Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
ЄУН 335/7430/16Головуючий у 1-й інстанції Воробйов А.В.
Пр. № 22-ц/778/476/18Суддя-доповідач ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2018 року м. Запоріжжя

Апеляційний суд Запорізької області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Кочеткової І.В., Маловічко С.В.,

за участі секретаря Ващенко З.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 08 вересня 2017 року у справі за позовом Концерну «Міські теплові мережі» в особі Філії концерну «Міські теплові мережі» Вознесенівського району до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Концерну «Міські теплові мережі» (далі Концерн «МТМ») про стягнення суми переплати за договором купівлі продажу теплової енергії в гарячій воді від 01.11.2008 року

ВСТАНОВИВ:

У червні 2016 року Концерн «МТМ» звернувся до суду із вищезазначеним позовом, в якому просив стягнути з відповідача ОСОБА_2 основний борг у сумі 13147,34 грн.; пеню в розмірі 929,99 грн.; інфляційні втрати в розмірі 2911,89 грн.; 3% річних 244,57 грн. та витрати у вигляді судового збору у розмірі 1378 грн.

В обґрунтування свого позову Концерн «МТМ» зазначав, що 01.11.2008 року між Концерном «МТМ» та власником нежитлового приміщення ОСОБА_2 укладено договір № 203199 «купівлі продажу теплової енергії в гарячій воді».

Позивач в період з листопада 2013 року по квітень 2014 року, з жовтня 2014 року по лютий 2015 року відпустив відповідачу теплову енергію на суму 13735,25 грн. Проте, відповідач частково здійснив часткову сплату в сумі 587,91 грн., у звязку з чим заборгованість відповідача складає 13147, 34 грн. - сума основного боргу, 929,99 грн. - пеня, 244,57 грн. - 3% річних, 2911,89 грн. - інфляційні втрати.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя (а.с. 61) провадження у цій справ за вищезазначеним позовом Концерну «МТМ» відкрито.

Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 05 жовтня 2016 року (а.с. 68-69) позов Концерну «МТМ» у цій справі задоволено.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11 листопада 2016 року (а.с. 88) вищезазначене заочне рішення суду першої інстанції у цій справі скасовано в порядку задоволення заяви відповідача про його перегляд, справу призначено до розгляду в загальному порядку.

У лютому 2017 року ОСОБА_2 через свого представника за договором адвоката (а.с. 122) ОСОБА_3 подав суду зустрічний позов до Концернук «МТМ» у цій справі (а.с. 117-121), в якому просив стягнути на його користь з Концерну «МТМ» суму переплати за договором № 203199 від 01.11.2008 року купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді в сумі 12782,01 грн., сплачену за даним договором.

В обґрунтування свого зустрічного позову ОСОБА_2 зазначав, що за договором від 01.11.2008 року Концерном «МТМ» при нарахуванні сум оплат застосовувались тарифи, встановлені для нежитлових приміщень відповідно до рішень виконавчого комітету ЗМР та постанови НКРЕКП. Відповідно до умов договору та документів, що надавались Концерну «МТМ» вказане приміщення є квартирою та з моменту придбання до сьогоднішнього часу належить до житлового фонду, його реконструкція не проводилась, переведення до нежитлового фонду не здійснювалось та приміщення не реєструвалось як нежитлове, однак Теплопостачальною організацією проводилось нарахування плати за відпущену теплову енергію як на нежитлове приміщення, у звязку із чим виникла передплата.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду від 24 лютого 2017 року (а.с. 125) зазначений зустрічний позов було прийнято до провадження у цій справі.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 08 вересня 2017 року (а.с. 173-176) позовні вимоги Концерну «МТМ» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Концерну «МТМ» заборгованість в розмірі 13147,34 грн., пеню в розмірі 929,99 грн., 3% річних в розмірі 244,57 грн., інфляційні втрати в розмірі 2911,89 грн., судовий збір в розмірі 1378,00 грн.

