Постанова

Іменем України

23 травня 2018 року

м. Київ

справа № 509/635/16-ц

провадження № 61-20785 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Усика Г. І. (суддя-доповідач), Кузнєцова В. О., Олійник А. С.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

представник позивача - ОСОБА_5,

відповідач - Таїровська селищна рада Овідіопольського району Одеської області,

третя особа - Одеська міська рада,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на рішення апеляційного суду Одеської області від 03 квітня 2017 року у складі колегії суддів: Станкевича В. А., Сидоренко І. П., Цюри Т. В.,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області, третя особа - Одеська міська рада, про встановлення факту користування земельною ділянкою, визнання рішення селищної ради недійсним та його скасування.

На обгрунтування позовних вимог зазначав, що за життя його матір ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, отримала у користування для озеленення та літнього будинку земельну ділянку площею 0,2 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Після смерті матері він тривалий час користувався вищевказаною земельною ділянкою.

Рішенням Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області № 997-УІ від 26 вересня 2016 року, з урахуванням виправлень адреси, вирішено влаштувати дитячий та спортивний майданчик на цій земельній ділянці, що є комунальною власністю та належить до земель житлової та громадської забудови, перебуває у запасі, розташованої за адресою: АДРЕСА_1.

Вважає, що зазначене рішення було прийнято з порушенням вимог діючого законодавства, а тому, з урахуванням поданих уточнень, просив: встановити факт відкритого та добросовісного користування земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1; визнати незаконним та скасувати рішення Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області VI скликання, 35 сесії, № 997- VI від 26 вересня 2014 року «Про влаштування дитячого та спортивного майданчику на земельній ділянці комунальної власності орієнтованою площею 0,1000 га, що належить до категорії земель житлової та громадської забудови і перебуває у запасі, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 (із виправленням адреси на наступну: АДРЕСА_1).

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 06 жовтня

2016 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено частково.

Визнано рішення Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області VI скликання, 35 сесії № 997- VI від 26 вересня 2014 року про влаштування дитячого та спортивного майданчику недійсним та скасовано його.

У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач під час підготовки оскаржуваного рішення селищної ради порушив вимоги статті 12 Земельного кодексу України (далі - ЗК України), зокрема щодо раціонального використання земель, організації землеустрою, контролю за використанням земель, інформування населення про стан і рух земельних ресурсів, що відповідно до статті 152 ЗК України та частини десятої статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» є підставою для визнання такого рішення недійсним та його скасування. Вимоги щодо встановлення факту користування земельною ділянкою суд вважав такими, що підлягають захисту в іншому порядку.

Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 19 грудня

2016 року заяву представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 про роз'яснення рішення суду задоволено.

Роз'яснено рішення суду в описовій частині щодо тлумачення дій посадових осіб Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області згідно Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками згідно наказу Державного комітету України із земельних ресурсів № 376 від 18 травня 2010 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 16 червня 2010 року за

№ 391/17686.

В мотивувальній частині зазначеної ухвали зазначено, що відповідачем не було проведено підготовчі роботи, що включають збір та аналіз виконавцем наявної документації із землеустрою, матеріалів інвентаризації земель, планово-картографічних матеріалів, правових підстав надання земельної ділянки у власність (користування), відомостей про наявність спірних питань щодо меж земельної ділянки, переліку обмежень у використанні земельної ділянки і наявні земельні сервітути, списків координат пунктів державної геодезичної мережі. Також не було здійснено вихід на місцевість та не здійснено комплекс робіт із встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 03 квітня 2017 року апеляційну скаргу Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області задоволено.

Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 06 жовтня

2016 року в частині визнання рішення Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області VI скликання, 35 сесії № 997- VI від

26 вересня 2014 року про влаштування дитячого та спортивного майданчику недійсним і його скасування, та стягнення з Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області на користь ОСОБА_4 судового збору в розмірі 551,20 грн скасовано.

Ухвалено в цій частині нове рішення, яким в задоволенні зазначених позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що судом першої інстанції не було встановлено порушень Конституції та законів України з боку Таїровської селищної ради при прийнятті оскаржуваного рішення, а лише наведено в мотивувальній частині рішення норми та положення чинного законодавства, якими керувалась селищна рада при розгляді питання у сфері земельних відносин, що відноситься до виключної компетенції селищної ради стосовно розпорядження земельною ділянкою, яка перебуває у комунальній власності на користь територіальної громади села Мізікевича для розміщення грального дитячого майданчика, з метою створення сприятливих умов для дозвілля і відпочинку мешканців населеного пункту. Крім того, відсутні докази, які підтверджують факт належного користування ОСОБА_6 та ОСОБА_4 спірною земельною ділянкою.

У травні 2017 року до суду касаційної інстанції надійшла касаційна скарга ОСОБА_4, у якій заявник просив скасувати рішення апеляційного суду Одеської області від 03 квітня 2017 року, та залишити в силі рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 06 жовтня 2016 року, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга обгрунтована тим, що суд апеляційної інстанції не урахував, що відповідач не здійснив огляд спірної земельної ділянки, геодезичну зйомку, що не встановлено її межі у натурі, не перевірив наявність на земельній ділянці фундаменту під будівництво та багаторічних насаджень. Така бездіяльність відповідача призвела до порушень прав ОСОБА_4, який більше 15 років безперервно і відкрито користується спірною земельною ділянкою. Крім того, судом апеляційної інстанції порушено норми процесуального права, зокрема не направлено справу до суду першої інстанції для розгляду заяви про зауваження на журнал судового засідання, а також не надано оцінки ухвалі суду першої інстанції про роз'яснення судового рішення, яке є невід'ємною частиною рішення суду.

