03.05.2018 Справа №607/3949/18
ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ Справа № 607/3949/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 травня 2018 року м.Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

- головуючої судді Черніцької І.М.

- за участю секретаря судового засідання Лобач І.В.

сторони в судове засідання не з'явились

розглянувши у загальному позовному проваджені у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Байковецької сільської ради Тернопільського району, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - Тернопільська районна державна нотаріальна контора про визнання права власності на спадкове майно, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась в суд із позовом до Байковецької сільської ради Тернопільського району, третя особа - Тернопільська районна державна нотаріальна контора про визнання права власності на 2/3 частки житлового будинку, загальною пл. 93,0 кв.м., житловою пл. 55,1 кв.м. з відповідною частиною господарських будівель та споруд, що по АДРЕСА_1 у порядку спадкування після смерті матері ОСОБА_2, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та батька ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2.

В обґрунтування вимог позивач вказує, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 належало по 1/3 частки будинковолодіння по АДРЕСА_1. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла. Після її смерті відкрилась спадщина за законом на належне їй майно, у тому числі на 1/3 частку спірного будинковолодіння. Вона є спадкоємцем першої черги за законом та у встановленому законом порядку прийняла спадщину. ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_3, якому належало Ѕ частка житлового будинку. ОСОБА_3 за життя склав заповіт, яким заповів їй все належне йому майно. У встановлено Законом порядку вона прийняла спадщину. Постановою нотаріуса Тернопільської державної нотаріальної контори їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на частку будинковолодіння у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів.

Посилаючись на наведене, просить задовольнити позов.

У судове засідання позивач не з'явились, хоча про день та час розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку. Попередньо подала суду заяву про слухання справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить позов задовольнити.

Позивач була присутня у підготовчому судовому засіданні, позов підтримала та просила задовольнити.

Представник Байковецької сільської ради у судове засідання не з'явився, хоча про день та час розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Попередньо надіслав суду заяву про слухання справи у їх відсутності. Відзив на позов не подавав.

Представник Тернопільської районної державної нотаріальної контори в судове засідання не з'явився, хоча про час та місце судового засідання був повідомлений в установленому законом порядку. Попередньо надіслав заяву про розгляд справи у їх відсутності.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 26 лютого 1956 року зареєстрували шлюб у виконавчому комітеті Дубовецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, після якого останній присвоєно прізвище «ОСОБА_2», що підтверджується витягом з державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища за №1 від 06 березня 2018 року

З свідоцтва про народження серії НОМЕР_2, виданого повторно Тернопільським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області від 02 березня 2018 року встановлено, що ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_3 та ОСОБА_2.

Згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 від 11 серпня 1979 року встановлено, що 11 серпня 1979 року ОСОБА_8 уклав шлюб із ОСОБА_1, якій після реєстрації шлюбу присвоєно прізвище «ОСОБА_1».

Відповідно до інформаційної довідки Тернопільського районного госпрозрахункового бюро технічної інвентаризації від 14 грудня 2017 року за № 1394 вбачається, що станом на 01.01.2013 року державна реєстрації будинковолодіння по АДРЕСА_1 не проведена.

Відповідно до довідки Байковецької сільської ради за № 121 від 26 лютого 2018 року, спірне будинковолодіння згідно даних погосподарських книг значиться як колгоспний двір, членами якого станом на 01 липня 1990 року були ОСОБА_3 (голова двору), ОСОБА_2 та ОСОБА_10

Право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглось після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності всіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних.

Таким чином, ОСОБА_3, ОСОБА_2 та ОСОБА_10 належить по 1/3 частки житлового будинку з надвірними побудовами та спорудами по АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4, виданим Дубовецькою сільською радою Тернопільського району від ІНФОРМАЦІЯ_1.