Відмовлено у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до Концерну «МТМ» про стягнення суми переплати за договором купівлі продажу теплової енергії в гарячій воді від 01.11.2008 року.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 у своїй апеляційній скарзі (а.с. 177-191) просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову Концерну «МТМ», зустрічний позов ОСОБА_2 задовольнити у повному обсязі.

Ухвалою апеляційного суду (а.с. 213) апеляційне провадження у цій справі відкрито, справу призначено до апеляційного розгляду (а.с. 215).

З 15.12.2017 року набрав законної сили ЦПК України в новій редакції, якою апеляційний суд має керуватись при апеляційному перегляді цієї справи.

Концерн «МТМ» не скористався своїм правом на подачу апеляційному суду відзиву на вищезазначену апеляційну скарг відповідача у цій справі.

Проте, відсутність останніх не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції апеляційним судом (ст. 360 ч. 3 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року).

Розгляд цієї справи, призначений апеляційним судом на 15 лютого 2018 року, не відбувся та був відкладений через перебування у цей день судді - члена колегії у нетривалій відпустці, яка не є підставою для заміни в автоматизованому порядку цього судді іншим суддею для розгляду цієї справи (а.с. 142).

Розгляд цієї справи, призначений апеляційним судом на 29 березня 2018 року не відбувся, та був відкладений через перебування у цей день головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С. у відрядженні у м. Київ у звязку з проходженням кваліфікаційного оцінювання судді (а.с. 145).

У судове засідання 10 травня 2018 року повідомлені апеляційним судом належним чином про час і місце розгляду цієї справи, у тому числі ОСОБА_2 через свого представника за ордером (а.с. 239, 243) адвоката ОСОБА_3, що узгоджується із вимогами ст. 130 ч. 5 ЦПК України, (а.с. 237-242), представник Концерну «МТМ» та ОСОБА_2 не зявились, про причини своєї неявки апеляційний суд не сповістили, клопотань про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавали.

В силу вимог ст. 372 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи апеляційним судом.

При вищевикладених обставинах, апеляційний суд визнав неповажними причини неявки у дане судове засідання представника Концерну «МТМ» та ОСОБА_2 і на підставі ст. 372 ч. 2 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, ухвалив розглядати дану справу апеляційним судом у даному судовому засіданні за відсутністю останніх за присутністю представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника ОСОБА_2 ОСОБА_3, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, задовольняючи позов Концерн «МТМ» та відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 у повному обсязі у цій справі, керувався ст. ст. 3, 10, 57-60, 88, 169, 208, 209, 212, 214, 215, 218 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року включно, та виходив із обґрунтованості та доведеності позовних вимог Концерну «МТМ», і, навпаки, необґрунтованості та недоведеності зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 у цій справі.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком суду першої інстанції, вважає його правильним, а рішення суду першої інстанції - таким, що ухвалено з додержанням вимог закону, є правильним та законним.

При перевірці законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі апеляційний суд виходить із положень ЦПК України, в редакції, що була чинною до 14.12.2017 року включно, тобто чинною на час постановлення оскаржуємого рішення судом першої інстанції у цій справі (08 вересня 2017 року).

Відповідно до ст. 213 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року включно, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року включно, під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції у цій справі відповідає у повному обсязі.

Так, судом першої інстанції було правильно встановлено, що 01.11.2008 року між Концерном «МТМ» та ОСОБА_2, як власником нежитлового приміщення, укладено договір № 203199 «Купівлі продажу теплової енергії в гарячій воді» (копія а.с. 15-21).

Додатковою угодою до договору від 01.11.2008 року 01.03.2011 року змінено розділ «юридичні адреси сторін та платіжні реквізити сторін» (копія а.с. 22).

Угодою про розірвання договору від 01.11.2008 року купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді від 01.03.2015 року сторони узгодили вважати розірваним договір від 01.11.2008 року у частині відпуску теплової енергії з 01.03.2015 року, в частині проведення розрахунків за відпущену енергію в сумі 13147,31 грн. станом на 01.03.2015 року до повного погашення (копія а.с. 23,25).

