Справа № 446/734/18
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06.06.2018 року Кам'янка-Бузький районний суд Львівської області в складі:
головуючого - судді Бакай І. А.
за участі секретаря судових засідань: ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Камянка-Бузька цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Запитівської селищної ради Камянка-Бузького району про визнання права власності на самочинне будівництво, -
Позивачка звернувся до суду з позовом, в обґрунтування якого посилається на те, що являється власником житлового будинку №152 по вул.Київська в смт.Запитів, Камянка-Бузького району відповідно до свідоцтва на праві особистої власності на житловий будинок, виданого 30.10.1990року Червоноградським МБТІ та записано у реєстрову книгу №1 за реєстровим №98. З метою покращення житлових умов та поліпшення благоустрою належної їй на праві власності будинку, вона за власні кошти провела реконструкцію будинку, а саме здійснила прибудову розміром 5,10х16,29+2,44 х 5,00 м. Реконструкція будинку проводилася без отримання дозволів та погоджень, у зв'язку з необхідністю проведення ремонтних робіт у стислі терміни, без можливості очікувати на отримання відповідних дозволів та погоджень. Під час проведення будівельних робіт були дотримані архітектурні, будівельні, санітарні, та екологічні норми. З початку будівництва жодних заяв, претензій та скарг не надходило, що свідчить про відсутність факту порушення прав інших осіб. Через незнання закону та відсутності коштів усе це здійснено без належно затвердженого проекту та інших належно оформлених документів.
У даний час виникла необхідність оформити право власності на реконструйований будинок, в зв'язку з чим вона звернулась до відповідача, який у свою чергу пояснив, що вирішення даного питання можливе лише в судовому порядку, а тому в них виникла необхідність звернутися з даним позовом в суд.
27.04.2018 року на адресу суду надійшло клопотання позивача про розгляд даної справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі.
05.06.2018 року відповідач подав заяву,у якій не заперечує щодо задоволення позову, а відтак відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Частиною 1 статті 206 ЦПК України передбачено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.
Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює судове рішення про задоволення позову.
Підстав для неприйняття визнання позову відповідачем судом не встановлено, оскільки як вбачається з матеріалів справи, позивачці дійсно на праві власності належить будинок в смт.Запитів по вул.Київська,152 Камянка-Бузького району Львівської області. Також матеріалами справи встановлено, що позивачка здійснила прибудову до вказаного будинку розміром 5,10х16,26 м + 2.44 х 5,00 м.
Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до вимог п.п.1,5 ч.2 ст.16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.
Згідно ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Як вбачається зі статті 1 протоколу №11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Згідно з вимогами ч.ч. 1, 2, 6 ст. 319 ЦК України, власник володіє користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, а держава не втручається у здійснення власником права власності.
Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.
Цією нормою передбачено загальне правило про те, що особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього (ч. 2 ст. 376 ЦК України).
Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво, лише у випадках, передбачених ст.376 ЦК України, а саме за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно (ч. 3 ст.376 ЦК); за особою власником (користувачем) земельної ділянки, яка здійснила самочинне будівництво на цій ділянці, якщо це не порушує права інших осіб (ч. 5 ст. 376 ЦК).
Відповідно до ст. 331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва.
Згідно п.10 Постанови Пленуму вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30.03.2012 року Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва) позов про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно на чужій земельній ділянці може бути пред'явлено до органу державної влади або органу місцевого самоврядування та власника (користувача) земельної ділянки у випадку забудови на земельній ділянці, яка належить до державної чи комунальної власності або фізичній чи юридичній особі.
В пункті 16 зазначеної Постанови вказується, що позов особи, яка самочинно збудувала нерухоме майно на земельній ділянці, власником або користувачем якої є інша особа, про визнання права власності на цю нерухомість може бути задоволено судом на підставі частини третьої статті 376 ЦК, якщо буде встановлено, що власник або користувач земельної ділянки не заперечує проти цього, будівництво не порушує права інших осіб і відповідає будівельним, архітектурним, санітарним, екологічним та іншим нормам і правилам, державним стандартам.
Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Оскільки, будівництво нерухомого майна (прибудови, реконструкції), здійснено позивачами без порушень будівельних, санітарних та екологічних норм та правил, та є таким, що не суперечить суспільним інтересам і не порушує прав інших осіб, а тому позов підставний та підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст. 10, 12, 81, ч. 4 ст. 206, 258, 263-265, 268 ЦПК України, ст.16, 328, 383, 376 ЦК України, суд -
Визнати за ОСОБА_2 право власності на самочинно на самочинно здійснену прибудову до житлового будинку № 152 по вул. Київській, смт.Запитів Камянка-Бузького району Львівської області розміром 5,10х16,26 м + 2.44 х 5,00 м.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Апеляційного суду Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, в редакції від 3 жовтня 2017 року, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди (тобто через Камянка-Бузький районний суд Львівської області).

Суддя : І.А.Бакай