Номер провадження 2/243/1558/2018
Номер справи 243/3612/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕ М УКРАЇНИ

(Заочне)

«18» травня 2018 року Слов'янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

Головуючого - судді Хаустової Т.А.,

за участю: секретаря судового засідання - Кобець О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду №19 Слов'янського міськрайонного суду Донецької області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, за участю третьої особи: Органу опіки та піклування Слов'янської міської ради Донецької області про позбавлення батьківських прав,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2, за участю третьої особи: Органу опіки та піклування Слов'янської міської ради Донецької області про позбавлення батьківських прав, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з відповідачем вона проживала однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 15 липня 2011 року по 20 липня 2012 року. Від сумісного проживання у них ІНФОРМАЦІЯ_1 року народився син - ОСОБА_3. Відповідач записаний батьком в свідоцтві про народження дитини. Рішенням Центрально-Міського районного суду міста Горлівка Донецької області 27 вересня 2012 року з відповідача на її користь були стягнуті аліменти на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

З липня 2012 року вони з відповідачем проживають окремо, дитина мешкає разом з нею. Дитині забезпечені гідні умови проживання та гармонійна атмосфера оточення. Спору стосовно місця проживання дитини не було, відповідач не заперечував, що дитина буде проживати з нею. Весь цей час відповідач не цікавився, не телефонував, не виявляв бажання спілкуватися з дитиною та приймати участь в її вихованні. На сьогоднішній день дитині вже 6 років, але вона батька навіть не знає і не має до нього ні яких почуттів. Вона ніколи не створювала перешкод у спілкуванні дитини з батьком та прийманні участі у вихованні дитини, вищевикладені обставини свідчать про фактичну можливість, але вольове небажання виконувати відносно дитини батьківські обов'язки, покладені на нього законом.

Згідно ч.2 ст.141 СК України, розірвання шлюбу між батьками, окреме проживання їх від дитини не впливає на обсяг їхніх прав та не звільняє від обов'язків щодо дитини. У відповідності з ч.2 ст.157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні.

Вважає, що нехтування батьківськими обов'язками з боку батька, принижує гідність дитини, а наявність людини, яка юридично має права батька, але фактично залишається чужою людиною, може в подальшому привести до негативних наслідків у житті дитини як з моральної, так і з правової точки зору.

За цей час відповідач не надав жодного разу матеріальної допомоги на утримання сина, не разу не спілкувався з дитиною.

Відповідач злісно ухиляється від участі в утриманні та вихованні дитини. Добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини він не надає, участі в вихованні дитини не приймає, з дитиною не спілкується з 2012 року, фактично самоусунувся від виконання батьківських обов'язків відносно дитини, не турбується про її стан здоров'я, фізичний та духовний розвиток.

Така поведінка відповідача по відношенню до дитини є свідомим нехтуванням своїх батьківських обов'язків.

Відповідно до ст.164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, а також якщо являються хронічними алкоголіками чи наркоманами.

Вважає, що вищевикладені факти свідчать про те, що відповідач ОСОБА_2 злісно не виконує своїх батьківських обов'язків відносно неповнолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 , тому має бути позбавлений батьківських прав.

Просить суд ухвалити рішення, яким позбавити батьківських прав ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, відносно малолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з'явилася, хоча належним чином була повідомлена про дату, час та місце розгляду справи. Разом з позовною заявою до суду надала Заяву, в якій вона просить суд розглянути справу без її участі за участю її представника - адвоката ОСОБА_4 та задовольнити її позовні вимоги ( а.с.20).

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат ОСОБА_4, який діє на підставі Ордеру, серія НОМЕР_1 на надання правової допомоги, в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. 17 травня 2018 року до суду надав Заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги ОСОБА_1 підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити (а.с. 32).

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з'явився. Про причини неявки суд не повідомив.

У зв'язку з тим, що м. Горлівка Донецької області віднесено до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 № 1085-р., при цьому, з 27 листопада 2014 року припинено приймання поштових відправлень на/з територію(ї) Донецької та Луганської областей до/з населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження, у т.ч. до/з м. Горлівка (згідно з інформацією, розміщеною на офіційному веб-сайті УДППЗ "Укрпошта") (а.с.25).

У відповідності до ч.7 ст. 128 ЦПК України «У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається:

- юридичним особам та фізичним особам - підприємцям - за адресою місцезнаходження (місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань;

- фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.»

Відповідно до ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи.

Згідно до ч.11 ст. 128 ЦПК України «Відповідач, третя особа, свідок зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи».

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин.

Оголошення на офіційному веб-сайті Слов'янського міськрайонного суду Донецької області про виклик до судового засідання відповідача ОСОБА_2 було опубліковано на офіційному веб-сайті Слов'янського міськрайонного суду Донецької області 03 травня 2018 року (а.с.26).

і тому з 03 травня 2018 року відповідач ОСОБА_2 вважається належним чином повідомленим про дату, час та місце судового розгляду справи.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин.