Отже, теплова енергія відпускалась на приміщення за адресою м. Запоріжжя, вул. 40 років Радянської України, 82 приміщення 51, як на нежитлове.

Судом першої інстанції було правильно встановлено, що зазначене приміщення належить відповідачу на підставі договору купівлі продажу від 06.08.2007 року, посвідченого призваним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу , підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданим ОП «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації», № 15710204 від 27.08.2007 року (копія а.с. 8-9).

Згідно із п. 1.1 вищезазначеного договору сторін у цій справі позивач взяв зобовязання відпустити теплову енергію в гарячій воді відповідачам, а відповідач взяв зобовязання прийняти та оплатити її вартість за діючими тарифами в терміни та порядку, встановленими умовами цього Договору та додатками до договору, що є його невід'ємними частинами.

Відповідно до п. 6.7 вищезазначеного договору сторін у цій справі споживачі з 10 по 12 число місяця, наступного за розрахунковим, повинні отримати від теплопостачальної організації за адресою: м. Запоріжжя, вул. А.Нахімова, 4 документи за розрахунковий період: рахунок фактуру, акт приймання-передачі теплової енергії, податкову накладну (платникам ПДВ).

Відповідно до п.6.7.2 вищезазначеного договору сторін у цій справі передбачено, що у разі неотримання акту приймання передачі або обґрунтованих заперечень до нього встановлений договором термін, встановлений п.6.7.1 договору акт підписується теплопостачальною організацією з позначенням про відмову у підписанні його споживачем та оформлений таким чином акт вважається погодженим і є підставою для проведення остаточних розрахунків за зазначений в ньому розрахунковий період.

ОСОБА_2 заперечень щодо нарахувань, зазначених у рахунках та актах приймання - передачі теплової енергії на адресу концерну „МТМ суду першої інстанції не надав, належним чином оформлені акти приймання - передачі теплової енергії за спірний період не повернув. Тобто, фактично погодився з кількістю спожитої теплової енергії та з сумами, нарахованими позивачем до оплати за відповідні періоди.

На підставі п. 6.4 вищезазначеного договору сторін у цій справі споживачі зобовязані до 20-го числа місяця, наступного за розрахунковим, перерахувати на розрахунковий рахунок Теплопостачальної організації суму заборгованості за спожиту теплову енергію. Споживачі мають право робити передоплату.

Згідно із вимогами ст. 526 ЦК України зобовязання, підстави виникнення яких були передбачені у ст. 11 ЦК України, повинні виконуватися належним чином згідно умов договору, вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - згідно звичаям ділового обороту або інших вимог, які звичайно висуваються.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Однак, ОСОБА_2 належним чином не виконав свої зобовязання за вищезазначеним договором із Концерном «МТМ».

Відповідно до розрахунку Концерну «МТМ», заборгованість ОСОБА_2 за період з листопада 2013 року по квітень 2014, жовтня 2014 року лютий 2015 року складає 13147,34.

Судом першої інстанції було правильно встановлено, що вказаний розмір заборгованості підтверджується наданими Концерном «МТМ» первинними документами, зокрема, рахунками до сплати, актами приймання-передачі наданих послуг.

Згідно із п.7.2.8 вищезазначеного договору сторін у цій справі в разі несплати або несвоєчасної оплати споживачем за теплову енергію відповідно до терміну, встановленого у пункті 6.3 договору, з наступного дня після закінчення терміну сплати споживачу нараховується пеня у розмірі 0,5 % від суми простроченого платежу за кожен день прострочення по день фактичної оплати.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань» розмір пені за несвоєчасне виконання грошових зобовязань обчисляється від простроченої суми та н повинен перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня. На підставі вказаних норм договору Концерном «МТМ» ОСОБА_2 була нарахована пеня в розмірі 929,99 грн.

В силу вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, що прострочив виконання грошового зобовязання за вимогою кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо іншій розмір відсотків не встановлений договором.

