Постанова

Іменем України

08 травня 2018 року

м. Київ

справа № 524/3475/15-ц

провадження № 61-2693св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Крата В. І., КурилоВ. П.,

учасники справи:

позивач за первісним позовом - публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»,

представники позивача: Останкова Валентина Олександрівна, Костянецький Антон Григорович, Плескач Марина Сергіївна, Бідник Анатолій Андрійович,

відповідачі за первісним позовом: ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10,

позивач за зустрічним позовом - ОСОБА_7,

відповідач за зустрічним позовом - публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_7 на рішення Автозаводського районного суду

м. Кременчука Полтавської області у складі судді Андрієць Д. Д. від 31 березня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області у складі колегії суддів: Кривчун Т. О., Карнауха П. М., Пилипчук Л. І., від 23 червня 2016 року,

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2015 року публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі -

ПАТ «УкрСиббанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_7,

ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 про стягнення заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що 16 листопада 2007 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (далі - АКІБ «УкрСиббанк»), правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_7 укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, з наступними змінами та доповненнями, відповідно до умов якого останній отримав грошові кошти у розмірі 51 800 доларів США, строком до 15 листопада 2017 року під 13,9 % річних. З метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобов'язання ОСОБА_7, 16 листопада 2007 року між банком та ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого останні передали в іпотеку банку нерухоме майно, а саме: чотирикімнатну квартиру АДРЕСА_1. У зв'язку із неналежним виконанням ОСОБА_7 своїх кредитних зобов'язань, утворилась заборгованість.

З урахуванням викладеного, ПАТ «УкрСиббанк» просило стягнути на користь банку з ОСОБА_7:

заборгованість за кредитним договором від 16 листопада 2007 року

№ 0 у розмірі 19 924,42 доларів США, пеню за несвоєчасне погашення заборгованості - 5 109,54 грн;

звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру АДРЕСА_1;

встановити спосіб реалізації предмету іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження, з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку».

У березні 2016 року ОСОБА_7 звернувся до суду з позовом до

ПАТ «УкрСиббанк» про захист порушеного права споживача та визнання кредитного договору недійсним.

Позовна заява мотивована тим, що 16 листопада 2007 року між ним та банком укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, предметом якого було надання банком позичальнику грошових коштів у розмірі

51 800,00 доларів США на споживчі потреби з відсотковою ставкою 13,90 % річних та кінцевим терміном виконання зобов'язань 15 листопада 2017 року. З метою забезпечення своєчасного і повного виконання ним кредитного зобов'язання 16 листопада 2007 року між банком та ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого останні передали в іпотеку банку нерухоме майно, а саме: чотирикімнатну квартиру АДРЕСА_1. Висновком судово-економічної експертизи від 14 липня 2015 року № 465, проведеної у цивільній справі № 524/10343/14-ц, було встановлено, що відсотки за вказаним кредитним договором та розмір пені штучно збільшені на 1,389 % річних. За таких умов виконання кредитного договору спрямоване на отримання кредитором прихованого прибутку та, водночас, на виникнення втрат у боржника.

Посилаючись на те, що банк свідомо та навмисно ввів його в оману щодо істотної умови договору, а саме: його ціни та з урахуванням викладеного, ОСОБА_7 просив визнати договір про надання споживчого кредиту

від 16 листопада 2007 року № 0 та договір іпотеки від 16 листопада 2007 року недійсними.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 31 березня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 23 червня 2016 року, позов ПАТ «УкрСиббанк» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту від 16 листопада 2007 року

№ 0 у розмірі 19 924,42 доларів США та пеню - 5 109,54 грн.

У рахунок погашення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту від 16 листопада 2007 року № 0, укладеного між

ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_7 у розмірі 19 924,42 доларів США та пеню - 5 109,54 грн звернуто стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 16 листопада 2007 року, укладеним між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, а саме: чотирикімнатну квартиру АДРЕСА_1, яка належить на праві власності ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10

Зобов'язано провести звернення стягнення шляхом реалізації предмета іпотеки через прилюдні торги у порядку виконавчого провадження органом державної виконавчої служби за місцем знаходження предмета іпотеки та за початковою ціною предмета іпотеки, визначеною суб'єктом оціночної діяльності, призначеним в порядку встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Зупинено виконання рішення в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03 червня 2014 року.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_7 відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Задовольняючи первісні позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що у зв'язку із неналежним виконанням ОСОБА_7 своїх кредитних зобов'язань утворилась заборгованість, яка у встановлені строки не була погашена, і у зв'язку із чим позивач набув право звернення стягнення на предмет іпотеки.

Також, відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, суди попередніх інстанцій виходили із того, що на момент укладення договору про надання споживчого кредиту від 16 листопада 2007 року ОСОБА_7 не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконував його умови, а банк надав позичальнику документи, які передували укладенню кредитного договору, у тому числі й щодо сукупної вартості кредиту, реальної процентної ставки; крім того у додатках до кредитного договору «Загальна вартість кредиту» та «Графік погашення кредиту», міститься повна інформація стосовно умов кредитування та які підписані сторонами і ними не оскаржувались.

