Справа № 446/608/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.05.2018 року Кам'янка-Бузький районний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Самсін М. Л.

при секретарі Груба Л.М.

за участю:

представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2

позивача ОСОБА_3

представник відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Камянка-Бузька цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини,

В С Т А Н О В И В :

05.04.2017 р. ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою до ОСОБА_5 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Позов мотивує тим, що 13 червня 2005 року померла її мати ОСОБА_6. У померлої також було три дочки: ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка померла 06.09.2015 року, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3. За життя ОСОБА_6 залишила заповіт, яким все своє майно, належне їй на праві власності залишила внучці ОСОБА_5 дочці ОСОБА_8. Дочками померлої, ще до її смерті було погоджено, що будинок та земельна ділянка, належні на праві власності ОСОБА_6 дістануться внучці померлої ОСОБА_5, а та в свою чергу, разом зі своєю матірю сплатить іншим трьом сестрам відповідну грошову компенсацію. Проте погодженої грошової компенсації позивач не отримала. 01.07.2016 року позивачкою на адресу ОСОБА_9»янка-Бузької державної нотаріальної контори було надіслано заяву від 13.06.2016 року на видачу Свідоцтва про право на спадщину, що відкрилась після смерті ОСОБА_6 (спадкова справа № 40699391). Проте, державною нотаріальною контрою їй було повідомлено, що вона являється спадкоємцем обовязкової частки у спадщині, що відкрилась після смерті її матері ОСОБА_6, проте позивач пропустила шестимісячний строк та позивачці було рекомендовано звернутись до суду для визначення додаткового строку для прийняття спадщин. Зазначила, що строк вона пропустила з поважних причин, оскільки на момент смерті матері проживала та працювала прибиральницею в Іспанії у м. Вікторія, тому не могла вчасно звернутись до нотаріуса, окрім того, існувала усна домовленість, щодо компенсації їй ОСОБА_8 та ОСОБА_5 у грошовому еквіваленті вказаної частки спадщини. Просила суд постановити рішення, яким визначити додатковий строк ОСОБА_1, тривалістю 4 (чотири) місяці для подання заяви про прийняття спадщини, що відкрилась після смерті її матері ОСОБА_6 до ОСОБА_9»янка-Бузької державної нотаріальної контори.

09 березня 2017 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини посилаючись на те, що вона є дочкою померлої 13 червня 2005 року ОСОБА_6. Оскільки на момент смерті матері та довгий період після її смерті перебувала за межами України, в Греціїї, тому немала фізичної можливості звернутися до нотаріальної контори з заявою про прийняти спадщини та прийняти таку. Згодом, від своєї сестри ОСОБА_1 їй стало відомо про наявність заповіту мами на користь внучки ОСОБА_5. Також, лише у 2012 році вона дізналася, що являється спадкоємцем за законом обов'язкової частки у спадщині. Тривалий час не вирішення спадкового питання позивач обґрунтовує і тим, що з боку відповідачки мав місце обман про те, що нею буду компенсовано у грошовому еквіваленті вартість належної позивачці частки у спадщині. Посилаючись на вищевикладене, позивачка просить визначати їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, тривалістю 4 місяці.

ОСОБА_9»янка-Бузького районного суду Львівської області від 18.09.2017 року вказані позови об'єднано в одне провадження (а.с.35).

Позивач та представник позивачів позови підтримали, просять їх задовольнити.

Представник відповідача проти задоволення позовів заперечив, просить відмовити в їх задоволенні.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозвязку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини.

Судом встановлено, що 31 травня 2005 року ОСОБА_6 склала заповіт, яким все її майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що буде належати на день смерті і на що вона за законом матиме право, заповіла своїй онучці ОСОБА_5.

Вказаний заповіт було посвідчено державним нотаріусом Кам'янко-Бузької державної нотаріальної контори Львівської області ОСОБА_10, зареєстрований в реєстрі за № 1107.

13 червня 2005 року ОСОБА_6 померла, у зв'язку із чим відкрилася спадщина на належне їй майно. Після смерті ОСОБА_6 Кам'янко-Бузької державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу № 619/2005.

ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є доньками померлої ОСОБА_6, що підтверджується копією свідоцтва про народження ОСОБА_11 серії П-ЯР № 404938, виданого 25 липня 1959 року сільською радою с. Тадані Кам»янка-Бузького району Львівської області. Прізвище позивачки змінено з «Наконечна» на «Гойдало» після укладення шлюбу з ОСОБА_12, даний факт підтверджується копією Свідоцтва про одруження серії 1-СГ № 173771, виданого 27.01.2004 року відділом РАЦС Червоноградського управління юстиції Львівської області та копією свідоцтва про народження ОСОБА_13 серії ЯШ № 797224, виданого 16 травня 1951 року сільською радою с. Тадані Кам»янка-Бузького району Львівської області. Прізвище позивачки змінено з «Наконечна» на «Клос» після укладення шлюбу з ОСОБА_14, даний факт підтверджується копією паспорта серії КН № 234351, виданого 06.06.1996 року Залізнимчним РВ УМВС України у Львівській області, долучених до матеріалів справи (а.с.4,5; 40,41)