Відповідач повідомлений у встановленому порядку (належним чином) про час і місце судового розгляду справи не використав наданого законом права на участь у судовому засіданні, тому суд, враховуючи згоду позивача ( представника позивача), вважає можливим відповідно до правил ч.1 ст. 280 ЦПК України вирішити справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалити заочне рішення.

Відповідач ОСОБА_2 своєчасно і належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, в судове засідання не з'явився, від нього не надійшло повідомлення про причини неявки, не використав наданого законом права на участь у судовому засіданні, тому суд, враховуючи згоду позивача (представника позивача), відповідно до положень частини першої статті 280 ЦПК України вважає можливим провести заочний розгляд справи, вирішити справу за наявними в матеріалах доказами та ухвалити заочне рішення.

Представник третьої особи - Органу опіки та піклування Слов'янської міської ради Донецької області до судового засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи (а.с. 23,24). 11 травня 2018 року від Голови Слов'янської міської ради Донецької області - Лях В.М. надійшла Заява, в якій він просить суд розглянути справу без участі представника Органу опіки та піклування Слов'янської міської ради Донецької області. Також повідомив суд, що у зв'язку з тим, що місце проживання позивача - ОСОБА_1 є місто Горлівка Донецької області, Орган опіки та піклування Слов'янської міської ради Донецької області не може надати обґрунтованого висновку щодо доцільності (недоцільності) позбавлення батьківських прав (а.с.27).

Суд, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, за участю третьої особи: Органу опіки та піклування Слов'янської міської ради Донецької області про позбавлення батьківських прав підлягають задоволенню з огляду на їх законність та обґрунтованість.

У відповідності до ст. 165 Сімейного Кодексу України « Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина…» та п. 18 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

В судовому засіданні встановлено та підтверджено Свідоцтвом про народження, серія НОМЕР_2, виданого 03 квітня 2012 року Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Горлівського міського управління юстиції у Донецькій області, що відповідач по справі - ОСОБА_2, є батьком дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Центрально - міського районного суду міста Горлівки Донецької області, №2/0551/8274/2012 від 27 вересня 2012 року, позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини задоволені частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/6 частини з усіх видів доходів, щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму, починаючи з 07 серпня 2012 року та до повноліття дитини (а.с. 16).

16 листопада 2012 року Центрально - міським районним судом міста Горлівки Донецької області на підставі Рішення Центрально - міського районного суду міста Горлівки Донецької області, №2/0551/8274/2012, ОСОБА_1 було видано Виконавчий лист № 2/0551/8274/2012 на стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини ( а.с.17).

З Довідки про неотримання аліментів № 6215/05-58 від 04 червня 2013 року, виданої ОСОБА_1, вбачається, що ОСОБА_1 не отримувала у Центрально - Міському ВДВС Горлівського міського УЮ аліменти з ОСОБА_2 у період з 01 грудня 2012 року по 31 травня 2013 року, згідно з виконавчим листом №2/0551/8274 від 16 листопада 2012 року, виданим Центрально - міським районним судом м. Горлівки Донецької області про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 (а.с. 29).

За таких обставин, суд вважає, що позивач ОСОБА_1 вправі звернутися до суду з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення його батьківських прав відносно його малолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30 березня 2007 року „ Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" „Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років і тільки з підстав, передбачених ст. 164 Сімейного Кодексу України."

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 не досяг 18 річного віку (а.с. 15). Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці». Аналогічні положення викладені і в ст. 150 Сімейного Кодексу України.

Статтею 150 Сімейного Кодексу України передбачено, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров"я дитини, забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, що принижують людську гідність дитини.

Відповідно до ст. 10 Закону України „Про охорону дитинства", кожній дитині гарантується право на свободу, особисту недоторканість та захист гідності. Дисципліна і порядок сім"ї мають забезпечуватися на принципах, що ґрунтуються на взаємоповазі, справедливості і виключають приниження честі та гідності дитини. Держава здійснює захист дитини від: усіх форм фізичного і психічного насильства, образи, недбалого і жорстокого поводження з нею, у тому числі з боку батьків або осіб, які їх замінюють.

Згідно з ст. 164 Сімейного Кодексу України „ Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він:

- ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини;

Верховний Суд України в ч. 2 п. 16 Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30 березня 2007 року розтлумачив, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

У статті 19 Конвенції про права дитини, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХП від 27 лютого 1991 року, набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року і відповідно до статті 9 Конституції України є складовою національного законодавства, держави-учасниці, які її підписали, взяли на себе зобов'язання вживати усіх необхідних законодавчих та інших заходів з метою захисту дитини від усіх форм насильства, образи чи зловживань, відсутності належного піклування чи недбалого І брутального поводження або експлуатації з боку батьків чи будь-якої іншої особи.