18 серпня 2016 рокуОСОБА_7подавдо Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального правапросив скасувати рішення судів попередніх інстанцій та передати справу на новий розгляд.

Касаційна скарга мотивована тим, що під час розгляду справи судами попередніх інстанцій належним чином не перевірені надані докази у справі.

01 квітня 2017 року ПАТ «УкрСиббанк» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заперечення на касаційну скаргу, в якому зазначило, що судові рішення є законними і обґрунтованими.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

18 січня 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Згідно з частиною 1 статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає без задоволення касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами установлено, що 16 листопада 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_7 укладено договір про надання споживчого кредиту № 00.

Відповідно до пункту 1.1 договору банк зобов'язався надати позичальнику кредитні кошти (кредит) в іноземній валюті, долар США, у розмірі 51 800,00, що еквіваленто 261 590,00 грн за курсом Національного Банку України на день укладання договору. При цьому сторони обумовили, що гривневий еквівалент суми кредиту зазначається в договорі лише у разі надання банком кредиту в іноземній валюті.

Позичальник має право отримати кредитні кошти у вигляді одного траншу або декількох траншів, загальна сума яких не може перевищувати розміру суми кредиту, зазначеного в цьому пункті договору, для чого надає до банку письмову заяву в якій зазначає бажану суму траншу (в межах загальної суми кредиту) та бажану дату його отримання. Така заява позичальника, укладена та надана згідно умов цього договору, є підставою для видачі банком траншу позичальнику.

Також, сторони домовилися, що банк надає позичальнику кредит у формі кредитної лінії, ліміт якої встановлюється у розмірі суми кредиту, зазначеному в цьому пункті договору, при цьому надані в межах загальної суми кредиту транші після їх повернення поновлюють загальну суму кредиту.

Пунктом 1.3.1 вказаного договору визначено, що за користування кредитними коштами протягом перших 30 (тридцяти) календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, процентна ставка встановлюється 13,90 % річних. Після закінчення цього строку та кожного наступного місяця кредитування процентна ставка підлягає перегляду відповідно до умов Договору.

Відповідно до пункту 1.3.3 договору сплата процентів за договором здійснюється щомісяця, в останній робочий день поточного місяця, методом «факт/360» відповідно до вимог чинного законодавства.

Пунктом 1.3.4 договору встановлено, що строк сплати процентів з 01 по

10 число (включно) кожного місяця, наступного за тим, за який були нараховані банком такі проценти.

Відповідно до пункту 3.4.1 кредитного договору, позичальник зобов'язується використовувати кредит на зазначені у цьому договорі цілі, а також повернути суму кредиту, і сплатити плату за кредит й інші грошові платежі в порядку та на умовах, передбачених договором.

Позичальник відповідно до пункту 1.2.2 договору зобов'язаний повернути кредит у повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту згідно з додатком № 1 до договору, але в будь-якому випадку не пізніше 15 листопада 2017 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту відповідно до умов цього договору та/або згідно з умовами відповідної угоди сторін.

Згідно з пунктом 3.1.3 кредитного договору у випадку порушення позичальником умов договору банк має право вимагати дострокового повернення всієї суми кредиту та плати за кредит у порядку, встановленому цим договором.

Відповідно до пункту 2.1 кредитного договору, з метою забезпечення виконання зобов'язань позичальника, банком приймається застава нерухомості, а саме: чотирикімнатної квартири АДРЕСА_1, та є власністю відповідачів за первісним позовом.

16 листопада 2007 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_7 укладено додаткову угоду б/н, відповідно до умов якої сторони погодили додати до договору про надання споживчого кредити № 0 додаток № 2 - «Графік платежів, визначення сукупної вартості кредиту», додаток № 3 - «Тарифи Банку».

Згідно з пунктом 1.6 додаткової угоди пункт 7.5 кредитного договору

від 16 листопада 2007 року за № 0 доповнено новим абзацом в наступній редакції: «Підписанням договору позичальник підтверджує, що на дату укладення договору є клієнтом банку і ознайомлений з усіма тарифами по розрахунково-касовому обслуговуванню».

Також, 25 березня 2009 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_7 укладено додаткову угоду № 1, відповідно до умов якої сторони домовились про зміну графіка погашення кредиту за договором. Невід'ємною частиною цієї додаткової угоди є «Графік платежів, визначення сукупної вартості кредиту».

Заяви на видачу готівки від 10 грудня 2007 року № 35, від 03 грудня 2007 року

№ 39, від 19 грудня 2007 року № 27, від 27 грудня 2007 року № 21,

від 19 листопада 2007 року № 18, від 16 листопада 2007 року № 33 підтверджують фактичне отримання позичальником кредитних коштів у розмірі 51 000,00 доларів США.

