Справа № 460/407/14-ц Головуючий у 1 інстанції: Гоцко В.І.
Провадження № 22-ц/783/6080/17 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Бойко С.М., Савуляка Р.В.,

секретаря Юзефович Ю.І.

з участю позивача ОСОБА_2, представника позивача ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Яворівського районного суду Львівської області від 24 березня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_2 до Домажирської сільської ради Яворівського району Львівської області, відділу Держгеокадастру у Яворівському районі Львівської області, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_4, з участю третьої особи Яворівського районного відділу Львівської регіональної філії державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» про визнання незаконним рішення виконавчого комітету, скасування Державних актів на право власності на земельну ділянку, визнання недійсними договорів купівлі-продажу та дарування земельної ділянки, скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку та зобов'язання вчинити дії,-

встановила:

Позивач ОСОБА_2 в лютому 2014 року звернулася в суд з позовною заявою до вказаних відповідачів про визнання незаконним рішення виконавчого комітету, скасування Державних актів на право власності на земельну ділянку, визнання недійсними договорів купівлі-продажу та дарування земельної ділянки, скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку та зобов'язання вчинити дії.

В позовній заяві зазначала, що за будинком АДРЕСА_1 рахувалась земельна ділянка площею 0,21 га для обслуговування житлового будинку, якою до дня смерті користувалась її мати ОСОБА_8

29.01.2010 року Яворівський районний суд Львівської області визнав за нею право власності на житловий будинок АДРЕСА_1, тому вважає, що в її користуванні має бути вказана земельна ділянка площею 0,21 га.

Вважає, що суміжний землекористувач ОСОБА_6 знав, що лінія межі в його Державному акті, позначена буквами «А» і «Б», накладена на земельну ділянку ОСОБА_8, тому як продавець відчужуючи таку, а ОСОБА_9 як покупець купляючи, знали та бачили це, відтак їм було відомо, що площа купленої ділянки становить 0,15 га, а тому не може становити 0,1946 га.

Про зазначене також було відомо ОСОБА_10, який отримав спірну земельну ділянку в дар від свого батька ОСОБА_7, тому вони не можуть вважатись добросовісними набувачами, оскільки знали, що ОСОБА_6 не мав права відчужувати земельну ділянку розміром 0,04 га, якою на законних підставах користувалась ОСОБА_8

Також зазначає, що Домажирівським сільським головою та працівниками управління Держкомзему у Яворівському районі не велось контролю за виготовленням технічної документації з підготовки та видачі Державних актів на право приватної власності на землю ОСОБА_6, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 Наведене підтверджується тим, що у відділі держземагенства в Яворівському районі немає технічної документації на виготовлення Державного акту ОСОБА_6

Просила позов задовольнити.

Оскаржуваним рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 24 березня 2016 року позов задоволено. Визнано незаконним рішення виконавчого комітету Домажирської сільської ради Яворівського району Львівської області № 104 від 15 листопада 1993 року «Про передачу безоплатно у приватну власність земельних ділянок для обслуговування житлових будинків, господарських споруд, а також для ведення особистого підсобного господарства в селах Домажирської сільської ради» в частині передачі у приватну власність ОСОБА_6 земельної ділянки площею 0,1946 гектара в с. Домажир Яворівського району Львівської області.

Скасовано як незаконний Державний акт на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1, номер не присвоювався, виданий на ім'я ОСОБА_6, датований 04 серпня 1998 року, зареєстрований за № 1471 у книзі реєестрації Державних актів на право приватної власності на землю Домажирської сільської ради Яворівського району Львівської області, підписаний головою Домажирської сільської ради Яворівського району Львівської області Рондяком І.В. Відповідно до цього акту ОСОБА_6 передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,1946 га.

Скасовано державну реєстрацію права власності на земельну ділянку площею 0,1946 га, розташовану в с. Домажир Яворівського району Львівської області, яку, ніби-то рішенням № 104 від 15 листопада 1993 року виконавчого комітету цієї ж ради передано у приватну власність ОСОБА_6 та 04 серпня 1998 року за № 1471 у книзі реєестрації Державних актів на право приватної власності на землю зареєстровано Державний акт серії НОМЕР_1, номер не присвоювався, на право приватної власності на цю землю.