В п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, а крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Згідно ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

З інформації, викладеної у Довідці №66 від 17 травня 2018 року, виданої Горлівським дошкільним освітнім закладом №15 «Васильок», що дитина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, відвідує заклад з 01 жовтня 2014 року по теперішній час. За час перебування у закладі, батько хлопчика дитячий садок не відвідував, не цікавився життям дитини та у вихованні дитини участі не приймав (а.с. 31).

У суду немає підстав ставити під сумнів інформацію, викладену у Довідці №66 від 17 травня 2018 року, виданої Горлівським дошкільним освітнім закладом №15 «Васильок», оскільки факти, викладені в ній відповідачем належним чином не спростовані.

Відповідно до положень Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року за № 789-Х11, дитина, з огляду на її фізичну і розумову незрілість вимагає спеціального захисту, турботи, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження.

Як встановлено в судовому засіданні, відповідач по справі - батько ОСОБА_2, проживає окремо від своєї малолітньої дитини (а.с.30).

Матеріальну допомогу дитині не надає, не спілкується з ним, участі у його вихованні не приймає, не цікавиться його навчанням, навичками та уподобаннями, його життям, успіхами та труднощами, його схильностями та здібностями, не відвідує дитячий садок.

Відповідач не виявляє щодо ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, батьківського піклування, фактично самоусунувшись від виконання своїх батьківських обов'язків.

Статтею ст. 150 Сімейного кодексу України від 10 січня 2002 року визначені обов'язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме:

- батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини;

- батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток;

- батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Жодної участі у вихованні сина, відповідач не бере. Всі питання щодо виховання вирішуються позивачем самостійно без участі та підтримки з боку відповідача, що підтверджено в судовому засіданні об'єктивними доказами.

Тобто, суд приходить до висновку, що ОСОБА_2 не бере жодної участі у вихованні дитини, жодним чином не цікавиться його життям, не бере ніякої участі в його розвитку та вихованні, не спілкується з ним в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення та взагалі не цікавиться життям дитини.

Відповідно до ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Проте, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Жодного батьківського обов'язку щодо виховання дитини, спілкування з ним та утримання відповідач не виконує.

Так, ст. 164 Сімейного Кодексу України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він:

- ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Відповідно до п.п. 7,15,16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, тощо, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками».

Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини.

З матеріалів справи не встановлено, що позбавлення відповідача ОСОБА_2 батьківських прав не сприятиме інтересам дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно з частиною шостою ст. 19 СК України, суд може не погодитися з Висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Так з Заяви Голови Слов'янської міської ради Донецької області №29/03-935 від 10 травня 2018 року, вбачається, що Орган опіки та піклування Слов'янської міської ради Донецької області не може надати обґрунтований Висновок Органу опіки та піклування Слов'янської міської ради Донецької області щодо доцільності (недоцільності) позбавлення батьківських прав у зв'язку з тим, що місце проживання позивача ОСОБА_1 зареєстровано у місті Горлівка Донецької області (а.с. 27).

Положенням ч. 1 ст. з Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України передбачено, що при вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дітей.

У принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості, при цьому, малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своїми батьками.

Суд вважає, що матеріали справи містять достовірні відомості, які свідчать про навмисне та злісне невиконання відповідачем своїх обов'язків по вихованню своєї дитини, оскільки протягом тривалого часу відповідач не проявляє відносно дитини належної турботи та уваги, не приймає участі у його вихованні та утриманні, не піклується про стан його здоров'я та розвитку, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення, хоча зобов'язаний це робити та має таку можливість.

Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року Держави - учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини.

З огляду на ці обставини та на підставі відомостей, які характеризують особу відповідача, його ставлення до дитини, суд вважає доцільним позбавлення відповідача ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітньої дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, оскільки це сприятиме інтересам дитини.

На підставі наданих сторонами доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, за участю третьої особи: Органу опіки та піклування Слов'янської міської ради Донецької області про позбавлення батьківських прав відносно малолітньої дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, обґрунтовані, відповідач свідомо нехтує своїми батьківськими обов'язками, та виходячи з інтересів дитини та конкретних обставин справи, суд вважає можливим позбавити батьківських прав відповідача відносно його малолітньої дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Позивач ОСОБА_1 не вимагає компенсації за понесені судові витрати, пов'язані із зверненням до суду.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12,13,128,131,133,141,259,264,265,268,280-283 ЦПК України, ст. ст. 19, 150, 157, 164, 165-166, 167, 180, 192, 273 Сімейного Кодексу України, Постановою Пленуму Верховного суду України № 3 від 30 березня 2007року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, за участю третьої особи: Органу опіки та піклування Слов'янської міської ради Донецької області про позбавлення батьківських прав - задовольнити.

Позбавити батьківських прав ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, відносно його малолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішення може бути оскаржене в судову палату по цивільних справах Апеляційного суду Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Апеляційного суду Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

У відповідності до п.п. 15.5 п. 15 ч. 1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Рішення прийнято, складено і підписано в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу.

Головуючий:

Суддя Слов'янського

міськрайонного суду Т.А. Хаустова