Три відсотки річних від суми простроченого платежу складає 244,57 грн., розмір інфляційних втрат за весь період складає 2911,89 грн., що підтверджується наданими позивачем розрахунками, які суд першої інстанції правильно вважав обґрунтованими та такими, що відповідають фактичним обставинам справи.

Відповідно до ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

В силу вимог ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Невиконанням своїх грошових зобов'язань за вищезазначеним договором ОСОБА_4С. порушив вищевказані вимоги законодавства й умови вищезазначеного договору.

При вищевикладених обставинах, приймаючи до уваги встановлені судом першої інстанції фактичні обставини цієї справи, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, які свідчать про наявність підстав для задоволення первісного позову, суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що позовні вимоги Концерну «МТМ» є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у цій справі в повному обсязі.

Щодо зустрічного позову ОСОБА_2, то суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що останній задоволенню у цій справі не підлягає з наступних підстав.

Ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року, чітко визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ст. 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є зокрема, свобода договору, яка полягає у визнанні за суб'єктом цивільного права можливості укладати договори (або утримуватись від укладення договорів) і визначати їх зміст на власний розсуд відповідно до досягнутої з контрагентом домовленості.

Принцип свободи договору передбачає, як це закріплено у ст. 627 ЦК України, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі у контрагентів та визначенні умов договору тощо.

Судом першої інстанції було правильно встановлено, що відповідно до п. 1.1 вищезазначеного договору сторін у цій справі Теплопостачальна організація бере на себе зобов'язання відпустити теплову енергію в гарячій воді споживачу, а споживач зобов'язується прийняти та оплатити її вартість за діючими тарифами (цінами) в терміни та порядку, встановленими умовами цього договору та додатками до нього, що є його невід'ємними частинами.

Так, додатком № 1а до цього договору є зЗвертання-доручення ОСОБА_2 про укладання договору купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді, де він прохає укласти договір купівлі - продажу теплової енергії з 01.03.2008 р. для опалення, вентиляції, підігріву води об'єкта, який розташований за адресою: м. Запоріжжя, вул. 40 років Радянської України, 82, приміщення 51; додаток № 1 обсяги та порядок постачання теплової енергії споживачу, містить чітко зафіксовані обсяги теплової енергії, яка повинна бути відпущена споживачу.

При цьому обсяги теплового навантаження на об'єкт опалення ОСОБА_2 зафіксовані у розрахунках фактичної потреби тепла на опалення та гаряче водопостачання від 2008 р., наданими ОСОБА_2 під час укладання договору.

Додатком № 5 договору передбачені тарифи на теплову енергію, які затверджені рішенням виконавчого комітету Запорізької міської ради № 436 від 10.10.2008 р. 9копія а.с.10), відповідно до п. 4 додатку № 5 - у разі зміни тарифів на теплову енергію в період дії договору, споживач сплачує за спожиту теплову енергію за новими тарифами, затвердженими згідно діючого законодавства, з дати їх введення. Про зміну тарифів Теплопостачальна організація повідомляє споживача у письмовій формі або через засоби масової інформації; права та обовязки сторін договору, передбачені Розділами 3, 4 Договору; порядок розрахунків за теплову енергію Розділом 5. Відповідальність сторін Розділом 7.

Отже, під час укладання договору купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді № 203199 від 01.11.2008 р. ОСОБА_2 був належним чином обізнаний з усіма істотними умовами договору, а його особисте підписання є добровільним акцептом.

ОСОБА_2 у суді першої інстанції не були спростовані твердження Концерну «МТМ», що за весь спірний період від нього жодного разу не надходили письмові звернення в адресу Концерну стосовно невідповідності умов договору фактичним обставинам, не було здійснено спроб щодо визнання в судовому порядку договору купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді недійсним.