Визнано недійсним договір від 11 липня 2007 року купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Тіхоновим В.А., зареєстрований в реєстрі за № 777, відповідно до якого ОСОБА_6 продав ОСОБА_7 земельну ділянку площею 0,1946 га, розташовану в с. Домажир Яворівського району Львівської області.

Скасовано як незаконний Державний акт серія НОМЕР_2 на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,1946, розташовану в с. Домажир Яворівського району Львівської області, виданий 13 лютого 2008 року на прізвище ОСОБА_7.

Скасовано як незаконну державну реєстрацію права власності ОСОБА_7 на земельну ділянку площею 0,1946 га, розташовану в с. Домажир Яворівського району Львівської області. 13 лютого 2008 року ОСОБА_7 отримав державний акт серія НОМЕР_2 на право власності на земельну ділянку площею 0,1946 гектарів, кадастровий номер НОМЕР_3.

Визнано недійсним договір від 12 серпня 2010 року дарування земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Папайло Н.Є., зареєстрований в реєстрі за № 2071, відповідно до якого ОСОБА_7 подарував, а ОСОБА_4 прийняв у власність земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована на території с. Домажир, Яворівського району, Львівської області, площею 0,1946 гектарів.

Скасовано як незаконний Державний акт на право власності на земельну ділянку НОМЕР_4 від 30 грудня 2011 року, виданий на ім'я ОСОБА_4, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_3, яка розташована в с. Домажир Яворівського району Львівської області.

Скасовано державну реєстрацію права власності на земельну ділянку площею 0,1946 га, розташовану в с. Домажир Яворівського району Львівської області, яку 12 серпня 2010 року ОСОБА_7 подарував своєму синові ОСОБА_4 та яка вказана у державному акті на право власності на земельну ділянку НОМЕР_4 від 30 грудня 2011 року, виданому на ім'я ОСОБА_4, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_3.

Зобов'язано відділ Відділ Держгеокадастру в Яворівському районі Львівської області скасувати реєстрацію права власності ОСОБА_4 на земельну ділянку площею 0,1946 гектарів на території с. Домажир Яворівського району Львівської області, яке зафіксовано у державному акті на право власності на земельну ділянку НОМЕР_4 від 30 грудня 2011 року, кадастровий № НОМЕР_3.

Зобов'язано Домажирську сільську раду Яворівського району Львівської області та відділ Держгеокадастру в Яворівському районі Львівської області відновити межу між земельними ділянками ОСОБА_2 та ОСОБА_4 відповідно до протоколу від 22 березня 2012 року та схеми до нього виїзного засідання комісії з питань розгляду заяв Домажирської сільської ради Яворівського району Львівської області.

Додатковим рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 16.10.2017 року доповнено рішення ОСОБА_2 до Домажирської сільської ради Яворівського району Львівської області, відділу Держгеокадастру у Яворівському районі Львівської області, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_4, третя особа - Яворівський районний відділ Львівської регіональної філії державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» про визнання незаконним рішення виконавчого комітету № 104 від 15 листопада 1993 року Домажирської сільської ради, скасування Державних актів на право власності на земельну ділянку ОСОБА_6., ОСОБА_7 та ОСОБА_4, визнання недійсними договорів купівлі та дарування земельної ділянки, скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку ОСОБА_4 та зобов'язання вчинити дії.

Стягнуто солідарно з Домажирської сільської ради Яворівського району Львівської області, відділу Держгеокадастру у Яворівському районі Львівської області, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 судові витрати у справі в розмірі 229 гривень 40 копійок.

Рішення суду оскаржив відповідач ОСОБА_10, вважає оскаржуване рішення незаконним та необґрунтованим, винесеним з порушенням норм матеріального права, без врахування всіх обставин справи, тому підлягає скасуванню.

Покликаючись на норми ЦК України та договір купівлі-продажу, нотаріальне посвідчення, державну реєстрацію такого, виготовлення проектної документації, сплату коштів за договором, отримання державного акту та інші докази у справі вважає, що є добросовісним набувачем земельної ділянки, яку набув на законних підставах.