Спадкоємцями першої черги за законом є чоловік ОСОБА_3, донька ОСОБА_1 та син ОСОБА_10

На час смерті ОСОБА_2, в житловому будинку в АДРЕСА_1 перебували на реєстраційному обліку: ОСОБА_3 (чоловік), ОСОБА_1 (дочка), ОСОБА_10 (син), ОСОБА_11 (внук), ОСОБА_12 (внук), що підтверджується довідкою за №478 від 29.11.2017 року, виданою Байковецькою сільською радою.

28 травня 1999 року ОСОБА_1 звернулась до Тернопільської районної державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну частку (пай) після смерті ОСОБА_2, що підтверджується копіями матеріалів спадкової справи за №141 від 1999 року.

Цього ж дня, державним нотаріусом Тернопільської районної державної нотаріальної контори ОСОБА_1 видано свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну частку (пай), зареєстроване в реєстрі за №1327 .

Інші спадкоємці за законом ОСОБА_3 та ОСОБА_10 спадщини після смерті ОСОБА_2 не приймали. Факт неприйняття ними спадщини також підтверджується їх заявами про небажання спадкування після смерті ОСОБА_2, поданими до Тернопільської районної державної нотаріальної контори відповідно 16 та 26 травня 1999 року.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_3, що стверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_5, виданим Дубовецькою сільською радою Тернопільського району Тернопільської області від ІНФОРМАЦІЯ_2.

Згідно заповіту посвідченого секретарем виконкому Дубівецької сільської ради народних депутатів 27 січня 1998 року та зареєстрованого в реєстрі за №3, ОСОБА_3 на випадок своє смерті заповів все своє майно ОСОБА_1.

На час смерті ОСОБА_3, який проживав та перебував на реєстраційному обліку в житловому будинку в АДРЕСА_1 разом з ним перебували на реєстраційному обліку та проживали ОСОБА_1 (дочка), ОСОБА_8 (зять), ОСОБА_11 (внук), ОСОБА_12 (внук), що підтверджується довідкою за №479 від 29.11.2017 року, виданою Байковецькою сільською радою.

18 листопада 2015 року ОСОБА_1 звернулась до Тернопільської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом.

ОСОБА_1 частково оформила спадкові права після смерті батька ОСОБА_3, шляхом отримання 01 лютого 2016 року свідоцтв про право на спадщину за заповітом на земельні ділянки пл. 1, 2837 га та пл. 0, 6367 га розташовані на території Дубівецької сільської ради, що підтверджується матеріалами спадкової справи за №613-2015 року від 18.11.2015 року .

Постановою державного нотаріуса Тернопільської районної державної нотаріальної контори від 26 лютого 2018 року за №547/02-14, ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок по АДРЕСА_1 у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів.

З технічного паспорту на житловий будинок по АДРЕСА_1, виготовлено Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації від 07 грудня 2017 року вбачається, що загальна площа спірного будинку становить 93,0 кв.м., житловою пл. 55,1 кв.м.

Суд, розглянувши справу, дослідивши та оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи із наступного.

Відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року.

У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР 1963 року.

Відповідно до вимог п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України правила ЦК України застосовуються також до спадщини, яка відкрилась, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

Враховуючи те, що спадщина після смерті ОСОБА_2 відкрилась до 1 січня 2004 року та була фактично прийнята спадкоємцями, застосовуванню підлягають правила Цивільного кодексу Української РСР 1963 року.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 524 ЦК України (ред. 1963 р.), спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Відповідно до вимог ст. 529 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963р., при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в

рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки

(усиновителі) померлого.

Згідно з вимогами ст. 549 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963р., спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Встановлено та підтверджено матеріалами справи, що єдиним спадкоємцями першої черги за законом, яка прийняла спадщину, після смерті ОСОБА_2, є донька ОСОБА_1

Позивач у встановленому законом порядку прийняла спадщину шляхом фактичного вступу в управління спадковим майном. Після смерті матері продовжувала проживати у будинковолодінні, здійснювала за ним догляд, обробляла присадибну земельну ділянку.

