Справа № 307/893/16-ц
П О С Т А Н О В А

Іменем України

07 травня 2018 року м. Ужгород

апеляційний суд Закарпатської області у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача: Мацунича М.В.

суддів: Куштана Б.П., Джуга С.Д.

з участю секретаря судового засідання: Волощук В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 від імені якої діє представник ОСОБА_3 на рішення Тячівського районного суду ухваленого 08 червня 2016 року головуючим суддею Розман М.М. у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення аліментів, -

встановив:

23.03.2016 року ОСОБА_4 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_5 про стягнення аліментів. Позовні вимоги мотивує тим, що з відповідачем перебував в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Тячівського районного суду від 10.03.2016 року, розірваний. Від даного шлюбу в них народилося троє дітей, двоє з яких неповнолітні: донька ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та син ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, які проживають разом з ним та перебувають на його утриманні і вихованні. Відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дітей, не приймає участі в їх вихованні і ухиляється від виконання своїх обов'язків щодо виховання й утримання дітей. Оскільки ОСОБА_5 має нерегулярний дохід, інших утриманців немає, а тому, спроможна сплачувати аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі по 2000 гривень щомісячно на утримання кожної дитини.

Рішенням Тячівського районного суду від 08.06.2016 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання двох дітей: доньки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 та сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1400 грн. щомісячно на утримання двох дітей, починаючи з 23.03.2016 року і до їх повноліття. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь держави судовий збір в розмірі 551,20 грн.

Не погоджуючись з даним рішенням ОСОБА_3, який діє в інтересах ОСОБА_2 оскаржив його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. В обґрунтування скарги посилається на те, що судом неналежно та однобічно досліджено докази, зокрема суд не врахував те, що вона не відмовляється від утримання та виховання дітей. Позивач забороняє їй бачитися з дітьми та негативно настроює дітей проти матері. Також вказує, що позивачем не доведено та судом не обґрунтовано суму стягнутих аліментів.

ОСОБА_4 подав до суду відзив на апеляційну скаргу де зазначає, що оскаржуване рішення є законним та обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права та всебічним і об'єктивним дослідженням доказів по справі. Підстави, на які посилається в апеляційній скарзі ОСОБА_5 щодо скасування рішення суду не спростовують висновків суду та підлягають відхиленню. Просив оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що така не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Згідно з п. 9 Перехідних положень ЦПК України (в редакції чинній з 15 грудня 2017 року) справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано за рішенням Тячівського районного суду від 10.03.2016 року (а.с. 26).

Від даного шлюбу народилися діти, двоє з яких є неповнолітні: донька ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 та син ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 (6, 7).

Діти, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 проживають разом з батьком ОСОБА_4 та перебувають на його утриманні, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Нижньоапшанської сільської ради №121 від 21.01.2016 року та актом обстеження матеріально-побутових умов (а.с. 10, 11).

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються за рішенням суду у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі може проводитися судом за наявності заяви платника або одержувача, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення (ч. 1 ст. 184 СК України). В інших випадках аліменти визначаються у частці від заробітку платника (ч. 1 ст. 183 СК України).

Згідно ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Суд першої інстанції, з врахуванням вимог ч. 1 ст. 184 СК України, встановив, що оскільки відповідач є молодою особою працездатного віку, її доходи є нерегульованими та на утриманні в неї ніхто не перебуває, виходячи з вимог розумності та справедливості, вірно визначив розмір аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі по 700 грн. на кожну дитину.

Доводи апелянта про те, що позивач забороняє їй зустрічатися з дітьми та надавати їм матеріальну допомогу належними доказами не підтвердженні та в матеріалах справи відсутні. ОСОБА_2 не зверталася до суду з позовом про визначення місця проживання неповнолітніх дітей.

Разом з тим, відповідно до розрахунку заборгованості по аліментам Тячівського РВ ДВС ГТУЮ в Закарпатській області №1396 від 15.03.2018 року, в ОСОБА_5 наявна заборгованість по сплаті таких в розмірі 28 800 грн.

Крім того, при розгляді справи у суді першої інстанції, ОСОБА_2 частково визнала позовні вимоги та погоджувалася сплачувати аліменти у розмірі по 500 грн. на утримання неповнолітніх дітей.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, що відповідно до ст. 375 ЦПК України, є підставою для залишення без задоволення скарги, а рішення суду першої інстанції без змін.

Виходячи з наведеного та керуючись нормами статей 367, 374, 375, 381, 382 і 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 від імені якої діє представник ОСОБА_3, залишити без задоволення.

Рішення Тячівського районного суду від 08 червня 2016 року, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 10 травня 2018 року.

Суддя-доповідач

Судді