Вважає, що при ухваленні оскаржуваного рішення суд не дослідив наявності та обґрунтованості порушеного права позивача ОСОБА_2, не надав оцінки доказам і доводам відповідачів щодо неналежного оформлення позивачем прав користування земельною ділянкою, а також не врахував, що позивач не надала доказів з приводу користування земельною ділянкою відповідного розміру ОСОБА_8

Рішення Домажирською сільською радою про надання земельної ділянки в користування ОСОБА_8 не приймалось, жодних дій для оформлення права користування такою вона не вчиняла.

Стверджує, оскільки ОСОБА_8 належним чином не оформила право користування спірною земельною ділянкою, тому до позивача ОСОБА_2 в порядку спадкування не переходить право користування такою.

Просить скасувати рішення Яворівського районного суду Львівської області від 24 березня 2016 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача ОСОБА_1 на підтримку доводів скарги, а також пояснення позивачки ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3 на заперечення таких, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд приходить висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення враховуючи таке.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Частиною 6 цієї ж статті визначено, що в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Задовольняючи позовні вимоги районний суд виходив з того, що з матеріалів справи встановлено, що у 1993 році відповідачу ОСОБА_6 земельна в розмірі 0,1946 га не надавалася, при цьому вилучення земельної ділянки у ОСОБА_8 та передача її ОСОБА_6 не проводилася, однак не зважаючи на рішення виконавчого комітету Яворівської районної ради депутатів трудящих від 17 лютого 1983 року № 51, яким ОСОБА_6 відведено земельну ділянку площею 0,10 га під забудову житлового будинку та господарських будівель у с. Домажир Яворівського району Львівської області та рішення виконавчого комітету Домажирської сільської сільської ради Яворівського району «Про передачу у приватну власність земельних ділянок» від 18 листопада 1996 року № 141, яким розмір визначеної земельної ділянки збільшено до 0,15 га, останній 11 липня 2007 року, відповідно до договору купівлі продажу земельної ділянки, продав ОСОБА_7 земельну ділянку площею 0,1946 га.

Таким чином, площа земельної ділянки ОСОБА_4, яку він отримав у дар від ОСОБА_7 згідно договору дарування земельної ділянки від 12 серпня 2010 року, накладається на площу земельної ділянки ОСОБА_2, якою її сім'я користується з 1972 року згідно записів погосподарської книги 1971-1973 р.р., орієнтовно становить 0,0446 га., що підтверджується і огорожею на місці.

Враховуючи наведене суд дійшов переконання, що відповідачі ОСОБА_7 та ОСОБА_4, які знали, що завідомо незаконно придбають у власність частину земельної ділянки площею 0,0446 га, яка була в користуванні позивача ОСОБА_2, не були добросовісними набувачами, оскільки знали, що відповідач ОСОБА_6 не вправі був відчужувати земельну ділянку розміром 0,0446 гектарів, якою на законних підставах володіла та користувалася до смерті ОСОБА_8, а після позивач ОСОБА_2

Відтак, керуючись пунктами «б», «в», «г» ч. 3 ст. 152 ЗК України, суд першої інстанції задовольнив вимоги позивача стосовно відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, визнав угоди та рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування недійсними.

Судом першої інстанції встановлено, що у 1918 році був побудований будинок АДРЕСА_1, в якому проживала ОСОБА_8, яка була мамою позивача ОСОБА_2, що підтверджується листом від 22.02.2013 р. № 846 Домажирської сільської ради.

Згідно записів погосподарської книги № 1 за1971-1973 р.р., ОСОБА_8 проживала з 22.11.1972 р. в господарстві № 2 в с. Домажир та користувалася земельною ділянкою площею 0.21 га., що підтверджується довідкою Домажирської сільської ради від 03.12.2012 р. № 527.

Таким чином, з 1972 року та до дня своєї смерті ОСОБА_8 користувалася земельною ділянкою в межах, які існували до надання земельної ділянки ОСОБА_14 в 1983 році.

20 серпня 1986 року ОСОБА_8 склала заповіт, яким будинок АДРЕСА_1 заповіла позивачу.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 померла (т.1 а.с. 39).