Крім того, частково оформила спадкові права отримавши на своє ім'я свідоцтво право на спадщину за законом на земельну частку (пай).

Інші спадкоємці батько та син спадщини після смерті ОСОБА_2 не прийняли, що підтверджується заявами від 16.05.1999 та 26.05.1999 років та будь-яких дій щодо прийняття спадщини не вчиняли.

Таким чином, позивачка прийняла спадщину після смерті ОСОБА_2 Однак, отримати свідоцтво про право на спадщину на належну їй 1/3 частку спірного житлового будинку у нотконторі не може у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів.

Спадщина після смерті батька ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_2) відкрилась після 2004 року, а тому застосуванню підлягають норми Цивільного кодексу України 2004 року.

Згідно з вимогами ч. 1 ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до вимог ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

В силу вимог ч. 1 ст.1236 ЦК України заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини.

Згідно з вимогами ч. 3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1, як єдиний спадкоємець за заповітом, у встановленому законом порядку прийняла спадщину після смерті ОСОБА_3, про що свідчить заява про прийняття спадщини за заповітом після смерті батька ОСОБА_3.

Крім того, позивачка частково оформила спадкові права шляхом отримання на своє ім'я свідоцтв про право на спадщину за заповітом на належні спадкодавцю земельні ділянки.

Постаново державного нотаріуса Тернопільської районної державної нотаріальної контори позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на належну ОСОБА_3 1/3 частку спірного житлового будинку, у зв'язку з відсутність правовстановлюючих документів.

Таким чином, судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивач після смерті батька та матері ОСОБА_3 та ОСОБА_2 у встановленому законом порядку успадкувала по належні їм 1/3 частки спірного житлового будинку, однак, оформити спадкових прав у нотаріальної конторі не має можливості за відсутністю правовстановлюючих документів.

За змістом вимог ст. 12 ЗУ ''Про власність''( який діяв на час виникнення спірних правовідносин), основою створення власності є праця громадян та громадянин набуває право власності на майно з підстав, не заборонених законом, або отримує в результаті спадщини або здійснення інших угод.

Згідно з вимогами ст. 49 ЗУ ''Про власність'', володіння майном вважається правомірним, якщо інше не було встановлено судом, арбітражним судом, третейським судом.

Відповідно до вимог ст. 3 ЗУ ''Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень'' від 01 липня 2004 року, права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього закону, виникають з моменту такої реєстрації. Права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.

Відповідно до інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року ''Про практику розгляду цивільних справ про спадкування'', державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Відповідно до вимог ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановленні обставини справи, суд приходить до переконання, що за позивачами слід визнати право власності на 2/3 частки житлового будинку, загальною пл. 93,0 кв.м., житловою пл. 55,1 кв.м. з відповідною частиною господарських будівель та споруд, що по АДРЕСА_1 у порядку спадкування після смерті матері ОСОБА_2, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та батька ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2.

Керуючись ст.ст. 3,4, 12,81, 259, 263, 265, 268, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, ст.ст. 524, 529, 549 ЦК 1963 року, ст. 392, 1218, 1233, 1236, 1268- 1270 Цивільного кодексу України, суд ,-

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1) до Байковецької сільської ради Тернопільського району (вул. Січових Стрільців, 43 с. Байківці Тернопільського районую ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - Тернопільська районна державна нотаріальна контора (вул.Котляревського,27 м.Тернопіль) про визнання права власності на спадкове майно задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 2/3 частки житлового будинку, загальною пл. 93,0 кв.м., житловою пл. 55,1 кв.м. з відповідною частиною господарських будівель та споруд, що по АДРЕСА_1 у порядку спадкування після смерті матері ОСОБА_2, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та батька ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене протягом 30 днів з дня його проголошення безпосередньо до апеляційного суду Тернопільської області або через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення має право на поновлення строку на апеляційне скарження в порядку вимог ч. 2 ст. 354 ЦПК України.

Повне рішення складено 11 травня 2018 року.

Головуюча