Також судом першої інстанції було правильно встановлено, що під час дії договору між сторонами неодноразово відбувалось листування (а.с. 142-147), у своїх письмових зверненнях ОСОБА_2 спирався на умови (пункти) договору, що свідчить про його обізнаність з змістом договірних умов, які діяли на той час.

До того ж, рішенням виконкому ЗМР № 78/25 від 28.02.2008 р., яке було надано ОСОБА_2 під час укладання договору купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді, вирішено перевести квартиру № 51 по вул. Сорок років Радянської України, 82 до нежитлового фонду та оформити її як нежитлове приміщення для подальшого використання під магазин промислових товарів та офіс, провести реєстрацію права власності на нежитлове приміщення в орендному підприємстві ЗМБТІ, укласти договори з підприємствами-постачальниками комунальних послуг (а.с.10).

10.12.2014 року представниками Концерну «МТМ» було проведено обстеження системи теплоспоживання споживача ОСОБА_2 за адресою м. Запоріжжя, вул. 40 Років Радянської України 82 прим. 51, з тексту якого вбачається, що спірне приміщення використовується під офіс, жодних приміток щодо невідповідності зафіксованих даних дійсності в акті з боку Споживача не зафіксовано, акт був складений в присутності та за підписом орендатора ОСОБА_5 (а.с. 39), що свідчить про те, що певний час приміщення використовувалось для фактичного ведення господарської діяльності, а не для постійного проживання.

Крім того, судом першої інстанції було правильно встановлено, що ОСОБА_2 не оспорювалось, що він здійснював оплату за використану теплову енергію, що свідчить про визнання своїх зобов'язань в частині розрахунків за використану теплову енергію перед Концерном «МТМ» згідно умов договору.

Крім того, 01.03.2015 р. між Концерном «МТМ» та ОСОБА_2 укладена угода про розірвання вищезазначеного договору купівлі-продажу теплової енергії, де п. 1 визначено: «...в частині відпуску теплової енергії з 01.03.2015 р. договір вважати розірваним, в частині проведення розрахунків за відпущену теплову енергію в сумі 13 147,34 грн. станом на 01.03.2015 р. до повного погашення заборгованості.» (а.с.23), що також свідчить про добровільне визнання ОСОБА_2 наявності заборгованості перед Концерном та розмір такої заборгованості, а відтак, суд першої інстанції правильно вважав, що доводи зустрічного позову ОСОБА_2 про наявність переплати за надані послуги Концерну «МТМ» у цій справі є безпідставними.

Більш того, за період з дня розірвання договору 01.03.2015 року з боку ОСОБА_2 жодного платежу у погашення заборгованості за угодою до Концерну «МТМ» не надходило.

При вищевикладених обставинах, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що ОСОБА_6С., як позивачем за зустрічним позовом у цій справі, не було доведено тих обставин, на які він посилався як на підставу своїх вимог, а відтак суд першої інстанції правильно вважав, що позовні вимоги ОСОБА_2 у цій справі є необґрунтованими та недоведеними, а тому дійшов до правильного висновку про відмову в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 у цій справі.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3, є такими, що не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, а лише відображають позицію ОСОБА_2 у цій справі, яку він та його представник вважають такою, що є єдино вірною та єдино можливою.

В силу вимог ст. 3 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року включно, ОСОБА_2 мав право на звернення до суду із вищезазначеним зустрічним позовом у цій справі.

Однак, здійснюючи правосуддя, суд захищає права … осіб …у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року).

В силу вимог ст. 212 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року включно, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно із ст. 58 ч.1 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року включно, належними доказами є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст. 59 ч. 2 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року включно, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (допустимість доказів).

Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ст. 60 ч. 4 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року включно).

Суд першої інстанції розглянув дану справу повно, всебічно та з додержанням вимог ст. ст. 10-11, 57-61, 212 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року включно, тобто в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів сторін, яким надав відповідну оцінку.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 10 ч. 3 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року включно.

Підстави для звільнення ОСОБА_2 від доказування, передбачені ст. 61 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року включно, у цій справі відсутні.

