Справа № 234/2980/18
Провадження № 2/234/1601/18
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 квітня 2018 року м. Краматорськ

Краматорський міський суд Донецької області

в складі: головуючого-судді Бакуменко А.В.

за участю секретаря судового засідання Кісточка І.В.

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в м. Краматорську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування, -

Обставини справи:

ОСОБА_1 звернувся до Краматорського міського суду Донецької області з позовом про визнання права власності в порядку спадкування, обґрунтувавши свої вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_3, котрий постійно мешкав АДРЕСА_1 (1/2 частка).після його смерті залишилось спадкове майно , а саме 1/2 частка квартири АДРЕСА_1, котре належало йому на праві власності на підставі свідоцтва від 15.05.1995 року виданого Краматорським відділом земельних ресурсів у відповідності до рішення виконкому Краматорської Ради народних депутатів № 262 від 26.06.1970 року. Він є єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_3, однак не може оформити спадщину внаслідок того, що втрачено оригінал правовстановлюючого документу. Просить суд визнати за ним право власності в порядку спадкування на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1.

Ухвалою суду від 26.03.2018 року по справі було відкрито провадження, та призначено на підготовче судове засідання на 06 квітня 2018 року.

Позивач ОСОБА_1 в підготовче судове засідання не зявилась, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Суд, вважає за можливим розглянути справу без її участі, що відповідає положенням ст. 130 ЦПК України.

Відповідач ОСОБА_2 в підготовче судове засідання не зявився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав заяву про розгляд справи за своєї відсутності , не заперечує проти задоволення позову. Суд, вважає за можливим розглянути справу без участі відповідача, що відповідає положенням ст. 130 ЦПК України.

Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача ОСОБА_3, свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 від 18.02.1999, актовий запис №423.

При житті ОСОБА_3 на праві приватної власності належала 1/2 частка квартири АДРЕСА_1.

ОСОБА_1 мешкав разом з батьком з 1997 року.

Відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

У теперішній час, зареєструвати право власності за ОСОБА_3 не можливо, оскільки у відповідності з ч.4 ст.25 ЦК України, цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті.

Спадкоємцем після померлого ОСОБА_3 є його син ОСОБА_1 що підтверджується, свідоцтвом про народження від 29.11.1957 року НОМЕР_2 .

Позивач не може оформити у нотаріуса спадщину, у звязку з відсутністю у спадкодавця ОСОБА_3 належним чином зареєстрованого правовстановлюючого документу на житловий будинок.

Вирішуючи питання про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування, суд виходить з наступного.

Так, згідност.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

У відповідності із ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав й обов'язків (спадщини) від померлої фізичної особи (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ч.5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

У відповідності із ст. 1297 ЦК України, встановлено обовязок спадкоємця звернутись за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно.

Згідно із п.4.15 гл.10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженого наказом Мінюсту України від 22.02.2012 року №296/5 встановлено, що видача свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно спадкоємцю, нотаріусом проводиться за наявності зареєстрованих правовстановлюючих документів на імя спадкодавця.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами справ про спадкування» від 24.06.1983 року № 4, якщо позивач в 6-місячний строк вступив у володіння або керування спадкоємним майном або його частиною, то суд по цих підставах розв'язує питання про визнання права на спадкоємне майно.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Згідно п.3.1 інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 р. №24-753/0/4-13: якщо нотаріус або орган державної реєстрації прав відмовляють у вчиненні покладених на них нотаріальних дій чи здійсненні державної реєстрації, така відмова може бути оскаржена в судовому порядку, за умови відсутності спору про право на спадщину.

Згідно статті 1 Першого протоколу доКонвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свої власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Також, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободгарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обовязків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства») та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції).

Як вказав Верховний Суд України у своїй постанові від 10.02.2016 року у справі №6-2124цс15, оскільки відповідно дост.328 ЦК Українинабуття права власностіце певний юридичний склад, з яким закон повязує виникнення у особи субєктивного права власності на певні обєкти, суд при застосуванні цієї норми повинен установити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб особа набула право власності на відповідний обєкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеномуст.392 цього Кодексу.

У постанові від 23.12.2014 року у справі №3-199гс14 Верховний Суд України зазначив, що за змістомст.392 ЦК України, позов про визнання права власності на майно подається власником тоді, коли в інший спосіб виникають сумніви щодо належності йому цього майна, коли позивач не може реалізувати своє право власності через наявність таких сумнівів чи внаслідок втрати правоустановчого документу. При цьому, передумовою для застосування положеньст.392 ЦК Україниє відсутність іншого, крім зазначеного, шляху для відновлення порушеного права.

Проаналізувавши відповідне законодавство, що регулює сферу суспільних відносин в частині виниклих спірних правовідносин, з урахуванням наявних доказів по справі та подальшого належного виконання судового рішення, та того, що в даний час позивач виконав всі можливі дії для державної реєстрації права власності на житловий будинок, але нотаріусом було відмовлено з причин, відсутності належним чином оформленого правовстановлюючого документу на ім'я спадкодавця. Таким чином, звернення позивача до суду є єдиним видом захисту порушеного права.

Крім того, відповідно до положень частини 4 статті 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Застосовуючи вказану норму процесуального права, суд враховує роз`яснення, що надані Пленумом Верховного Суду України уПостанові від 12 червня 2009 року №2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції", зокрема в абзаці 3 пункту 24, в частині того, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи.

Зважаючи на те, що відповідач визнав позовні вимоги, суд приймає визнання відповідачем позову. При цьому судом враховано, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б свідчили про те, що визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), а також те, що визнання позову є не добровільним чи є умовним.

У звязку з чим, суд прийшов до висновку, про наявність підстав про визнання права власності за позивачем ОСОБА_1 на квартиру в порядку спадкування, тому позовні вимоги є обгрунтованими та підлягають задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 12,13,76-83,259,263-265,268 ЦПК України; ст.ст.15,16,25,182,206, 317,318,319,321,328,392, 1216,1218,1261,1268,1297 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовні вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку будинку НОМЕР_3 (житловою площею 39,8 кв.м., загальною площею 61.2 кв.м., допоміжною площею 21,4 кв.м.) по АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_3.

На рішення може бути подана апеляційна скарга через Краматорський міський суд Донецької області до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя

Краматорського міського суду А.В. Бакуменко