Провадження № 2/522/4339/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2018 року Приморський районний суд міста Одеси

у складі: головуючого судді Загороднюка В.І.

при секретарі Смоковій А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Приморська районна адміністрація Одеської міської ради про встановлення порядку користування квартирою та зобовязання змінити договір найму квартири та укласти новий договір найму, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася із позовом до ОСОБА_2, в якому просила встановити порядок користування квартирою № 4 по вул. Новосельського, 35 у м. Одесі, виділивши їй у користування житлову кімнату № 4-4 згідно з технічним паспортом, площею 14,0 кв.м., зобовязати Приморську районну адміністрацію змінити договір найму квартири № АДРЕСА_1, та укласти новий договір з основним наймачем ОСОБА_1 відносно житлової кімнати площею 14,0 кв. м.

Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що вона та відповідач ОСОБА_2 зареєстровані та проживають ІНФОРМАЦІЯ_1.

Позивачка та відповідач є чоловіком та дружиною, що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 18 лютого 2006 року, актовий запис №40, виданий третім відділом актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси.

Через відсутність порозуміння між подружжям сплата за комунальні послуги не виявлялась можливою та утворилась заборгованості, виходячи з вищевикладеного позивачка звернулась до суду задля виділення в користуванні їй окремого приміщення та укладення договору з третьої особою.

Посилаючись на вказані підстави позивач просила задовольнити позовні вимоги.

Представник відповідача позовні вимоги не визнав, просив відмовити у задоволенні позову.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 зареєстровані та проживають ІНФОРМАЦІЯ_1.

Позивачка та відповідач є чоловіком та дружиною, що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 18 лютого 2006 року, актовий запис №40, виданий третім відділом актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси.

Через відсутність порозуміння між подружжям сплата за комунальні послуги не виявлялась можливою та утворилась заборгованості, виходячи з вищевикладеного позивачка звернулась до суду задля виділення в користуванні їй окремого приміщення та укладення договору з третьої особою.

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Відповідно до ст. 13 ОСОБА_3 України, усі субєкти права власності є рівними перед законом.

Статтею 41 ОСОБА_3 України встановлено, що кожний власник має право вільно володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю, за винятком якщо використання свого права наносить шкоду правам інших громадян.

Відповідно до ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на майно, яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ст.355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно), а згідно ст.356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов'язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно.

Відповідно до ст. ст.10,60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, закон визначає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Жоден доказ не має наперед встановленого значення.

У судовому засіданні встановлено, що між сторонами договір про порядок володіння та користування не встановлено, рішення про встановлення порядку володіння та користування спільною власністю між сторонами не ухвалювалося.

Досліджуючи матеріали справи суд зазначає, що позивач не надав жодних належних та допустимих доказів, які підтверджують, що між сторонами існує той чи інший порядок користування кімнатами у спірному будинку. Крім того, суд зазначає, що як позивачеві так і відповідачеві, у відповідності зі ст.317 ЦК України належить право володіння та користування своїм майно.

Таким чином, встановивши, що між сторонами не визначений порядок користування будинком, суд зазначає, що між сторонами існує спір щодо порядку користування житловим будинком та розяснює сторонам право звернутися до суду з метою встановлення порядку користування будинком із конкретним зазначенням кімнат та приміщень, які виділяються кожному із співвласників.

Що стосується позовних вимог в частині зобовязання Приморську районну адміністрацію змінити договір найму квартири № АДРЕСА_1, та укласти новий договір з основним наймачем ОСОБА_1 відносно житлової кімнати площею 14,0 кв. м.

Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами.

У рішенні суду повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Розглянувши справу повно, всебічно, обєктивно та неупереджено, суд вважає заявлені позовні вимоги необґрунтованими, тому вважає відмовити в їх задоволенні.

За змістом ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Серед основних прав і свобод людини і громадянина ОСОБА_3 України проголошує право на житло. Тобто право на житло - це одне із найважливіших соціально-економічних прав громадян України, оскільки воно стосується основ життя людини.

Відповідно до ст.25 Загальної декларації прав людини «Кожна людина має право на такий життєвий рівень, включаючи їжу, одяг, житло, медичний догляд і необхідне соціальне обслуговування, що є необхідним для підтримки здоровя й добробуту її самої та її родини».

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом свого охоронюваного законом інтересу.

Як розтлумачив Конституційний Суд України у своєму рішенні № 18-рп/2004 від 01 грудня 2004 року поняття "охоронюваний законом інтерес", що вживається в частині першій ст.4 ЦПК України та інших законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретними матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом цивільного захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать ОСОБА_3 і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально-правовим засадам.

Позивачем в судовому засіданні не було доведено, який охоронюваний законом інтерес позивача був порушений відповідачем, а тому суд також вважає за необхідне в задоволенні позову відмовити повністю.

За таких обставин, суд вважає, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Приморська районна адміністрація Одеської міської ради про встановлення порядку користування квартирою та зобовязання змінити договір найму квартири та укласти новий договір найму задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 259, 263-265, 268 ЦПК України суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Приморська районна адміністрація Одеської міської ради про встановлення порядку користування квартирою та зобовязання змінити договір найму квартири та укласти новий договір найму відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області шляхом подання апеляційної скарги через Приморський районний суду міста Одеси протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст рішення суду складено 03.05.2018 року.

Суддя В.І.Загороднюк

23 квітня 2018 року