Згідно з пунктом 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2003 року правила книги шостої ЦК України застосовуються до спадщини, яка відкрилася, але була прийнята спадкоємцями після 1 січня 2004 року, а якщо спадщина була прийнята до 1 січня 2004 року - застосовується Цивільний кодекс Української РСР 1963 року.

Спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом (ст. 524 ЦК УРСР).

Статтею 548 ЦК Української РСР в ред. 1963 року встановлено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв.

Частина друга статті 548 ЦК Української РСР в ред. 1963 року визнає прийняту спадщину належною спадкоємцю з моменту відкриття спадщини, яким згідно з статтею 525 цього Кодексу є день смерті спадкодавця.

Колегія суддів звертає увагу, що у спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 з 1972 року проживала у АДРЕСА_1 разом з матір»ю, вела з нею спільне господарство, обробляла земельну ділянку площею 0,21 га., тобто незважаючи на те, що не зверталась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, фактично спадщину прийняла згідно із ст. 549 ЦК УРСР в ред. 1963 року, оскільки на час відкриття спадщини постійно проживали з спадкодавцем у спадковому будинку, де і була зареєстрована (т. 1 а.с. 36).

Таким чином, після смерті матері все спадкове майно перейшло до позивача ОСОБА_2, як спадкоємця за заповітом.

Рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 29 січня 2010 року визнано за позивачем ОСОБА_2 право власності на житловий будинок АДРЕСА_1.

Відповідно до довідки Домажирської сільської ради від 03.12.2012 р. № 527, згідно інвентаризації присадибних ділянок 1992 року за будинком АДРЕСА_1 рахувалася земельна ділянка площею 0,21 га для обслуговування житлового будинку.

Відповідно до ч. 2 ст. 120 ЗК України, якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Також, частиною 1 ст. 377 ЦК України визначено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоповерхового), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Відтак, позивач ОСОБА_2 має право на користування земельною ділянкою площею 0,21 гектарів на якій розташований будинок АДРЕСА_1 Яворівського району на тих самих умовах, що і її спадкодавець ОСОБА_8. що спростовує відповідні доводи апелянта про відсутність порушеного права позивача ОСОБА_2

В свою чергу, згідно із рішенням виконавчого комітету Яворівської районної ради депутатів трудящих від 17 лютого 1983 року за № 51 ОСОБА_6 відведено земельну ділянку площею 0,10 га під забудову житлового будинку та господарських будівель у с. Домажир Яворівського району Львівської області, що підтверджується копією акту виносу в натурі меж земельної ділянки складеної представником архітектора Яворівської районної ради Они щуком від 25.10.1983 року.

Рішенням виконавчого комітету Домажирської сільської сільської ради Яворівського району «Про передачу у приватну власність земельних ділянок» від 18 листопада 1996 року №141 зазначену земельну ділянку збільшено до 0,15 га та передано у власність ОСОБА_6 для будівництва та обслуговування житлового будинку.

В подальшому, Домажирською сільською радою рішення про збільшення розміру земельної ділянки ОСОБА_6 не приймалося, що підтверджується довідкою Домажирською сільською радою Яворівського району від 30.10.2013 р. № 1356.

В свою чергу, в Державному акті від 04 серпня 1998 року вказано, що на підставі рішення Домажирської сільської ради від 15.11.1993 р. № 104 ОСОБА_6 передається у приватну власність земельна ділянка площею 0.1946 гектарів в межах згідно з планом. Земельна ділянка розташована на території с. Домажир Домажирської сільської Ради. Землю передано для обслуговування житлового будинку.

У рішенні виконавчого комітету № 104 від 15 листопада 1993 року «Про передачу безоплатно у приватну власність земельних ділянок для обслуговування житлових будинків, господарських споруд, а також для ведення особистого підсобного господарства в селах Домажирської сільської ради» зазначено, що ці земельні ділянки передаються громадянам відповідно до списку, який додається.

Згідно довідки від 17.01.2014 року № 2 архівного відділу Яворівської районної державної адміністрації Львівської області, при рішенні виконкому № 104 від 15 листопада 1993 року «Про передачу безоплатно у приватну власність земельних ділянок для обслуговування житлових будинків, господарських споруд, а також для ведення особистого підсобного господарства в селах Домажирської сільської ради», відсутній додаток із списком громадян.

