АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«31» травня 2018 року

м. Харків

справа № 610/1240/17-ц

провадження № 22-з/790/156/18

Апеляційний суд Харківської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В., (суддя-доповідач),

суддів - Бровченка І.О., Хорошевського О.М.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1,

відповідач Публічне акціонерне товариство «Укртрансгаз»

розглянув заяву ОСОБА_1 про відвід складу колегії суддів Котелевець А.В., Піддубного Р.М., Тичкової О.Ю. за заявою ОСОБА_1 про перегляд рішення Апеляційного суду Харківської області від 07 листопада 2017 року у складі колегії суддів Котелевець А.В., Кругової С.С., Швецової Л.А. за нововиявленими обставинами,

в с т а н о в и в:

Рішенням Балаклійського районного суду Харківської області від 14 червня 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 07 листопада 2017 року рішення Балаклійського районного суду Харківської області від 14 червня 2017 року скасовано, ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову з інших підстав.

12 грудня 2017 року ОСОБА_1 подав до суду апеляційної інстанції заяву про перегляд рішення Апеляційного суду Харківської області від 07 листопада 2017 року за нововиявленими обставинами.

23 травня 2018 року ОСОБА_1 до суду апеляційної інстанції подав заяву про відвід складу колегії суддів Котелевець А.В., Піддубного Р.М., Тичкової О.Ю.

Заява мотивована тим, що 23 травня 2018 року в судовому засіданні він заявив клопотання про виклик свідка ОСОБА_2 для зясування питання щодо видання № 291 від 25 грудня 2013 року, проте колегія суддів дане клопотання залишила без задоволення.

Вважав, що вищенаведене викликає сумніви щодо неупередженості суддів.

Перевіривши доводи заяви судова колегія вважає, що підстав для задоволення відводу відсутні.

Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року передбачає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Наявність безсторонності відповідно до п.1 ст.6 Конвенції має визначатися за субєктивним та обєктивним критеріями.

У п.п.104-106 рішення Європейського суду з прав людини від 09 січня 2013 року по справі «ОСОБА_3 проти України» (заява № 21722/11) зазначено, що як правило, безсторонність означає відсутність упередженості та необєктивності. Згідно з усталеною практикою Суду існування безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинно встановлюватися згідно з: (і) субєктивним критерієм, врахувавши особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він обєктивним у цій справі, та (іі) об'єктивним критерієм, іншими словами, шляхом встановлення того, чи забезпечував сам суд та, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності (див., серед інших, рішення у справах «Фей проти Австрії» (Fey v. Austria), від 24 лютого 1993 року, Series А № 255, пп. 28 та 30, та «Веттштайн проти Швейцарії» (Wettstein v. Switzerland), заява № 33958/96, п. 42, ECHR 2000-ХІІ).

Проте між субєктивною та об'єктивною безсторонністю не існує беззаперечного розмежування, оскільки поведінка судді не тільки може викликати обєктивні побоювання щодо його безсторонності з точки зору стороннього спостерігача (обєктивний критерій), а й може бути повязана з питанням його або її особистих переконань (суб'єктивний критерій) (див. рішення у справі «Кіпріану проти Кіпру» (Kyprianou v. Cyprus) [ВП], заява № 73797/01, п. 119, ECHR 2005-ХІІІ). Отже, у деяких випадках, коли докази для спростування презумпції субєктивної безсторонності судді отримати складно, додаткову гарантію надасть вимога обєктивної безсторонності (див. рішення від 10 червня 1996 року у справі «Пуллар проти Сполучного Королівства» (Pullar v. the United Kingdom), п. 32, Reports 1996-III).

У цьому відношенні навіть вигляд має певну важливість - іншими словами, «має не лише здійснюватися правосуддя - ще має бути видно, що воно здійснюється». Адже йдеться про довіру, яку в демократичному суспільстві суди повинні вселяти у громадськість (див. рішення від 26 жовтня 1984 року у справі «ОСОБА_4 проти Бельгії» (De Cubber v. Belgium), Series A, № 86).

Статтями 36, 37 ЦПК України передбачені підстави для відводу (самовідводу) судді.

Зокрема, частиною 4 статті 36 ЦПК України передбачено, що незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Зі змісту заяви про відвід вбачається, що сумніви у обєктивності і неупередженості у заявника виникли у звязку із вирішенням зазначеними суддями процесуальних питань, що не може бути підставою для відводу.

Крім того, не надав ОСОБА_1 і належних, допустимих та достовірних доказів про пряму або побічну заінтересованість складу колегії суддів Котелевець А.В., Піддубного Р.М., Тичкової О.Ю. в розгляді даної справи, які викликають сумнів у неупередженості і обєктивності вказаних суддів.

Враховуючи викладене, вважаємо, що підстав для відводу, передбачених статтями 36, 37 ЦПК України, та обєктивних даних, які свідчили б про наявність обставин, що викликають сумнів в неупередженості або обєктивності складу колегії суддів Котелевець А.В., Піддубного Р.М., Тичкової О.Ю. не вбачається.

Керуючись ст.ст.36, 37, 40 ЦПК України

у х в а л и в:

Заяву ОСОБА_1 про відвід складу колегії суддів Котелевець А.В., Піддубного Р.М., Тичкової О.Ю. залишити без задоволення.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді І.О. Бровченко

ОСОБА_5