У серпні 2017 року до суду касаційної інстанції надійшов відзив (заперечення Таїровської селищної ради на касаційну скаргу) обгрунтований тим, що оспорюване рішення селищної ради прийнято в межах повноважень органу місцевого самоврядування, земельна ділянка належить до категорії земель житлової та громадської забудови і перебуває в запасі. Рішення про розміщення на ній грального дитячого майданчика прийнято в інтересах мешканців територіальної громади і спрямоване на створення сприятливих умов для проведення їх дозвілля та відпочинку, і передувало зверненню

ОСОБА_4 до Таїровської селищної ради з належним чином оформленим клопотанням про передачу йому безоплатно у власність цієї ділянки. При цьому набувальна давність користування земельною ділянкою є лише підставою для звернення до органу державної влади або місцевого самоврядування з відповідним клопотанням щодо оформлення правовстановлюючих документів на земельну ділянку. Посилання ОСОБА_4 на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права є безпідставними, оскільки представники позивача, зловживаючи своїми процесуальними правами. неодноразово подавали з порушенням процесуальних строків зауваження на журнал судового засідання.

Відповідно до статті 388 ЦПК України, який набрав чинності з 15 грудня

2017 року, судом касаційної інстанції є Верховний Суд.

08 травня 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Установлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення постановлене з дотриманням норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права, доводи касаційної скарги правильність висновків суду апеляційної інстанції не спростовують.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що рішенням правління № 21 колгоспу ім. К. Лібнехта Овідіопольського району Одеської області (протокол

№ 21) від 16 травня 1969 року ОСОБА_6 виділена земельна ділянка в розмірі 0,2 га, для озеленення та літнього типу будівлі.

Позивач є сином ОСОБА_6, яка померла 31 липня 2010 року.

Рішенням Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області № 997-УІ від 26 вересня 2016 року, з урахуванням виправлень адреси, вирішено влаштувати дитячий та спортивний майданчик земельній ділянці комунальної власності площею 0,1000 га, що належить до земель житлової та громадської забудови, перебуває у запасі, розташованої за адресою: АДРЕСА_1.

Статтею 144 Конституції України передбачено, що органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території.

Згідно з статтею 116 ЗК України громадяни набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Передача земельних ділянок у власність або в користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб здійснюється відповідними сільськими, селищними, міськими радами (стаття 122 ЗК України).

Відповідно до статті 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Судом апеляційної інстанції установлено, що ні ОСОБА_6, ні ОСОБА_4 не видавались документи, що посвідчують право власності чи право постійного користування спірною земельною ділянкою, державна реєстрація такого права не проводилась. При цьому ОСОБА_6 використала своє право на безоплатну приватизацію земельної ділянки у

1998 році, 17 листопада 2014 року ОСОБА_4 звернувся до Таїровської селищної ради з заявою про безоплатну передачу йому земельної ділянки площею 0,75 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1. Однак, така заява була повернута позивачу у зв'язку із невідповідністю її вимогам земельного законодавства. Повторної заяви ОСОБА_4 не подавав.

Ураховуючи зазначене, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду погоджується із висновком суду апеляційної інстанції про відсутність підстав для висновку про наявність у позивача оформленого права користування спірної земельною ділянкою, та порушенням такого права у зв'язку з будівництвом дитячого та спортивного майданчику на ній.

Посилання в касаційній скарзі на те, що висновки суду апеляційної інстанції про відсутність у позивача права власності чи користування спірною земельною ділянкою, на захист якого він звернувся з позовом, ніяким чином не спростовує незаконність оскаржуваного ним рішення селищної ради є безпідставними, оскільки приймаючи рішення про влаштування дитячого та спортивного майданчика на земельній ділянці комунальної власності, що належить до земель житлової та громадської забудови і перебуває у запасі, Таїровська селищна рада діяла в межах наданих їй повноважень, визначених Конституцією, статтею 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», статтями 12, 122 ЗК України.

Доказів на підтвердження того, що відповідач прийняв оскаржуване рішення в порушення вимог зазначеного законодавства, законних прав та інтересів позивача, останній не надав. Твердження ОСОБА_4 про не урахування апеляційним судом допущених Таїровською селищною радою порушень процедури при прийнятті оскаржуваного рішення, зокрема не здійснення огляду спірної земельної ділянки, геодезичної зйомки, відсутність встановлення меж у натурі не є переконливими, оскільки зазначені технічні питання вирішені у проекті будівництва, розробленого на замовлення Таїровської селищної ради.

Доводи касаційної скарги про порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, зокрема, не направлення справи до суду першої інстанції для розгляду повторно поданих позивачем зауважень на журнал судового засідання є безпідставними з огляду на необгрунтованість такого клопотання, поданого поза межами процесуального строку, що може свідчити про зловживання заявником своїми процесуальними правами.

Не надання судом апеляційної інстанції правової оцінки ухвалі суду першої інстанції про роз'яснення рішення суду не може бути підставою для скасування законного і обгрунтованого судового рішення з формальних підстав (частина друга статті 410 ЦПК України), оскільки ухвала про роз'яснення рішення суду є його невід'ємною частиною, якому суд, переглядаючи справу в апеляційному порядку, надав належну правову оцінку в цілому.

Касаційна скарга не містить доводів щодо неправильного застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права чи порушення норм процесуального права в частині вирішення позовних вимог про встановлення факту користування земельною ділянкою, а тому рішення судів в цій частині у касаційному порядку не переглядається.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Суд апеляційної інстанції повно та всебічно з'ясовав фактичні обставини справи, надав належну правову оцінку зібраним у справі доказам та правильно застосував норми матеріально права, а тому Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга представника ОСОБА_4 не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 400, 401, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 03 квітня 2017 року залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Г. І. Усик

В. О. Кузнєцов

А. С. Олійник