У відділі держземагенства в Яворівському районі Львівської області немає технічної документації на виготовлення Державного акту на право приватної власності на землю ОСОБА_6, а також немає самого акту, про що прямо вказано у супровідному листі від 22.10.2013 р. №5339 за підписом начальника відділу.

Колегія суддів погоджується із констатацією місцевим судом того, що у 1993 році відповідачу ОСОБА_6 земельна в розмірі 0,1946 га не надавалася, відтак підстав для видачі державного акту на право власності на земельну ділянку у такому розмірі не було.

Також, колегія суддів звертає увагу, що вилучення частини земельної ділянки у ОСОБА_8 та передача ОСОБА_6 не проводилась, доказів протилежного суду не представлено.

За змістом ч. 2 ст. 152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Суб'єктивне право на земельну ділянку виникає і реалізується на підставах і в порядку, визначених Конституцією України, ЗК України та іншими законами України, що регулюють земельні відносини.

Частиною 4 ст. 13 Конституції України передбачено, що держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання, їх рівність перед законом. Основний Закон України гарантує кожному право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю відповідно до закону (ст. 41).

Згідно із ст. 79 ЗК України земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Відповідно до ст. 156 Земельного кодексу України у разі видання органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним, зазначене узгоджується із способом захисту цивільного права.

Суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси (ст. 21 ЦК України).

Таким чином, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про визнання незаконним рішення виконавчого комітету Домажирської сільської ради Яворівського району Львівської області № 104 від 15 листопада 1993 року «Про передачу безоплатно у приватну власність земельних ділянок для обслуговування житлових будинків, господарських споруд, а також для ведення особистого підсобного господарства в селах Домажирської сільської ради» в частині передачі у приватну власність ОСОБА_6 земельної ділянки площею 0,1946 гектара в с. Домажир Яворівського району Львівської області, і відповідно про визнання незаконним Державного акта на право приватної власності на землю, виданого на ім'я ОСОБА_6 від 04 серпня 1998 року та скасування державної реєстрації права власності за ОСОБА_6 на вказану земельну ділянку.

Також, судом встановлено що 11 липня 2007 року, відповідно до договору купівлі продажу земельної ділянки, ОСОБА_6 продав земельну ділянку площею 0,1946 га, яка розташована в с. Домажир Домажирської сільської ради Яворівського району Львівської, області ОСОБА_7, що проживає по АДРЕСА_2

У договорі, посвідченому приватним нотаріусом Тіхоновим В.А., зареєстрованим в реєстрі за № 777 зазначено, що земельна ділянка належить продавцю на підставі Державного акта на право приватної власності на землю серія НОМЕР_1 (без зазначення номеру), виданого Домажирською сільською радою Яворівського району Львівської області 04 серпня 1998 року на підставі рішення Домажирської сільської ради Яворівського району Львівської області від 15.11.1993 року за № 104, який зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 1471. Кадастровий номер земельній ділянці не присвоювався.

13 лютого 2008 року ОСОБА_7 отримав державний акт серія НОМЕР_2 на право власності на земельну ділянку площею 0,1946 гектарів, кадастровий номер НОМЕР_3.

В подальшому, на підставі договору дарування земельної ділянки від 12 серпня 2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Папайло Н.Є., зареєстрованого в реєстрі за № 2071, ОСОБА_7 подарував, а ОСОБА_4 прийняв у дар земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована на території с. Домажир, Яворівського району, Львівської області, площею 0,1946 гектарів.

30 грудня 2011 року ОСОБА_4 отримав державний акт на право власності на земельну ділянку НОМЕР_4, кадастровий № НОМЕР_3.

Відповідно до статей 215 та 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Згідно з положеннями Цивільного кодексу України особа, яка вважає, що її речові права порушені, має право звернутись до суду як із зобов»язально-правовим способом захисту (позовом про визнання відповідного правочину недійсним (ст. 215-235 ЦК України), так і з речово-правовим способом захисту права (позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, скасування державної реєстрації).