ОСОБА_2 не надав суду першої інстанції належних, допустимих доказів у спростування позову Концерну «МТМ» та в обґрунтування свого зустрічного позову у цій справі.

Суд першої інстанції правильно виходив із презумпції правомірності правочину - вищезазначеного договору сторін від 01.11.2008 року у цій справі.

Оскільки, в силу вимог ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Встановлено, що недійсність вищезазначеного договору сторін у цій справі не встановлена законом.

ОСОБА_2 у цій справі не заявляв зустрічних позовних вимог про визнання вищезазначеного договору сторін у цій справі недійсним.

Також ОСОБА_2 та його представником не було надано суду у матеріали цієї справи рішення будь-якого суду в іншій справі про визнання вищезазначеного договору сторін у цій справі недійсним.

Нереєстрація ОСОБА_2 на виконання вимог рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради № 78/25 від 28.02.2008 року (копія а.с. 10) за собою у встановленому законом порядку права власності на вищезазначене нежитлове приміщення, не може бути підставою для звільнення ОСОБА_2 від сплати вищезазначеної заборгованості за вищевказаним договором сторін за вказаний період у цій справі.

ОСОБА_2 не доведено у цій справі належними, допустимими доказами факт того, що вищевказане приміщення у вказаний період нарахування заборгованості Концерном «МТМ» використовувалось ним, саме як жиле, та що, відповідно, він має право на перерахування плати за раніше надані Концерном «МТМ» послуги за іншими тарифами.

Апеляційний суд на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги ОСОБА_2

Оскільки, в силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що обєктивно не залежали від нього.

Однак, докази, передбачені ст. 367 ч. 3 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, ОСОБА_2 апеляційному суду не були надані.

Згідно із ст. 376 ч. 3 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, передбачені порушення норм процесуального судом першої інстанції, які є обовязковою підставою для скасування або зміни рішення.

В силу вимог ст. 376 ч. 2 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, лише порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, можуть бути підставою для скасування або зміни рішення.

Встановлено, що у цій справі відсутні порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування чи зміни рішення, а також відсутні порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи по суті.

Будь-які описки в оскаржуємому рішенні суду першої інстанції у цій справі, зокрема в даті договору сторін тощо, не можуть бути підставою для скасування правильного по суті рішення суду першої інстанції у цій справі, а можуть бути виправлені у подальшому за ініціативою суду чи за заявою учасників справи судом першої інстанції в порядку ст. 269 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги ОСОБА_2, як особи, яка подала апеляційну скаргу у цій справі, не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухваленим з додержанням вимог ЦПК України.

Крім того, судом першої інстанції правильно, з додержанням вимог ст. 88 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року, було вирішено питання про розподіл між сторонами у цій справі судових витрат, повязаних із розглядом цієї справи судом першої інстанції.

За таких обставин, судова колегія не вбачає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції у цій справі або ж його зміні.

Також у разі відмови позивачу ОСОБА_2 у задоволенні його вищезазначеної апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у повному обсязі у цій справі, в силу вимог ст. 141 ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, останній не має права на компенсацію за рахунок Концерну «МТМ» будь-яких судових витрат, повязаних із розглядом цієї справи апеляційним судом, у тому числі у вигляді судового збору у розмірі 1760,00 (а.с. 181), сплаченого ОСОБА_2 при подачі вищезазначеної апеляційної скарги до апеляційного суду.

Керуючись ст. ст. 10 - 11, 58-61, 88, 209, 212-215 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року включно, ст.ст. 12, 141, 367-368, 372, 374-375, 381-384, п.п.8, 9 Перехідних положень ЦПК України в редакції, чинній з 15.12.2017 року, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 08 вересня 2017 року цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на постанову суду апеляційної інстанції подається протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду, як суду касаційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови у цій справі апеляційним судом складений 21.05.2018 року, оскільки у період з 19.05.2018 року по 20.05.2018 року включно мали місце вихідні дні.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_1 ОСОБА_7ОСОБА_8