ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
____________________________________________________________________________________
УХВАЛА

про відмову у задоволенні заяви

про забезпечення доказів

30 травня 2018 року Фастівський міськрайонний суд Київської області у складі: головуючого судді Чернишової Є.Ю., за участі секретаря Соловей Ж.В., позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, представників відповідача ОСОБА_3, ОСОБА_4, розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_5, Головного управління Держгеокадастру у Київській області, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_27, ОСОБА_28 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою шляхом скасування наказів та визнання недійсними договорів купівлі-продажу землі,-

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Фастівського міськрайонного суду Київської області знаходиться вищезазначена справа.

Представником відповідача в судовому засіданні заявлено клопотання про забезпечення доказів шляхом їх витребування, а саме у Головного управління Держгеокадастру у Київській області належним чином посвідчений: проект землеустрою щодо відведення 22-м громадянам у власність земельною ділянок, які знаходяться на території Малополовецької сільської раді Фастівського району Київської області; довідку з державної статистичної звітності з кількісного складу обліку землі щодо земельної ділянки, яка знаходиться на території Малополовецької сільської ради Фастівського району Київської області станом на момент відведенню земельних ділянок 09.08.2017 р. у власність 22-х громадян.

Свої вимоги мотивував тим, що наведені докази можуть підтвердити відсутність будь-яких порушень прав позивача з боку відповідача; відсутність вчинення відповідачем будь-яких перешкод позивачу у користування землею; відсутність у позивача права постійного користування на спірні земельні ділянки та як наслідок відсутність вчинення відповідачем будь-яких перешкод позивачу у користування землею; спростування доводів позивача про належність/наявність державного акту про право постійного користування на спірні земельні ділянки; спростування доводів позивача про виділення земельних ділянок на підставах та в порядку визначеному законодавством. Також вказав, що ним були направлені адвокатські запити, проте до підготовчого засіданні не були отримані відповіді, а тому він позбавлений можливості надати суду будь-які докази у справі.

Представники відповідача в судовому засіданні підтримали подане клопотання частково, виключно в частині витребування доказів у Головного управління Держгеокадастру у Київській області, а необхідність витребування у ОСОБА_1 копію проектної землевпорядної документації відпала.

Представник позивача в судовому засіданні заперечувала проти задоволення клопотання, пославшись на те, що аналогічне клопотання було вже розглянуто судом та прийнято відповідне рішення, тому заявлення аналогічних клопотань є затягуванням судового процесу.

Суд наголошує, що судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь - які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження вимог ( ст. 77 ЦПК України ). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ст.81 ЦПК України).

Відповідно до вимог статті 116 ЦПК України суд за заявою учасника справи або особи, яка може набути статусу позивача, має забезпечити докази, якщо є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим.

Способами забезпечення судом доказів є допит свідків, призначення експертизи, витребування та (або) огляд доказів, у тому числі за їх місцезнаходженням, заборона вчиняти певні дії щодо доказів та зобов'язання вчинити певні дії щодо доказів. У необхідних випадках судом можуть бути застосовані інші способи забезпечення доказів, визначені судом.

Отже, забезпечення доказів - це вжиття судом заходів, направлених на закріплення і збереження доказів.

Підставою забезпечення доказів є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим збирання чи подання доказів або засіб доказування може бути втрачений.

Розглядаючи заяву про забезпечення доказів, суд має з урахуванням обґрунтування необхідності забезпечення доказів пересвідчитися, зокрема, в тому, що зволікання з цим питанням поставить під загрозу можливість подання доказів у майбутньому (вони можуть бути знищені, пошкодженні, витратити свою доказову цінність тощо).

Будь-яких переконливих доводів, що дають підстави для висновку, що подання заявлених доказів в майбутньому стане неможливим (утрудненим) або такий доказ може бути втрачений, представником відповідача не зазначено.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, предметом позову є усунення перешкод ОСОБА_1 в користуванні земельною ділянкою площею 46,00 га, що розташована на території Малополовецької сільської ради Фастівського району Київської області, цільовим призначенням для ведення селянського (фермерського господарства), шляхом визнання незаконним та скасування наказів про передачу відповідачам у приватну власність 22-х земельних ділянок, розміром 2 га кожна, в межах перебуваючої в користуванні позивача земельної ділянки, скасування присвоєння кадастрових номерів, скасування державної реєстрації права власності, визнання недійсним договорів купівлі продажу земельних ділянок.

Представник відповідача стверджує, оскільки предметом позову є скасування наказів про передачу відповідачам у приватну власність 22-х земельних ділянок, тому витребування судом виключно таких наказів для дослідження є неповним та не дозволяє повно й всебічно дослідити механізм надання земельних ділянок у власність громадянам, оскільки відповідними наказами затверджується проектна документація, яка містить інформацію про законність відведення земельних ділянок.

Суд відхиляє, як необґрунтовані, такі посилання представника відповідача, оскільки позивач не оспорює дотримання процедури надання відповідачам у приватну власність 22-з земельних ділянок розміром 2 га кожна, тобто обставини щодо механізму надання земельних ділянок у власність громадянам не відносяться до предмету доказування.

Крім того, представником відповідача не конкретизовано, яким чином проект землеустрою щодо відведення 22-м громадянам у власність земельною ділянок може підтвердити відсутність будь-яких порушень прав позивача з боку відповідача; відсутність вчинення відповідачем будь-яких перешкод позивачу у користування землею; відсутність у позивача права постійного користування на спірні земельні ділянки.

Також не приймаються доводи представника відповідача на необхідність витребування вказаних документів задля забезпечення можливого призначення експертизи, оскільки на час вирішення питання про витребування доказів будь-яких клопотань щодо призначення експертизи не заявлялось. Крім того, законодавець не передбачає обовязок витребування доказів саме для проведення певних процесуальних дій, у тому числі у майбутньому.

Згідно п. 13 постанови Пленум Верховного Суду України від 12.06.2009 №5 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду», докази, які збираються або подаються сторонами, повинні стосуватися суті спору (предмета та підстави позову).

Докази, які не стосуються справи й предмета доказування, або одержані з порушенням порядку, встановленого законом, або якими не можуть бути підтверджені певні обставини справи, судом не повинні прийматися.

Виходячи з вищевикладеного, враховуючи предмет та підставу позову, характер спірних правовідносин, суд дійшов висновку про те, що докази, які просить забезпечити позивач не можуть містити будь-яких даних на підтвердження фактичних обставини, що стосуються предмета доказування, тому правового значення для вирішення спору по суті не мають.

Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку про те, що заява про забезпечення доказів задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 76, 77, 81, 84 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволені заяви представника відповідача ОСОБА_5 про забезпечення доказів відмовити.

Повний текст ухвали виготовлений 01 червня 2018 року.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Апеляційного суду Київської області через Фастівський міськрайонний суд Київської області за правилами, встановленими в ст. ст. 354-356 ЦПК України відповідно, з урахуванням положень п. 15.5 ч. 1 розд. VII «Перехідні положення» цього Кодексу.

Суддя Є.Ю.Чернишова