З врахуванням того, що відповідно до ст. 387 ЦК України лише власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним, належним способом захисту порушених прав та інтересів позивача у даній ситуації є зобов»язально-правовий, а саме визнання правочинів купівлі-продажу недійсними.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ст. 215 ЦК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Беручи до уваги те, що суд прийшов висновку про визнання незаконним Державного акта на право приватної власності на землю, виданого на ім'я ОСОБА_6 від 04 серпня 1998 року та скасування державної реєстрації права власності за ОСОБА_6 на оспорювану земельну ділянку, відтак останній не мав законних підстав для продажу ОСОБА_7 земельної ділянки площею 0,1946 га, яка розташована в с. Домажир Домажирської сільської ради Яворівського району Львівської, а відповідно ОСОБА_7 не мав права на дарування вказаної земельної ділянки ОСОБА_4, а тому укладені договір купівлі-продажу земельної ділянки від 11.07.2007 року, а також договір дарування земельної ділянки від 12.08.2010 року суд вірно визнав недійсними, при цьому суд правильно скасував державну реєстрацію права власності на підставі вказаних договорів, оскільки вимога про скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно є похідною від вимоги про визнання правочину недійсним, відтак місцевий суд фактично правильно виходив з того, що повноцінний захист порушеного права можливий в сукупності із скасуванням державної реєстрації права власності осіб, які незаконно набули це право.

В березні 2012 року відповідач ОСОБА_4 заявив до позивача ОСОБА_2 претензії на частину земельної ділянки, самовільно зрізав дерева, які росли на ділянці позивача.

З цього приводу ОСОБА_2 зверталась до Домажирської сільської ради.

22 березня 2012 року комісією з питань розгляду заяв Домажирської сільської ради Яворівського району Львівської області (протокол виїзного засідання комісії з питань розгляду заяв від 22.03.2012) зафіксовано: «Обстеживши земельну ділянку виявилось, що межі земельної ділянки ОСОБА_2 встановлені до 90-х років. З цього часу переміщення межових знаків не відбувалося. Обміри проведені ПП «Західгеоцентр» по встановлених межах.

Площа земельної ділянки ОСОБА_4, згідно Державного акту, накладається на площу земельної ділянки ОСОБА_2 (схема додається), якою її сім'я користується з 1972 року, згідно записів погосподарської книги 1971-1973 рр.

Згідно висновку комісії, площа земельної ділянки ОСОБА_2 на яку накладається площа згідно Державного акту ОСОБА_4 орієнтовно становить 0,0446 га. (т.1 а.с. 37-38).

Комісією зафіксовано факт наявності огорожі позивача ОСОБА_2 по межі між її та відповідача ОСОБА_4 земельними ділянками. Лінія цих земельних ділянок зі сторони річки Домажирки становила 32 метри 40 сантиметрів. Огорожа позивача ділила цю лінію навпіл, тобто межа між ділянками проходила таким чином, що у користуванні позивача ця лінія становила 16 метрів 20 сантиметрів і в користуванні відповідачів - спочатку ОСОБА_6, а потім ОСОБА_7 і ОСОБА_4, ця лінія теж становила 16 метрів 20 сантиметрів.

ОСОБА_2 рекомендовано звернутися в Яворівський районний суд для вирішення спірного питання.

Згідно статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних права, свобод чи інтересів фізичних осіб.

Відповідно до частини 2 ст. 5 ЦПК України у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Колегія суддів приходить переконання, що обраний позивачем спосіб захисту, а саме зобов»язання Домажирську сільську раду Яворівського району Львівської області та відділ Держгеокадастру в Яворівському районі Львівської області відновити межу між земельними ділянками ОСОБА_2 та ОСОБА_4 відповідно до протоколу від 22 березня 2012 року та схеми до нього виїзного засідання комісії з питань розгляду заяв Домажирської сільської ради Яворівського району Львівської області, може вважатись ефективним та забезпечити поновлення порушеного відповідачем права в контексті зазначеного.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - залишити без задоволення.

Рішення Яворівського районного суду Львівської області від 24 березня 2016 року- залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 24 травня 2018 року.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

Р.В. Савуляк