Відповідно до Витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно

від 02 листопада 2007 року № 16506595, квартира АДРЕСА_1, загальною площею 74,2 кв. м, житловою площею 47,4 кв. м, на праві приватної спільної сумісної власності належить ОСОБА_10, ОСОБА_9, ОСОБА_8,

ОСОБА_7

Для належного виконання позичальником своїх зобов'язань, 16 листопада

2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_10, ОСОБА_9, ОСОБА_8, ОСОБА_7 укладено договір іпотеки, за умовами якого іпотекодавці передають в іпотеку іпотекодержателю наступне нерухоме майно: чотирикімнатну квартиру АДРЕСА_1, та належить іпотекодавцям на праві особистої власності.

Внаслідок належного виконання ОСОБА_7 умов кредитного договору, станом на 14 квітня 2015 року виникла заборгованість за кредитом та процентами у розмірі 19 924,42 доларів США, та за пенею у розмірі 5 109,54 грн., яка складається з:

- 18 561,41 доларів США - заборгованість за кредитом, у тому числі

2 158,35 доларів США - прострочена заборгованість за кредитом за строк з

25 листопада 2014 року по 14 квітня 2015 року;

- 1 363,01 доларів США - заборгованість за процентами, у тому числі

1 119,18 доларів США - прострочена заборгованість за процентами за строк з

01 жовтня 2014 року по 31 березня 2015 року;

- 3 363,42 грн - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом за строк з 27 грудня 2014 року по 14 квітня 2015 року;

- 1 746,12 грн - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами, нарахована з 27 грудня 2014 року по 14 квітня 2015 року.

16 лютого 2015 року ПАТ «УкрСиббанк» надіслав ОСОБА_7 вимогу вихідний № 30-11/22204 про погашення простроченої заборгованості протягом 31 календарного дня з дати одержання цього повідомлення, у розмірі:

1 295,01 доларів США - прострочена заборгованість; 904,01 доларів США - прострочена заборгованість за процентами. Також повідомлено, що у випадку невиконання або неналежного виконання цієї вимоги, банк буде змушений звернутися до суду.

Також, 16 лютого 2015 року банком було надіслано ОСОБА_7, ОСОБА_10, ОСОБА_9, ОСОБА_8 письмові вимоги в порядку статті 35 Закону України «Про іпотеку» за вихідними № 30-11/22205, № 30-11/22206, № 30-11/22207, № 30-11/22208, з метою усунення порушення та повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитом, у розмірі 19 456,42 доларів США, з яких: 18 561,41 доларів США - кредитна заборгованість, у тому числі прострочена заборгованість - 1 295,01 доларів США; 904,01 доларів США - прострочена заборгованість за процентами.

Відповідача та третіх осіб було попереджено, що у випадку неусунення порушень на 31 день з дня отримання цієї вимоги банк буде вимушений буде вжити заходів щодо дострокового повернення суми кредиту, що залишилась, сплати нарахованих процентів та пені, які підлягають уточненню на дату фактичного повернення коштів шляхом реалізації свого права на звернення стягнення на предмет іпотеки.

Статтею 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статей 526, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином в порядку встановленому договором або законом та в установлений строк.

За правилами статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною першою статті 33 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що у разі невиконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Статтею 7 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що іпотекодержатель має право за рахунок предмета іпотеки задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

Отже, невиконання боржником зобов'язання у визначений договором термін надає іпотекодержателю право звернення на предмет іпотеки. Зазначене право, відповідно до норм закону та умов договору, є одним із засобів захисту прав кредитора, яке здійснюється за вибором іпотекодержателя (банку).

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Таким чином, вирішуючи спір, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (стаття 212 ЦПК України 2004 року), з урахуванням встановлених обставин і вимог статей 10, 60 ЦПК України 2004 року, встановивши, що ОСОБА_7 належним чином не виконав свої кредитні зобов'язання, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка ним не погашена та, з урахуванням того, що на забезпечення виконання умов кредитного договору було укладено договір іпотеки, дійшов обґрунтованого висновку про те, що банк вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про те, що ОСОБА_7 під час укладення кредитного договору був ознайомлений з усіма його умовами, в тому числі з інформацією про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту, з урахуванням процентної ставки, вартості всіх сукупних послуг та інших фінансових зобов'язань споживача, пов'язаних з отриманням, обслуговуванням та погашенням кредиту. ОСОБА_7 з указаними умовами погодився, про що свідчить підписання ним кредитного договору та графіку погашення кредиту. Зазначені умови кредитного договору є суттєвими і оговорені в самому договорі, а його форма та зміст відповідають положенням статті 203 ЦК України.

Наведенні в касаційній скарзі доводи Верховним Судом відхиляються, оскільки судами першої та апеляційної інстанцій правильно застосовано до спірних правовідносин норми матеріального права та не порушено норми процесуального права.

Зазначені висновки відповідають установленим обставинам справи та нормам матеріального права, а доводи, викладені ОСОБА_7 у касаційній скарзі, цих висновків не спростовують.

Статтею 410 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Рішення суду першої інстанції та ухвала суду апеляційної інстанції ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому підстави для їх скасування відсутні.

Керуючись статтями 389, 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палатиКасаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області

від 31 березня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області

від 23 червня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: Н. О. Антоненко

В.М. Коротун

В.І. Крат

В.П. Курило