно, на яке видане свідоцтво, складається з 11/25 частин жилого будинку з надвірними спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1, та складається в цілому з жилої кам'яної будівлі, загальною жилою площею 54,1 кв.м. та надвірних споруд: «В» сарай, «Г» сарай, №1-8 огорожа, І, ІІ мостіння, що розташовані на земельній ділянці розміром 499 кв.м., належній померлому на підставі Рішення народного суду Київського району м. Одеси від 10.05.1977 року, зареєстрованого в Одеському міжміському бюро технічної інвентаризації в книгу №101 на стр. 32 під реєстром №248. На самовільно побудовані споруди: сарай «Ж», гараж «З», пристройка «а3», - свідоцтво про право на спадщину не видавалось /т.1 а.с.8/.

У листі Київської районної адміністрації № Н-1142/2 від 18.08.2016 р. /а.с.7/ зазначено, що згідно зі схемою розмежування земельної ділянки та домоволодіння від 12.07.1977 р. № 521 на зазначеній межі ділянок повинен був знаходитись паркан, з одного боку якого на нормативній відстані знаходився капітальний сарай, а з іншої погреб. В термін з 1977 року по 1985 рік на межі між земельними ділянками батьком ОСОБА_3 - ОСОБА_8 було самочинно побудовано нежитлові побудови, які відображено у технічному паспорті на будинок № 101-32 0248 від 17.05.1996 р. (веранда (літера ІV), коридор (літера ІІ), санвузол (літера ІІІ) - а/с 167 справи № 2-6771/11 ). На підставі рішення Київського райвиконкому від 06.09.1985 р. № 904 самочинні нежитлові будівлі було збережено.

Розпорядженням № 796 від 12 червня 2003 року Київської районної адміністрації Виконавчого комітету Одеської міської ради ОСОБА_6 було дозволено будівництво 2-х поверхового будинку, загальною площею 176,2 кв.м, житловий 46,2 кв.м, і гаража, в частині домоволодіння по АДРЕСА_1, належної йому на підставі свідоцтва про право на спадщину від 06.07.1996 року, а також було дозволено оформити дозвіл на початок будівельних робіт /т.1 а.с.18/.

08 грудня 2003 року позивач отримав виданий Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю м. Одеси Виконавчого комітету Одеської ради дозвіл №829/03 на виконання будівельних робіт з будівництва житлового будинку по АДРЕСА_1, відповідно до проектної документації, затвердженої та зареєстрованої на підстав висновкуУправління та архітектури та містобудування виконавчого комітету Одеської міської ради № 373/2000-к від 02.12.2000 р. Термін дії дозволу до 01.12.2004 р. /т.1 а.с.19/.

Відповіддю Управління Архітектури та містобудування Одеської міської ради від 04.08.16 року № 01-13/358/о підтверджено, що дійсно було видано Висновок № 373/2000-к від 02.12.2000 р. згідно з яким передбачалось будівництво нового двохповерхового будинку з підвалом на місці старого одноповерхового будинку, що підлягає знесенню /а.с.9/.

Термін дії Дозволу № 829/03 від 08.12.2003 року, виданого ОСОБА_3 інспекцією Державного архітектурно - будівельної інспекції при управлінні Архітектури та містобудування Одеської міської ради на будівництво житлового будинку по АДРЕСА_1, закінчився 01.12.2004 р. Відомості про продовження дії дозволу № 829/03 від 08.12.2003 року в матеріалах справи відсутні.

Згідно з відповіддю Державного архіву Одеської області № Н-1853 від 05.08.2016 р. в документах архівного фонду інспекції державного - архітектурно-будівельного контролю в Одеській області дозволу № 829/03 від 08.12.2003 року та проектної документації на будівництво житлового будинку по АДРЕСА_1, на зберіганні немає.

Відомості про здійснення перерахунку часток співвласників будинку по АДРЕСА_1, у матеріалах справи відсутній, в зв'язку з чим суд приходить до висновку, що 11/25 частин будинку, які належать на праві власності позивачу ОСОБА_3 залишились незмінними з моменту винесення рішення Київського райвиконкому від 06.09.1985 р. № 904.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень,крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Належні та допустимі докази, що підвереджують право позивача на здійснення будівництва частини двохповерхової будови, літ. «А1», по АДРЕСА_1, на місці самочинних прибудов, збережених рішенням Київського райвиконкому від 06.09.1985 р. № 904 за його батьком ОСОБА_8 з правом користування без права власності в матеріалах справи відсутні.

Згідно з ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Частиною 7 ст. 319 ЦК України визначено, що діяльність власника може бути обмежена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Доводи представників ОСОБА_3 щодо того, що заявник ОСОБА_1 вводить суд в оману, оскільки є посилання в судових рішеннях всіх інстанцій на зміст рішення Київського райвиконкому від 06.09.1985 р. № 904 не заслуговують на увагу, так як повний текст вказаного рішення в матеріалах справи відсутній, та безпосередньо судове рішення від 25.09.2014 р. не містить зміст рішення райвиконкому від 06.09.1985 р. № 904 з посиланням на всі пункти тексту.

Судом достеменно встановлено, що ОСОБА_3 належало 11/25 частин спірного домоволодіння, однак на час звернення до суду приміщення, що складали зазначену частку, були знесені, а документи, які підтверджують право власності на збудований об'єкт ОСОБА_3 не були надані суду, в зв'язку з чим твердження ОСОБА_3 в позові та під час розгляду справи, що він є власником двохповерхової будівлі є безпідставними, оскільки правовстановлюючі документи ОСОБА_3 суду не надавались, що і є істотними для справи обставинами, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

З урахуванням викладеного, рішення суду у частині задоволення позову ОСОБА_3 про встановлення сервітуту на земельну ділянку для обслуговування для обслуговування та ремонту зовнішньої стіни приміщень «2-3, 2-4, 2-8» двохповерхової будови, літ. «А1», зведеної ОСОБА_6, по АДРЕСА_1, підлягає скасуванню, оскільки в даному випадку мова йде про встановлення сервітуту для обслуговування будинку, побудованого на місці самочинного будівництва, здійсненого батьком позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_8, право власності на яке у визначений законом спосіб ОСОБА_3 не набув.

Щодо визначення порядку користування земельною ділянкою сторонами по справі не оспорювався порядок користування земельною ділянкою відповідно до фактичного користування та встановлений кордон розділу, відповідно до якого встановлені забори, таким чином у цій частині рішення слід залишити без змін.

Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_3 в частині встановлення сервітуту на земельну ділянку не підлягають задоволенню, так не обґрунтовані та не доведені. В іншій частині рішення Київського районного суду м. Одеси від 25.09.2014 року належить залишити без змін.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 423, 429 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 про перегляд рішення суду від 25.09.2014 р. у зв'язку з нововиявленими обставинами по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Одеської міської ради про визначення порядку користування земельною ділянкою та встановлення сервітуту на земельну ділянку - задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Одеси у цивільній справі № 2-6771/11 від 25.09.2014 року в частині задоволення позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Одеської міської ради про встановлення сервітуту на земельну ділянку змінити.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Одеської міської ради про встановлення сервітуту на земельну ділянку відмовити.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

До утворення апеляційних судів в апеляційних округах, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня одержання копії рішення шляхом подання апеляційної скарги через Київський районний суд м. Одеси.

Повний текст рішення суду складено 30.05.2018 року.

Суддя Васильків О. В.