Згідно матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 13.06.2016 року звернулась із заявою про видачу Свідоцтва про право на спадщину, що підтверджується копією заяви серії НВХ 122212, завіреної приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_15

Як вбачається з матеріалів справи повідомлення завідуючої ОСОБА_9»янка-Бузької нотаріальної контори № 2019/01-16 від 19.09.2016 року ОСОБА_1 являється спадкоємцем за законом до обовязкової частки в спадщині до майна померлої матері ОСОБА_6, у видачі було відмовлено через відсутність в спадковій справі будь-яких правовстановлюючих документів на спадкове майно,

Згідно матеріалів справи, позивач ОСОБА_3 23.06.2016 року звернулась із заявою про видачу Свідоцтва про право на спадщину, що підтверджується копією заяви серії НВТ 987966, завіреної приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_16

Як вбачається з матеріалів справи повідомлення завідуючої ОСОБА_9»янка-Бузької нотаріальної контори № 1358/01-16 від 01.07.2016 року ОСОБА_3 являється спадкоємцем за законом до обовязкової частки в спадщині до майна померлої матері ОСОБА_6, у видачі було відмовлено через відсутність в спадковій справі будь-яких правовстановлюючих документів на спадкове майно, окрім того позивачами ОСОБА_1, ОСОБА_3 державним нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину через пропуск ними шестимісячного строку подання заяви на прийняття спадщини,

Так, у відповідності до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст.1222 ч.1ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи , які є живими на час відкриття спадщини, а також особи , які були зачаті за життя спадкодавця і народженні живими після відкриття спадщини.

В силу ст.ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), яке може здійснюватися за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст.ст.1220-1221,1223 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою, і саме з нього виникає право на спадкування, а місцем відкриття - є останнє місце проживання спадкодавця.

Саме спадкування може відбуватися за заповітом або за законом.

Окрім того, відповідно до ч.1 ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка).

Як убачається з матеріалів справи, позивачі, на момент смерті їх матері ОСОБА_6 у розумінні ст. 1241 ЦК України, Закону України "Про прожитковий мінімум", Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" (в редакції, яка діяла на час відкриття спадщини), вважаються особами, які мають обов'язкову частку у спадщині, оскільки є повнолітніми непрацездатними дітьми спадкодавця, яким складено заповіт, у якому вони не вказані, як спадкоємці.

Згідно із ст.ст. 1268-1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. При цьому прийняття спадщини з умовою чи із застереженням не допускається.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має особисто подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Натомість судом встановлено, що позивачі названих вище вимог закону не дотрималИсь та після відкриття спадщини не подали до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини.

Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. У разі відсутності такої згоди, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (ст. 1272 ЦК України).

В той же час, відповідно до ст.ст. 1273-1275 ЦК України - спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 названого Кодексу, подавши нотаріусу за місцем відкриття спадщини відповідну заяву.

Відповідно до ст.ст. 1296-1298 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину, яке видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців.

Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Виходячи з вище викладеного можливо зробити висновок, що прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом є правом спадкоємця й залежить виключно від його власної волі. Вчинення або не вчинення спадкоємцем дій, з якими законодавець пов'язує прийняття спадщини, має визначальне значення для висновку про дотримання ним процедури входження у спадкування і, кінцево, дає відповідь на питання про прийняття спадщини.

Так, для прийняття спадщини спадкоємцем, який на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, необхідно особисто подати нотаріусу заяву про прийняття спадщин.

Це є обов'язковим для обох названих видів спадкування.

У зв'язку з цим, для прийняття спадщини за заповітом слід вчинити ті ж дії, що і при спадкуванні за законом, а саме, подати до нотаріальної контори відповідну заяву, яка б свідчила про його дійсний намір прийняти спадщину в порядку спадкування за заповітом.

При цьому, такі дії теж повинні бути вчинені у встановлений законом для прийняття спадщини строк.

Пропуск такого строку, позбавляє спадкоємця можливості прийняти спадщину через нотаріальну контору і потребує пред'явлення ним позову про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини.

Вказане у повній мірі відповідає Правовій позиції, висловленій Верховним Судом України в постанові від 6 лютого 2013 року в справі № 6-167цс12.

Згідно буквального її сприйняття, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв.

Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій.

Спадкоємець прийняв спадщину, якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Спадкоємець за законом або за заповітом має право відмовитися від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Вважається, що відмовився від спадщини той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчить про прийняття спадщини.

Отже, прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом є правом спадкоємця й залежить виключно від його власного волевиявлення. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій.

Неприйняття спадкоємцем спадщини може бути виражено фактично, коли спадкоємець протягом строку, встановленого для прийняття спадщини, не здійснює дій, що свідчать про намір прийняти спадщину, або може бути виражено явно, коли спадкоємець шляхом подачі заяви в нотаріальну контору виражає свою незгоду прийняти спадщину.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_3, як спадкоємці за законом не звертались до нотаріуса з відповідною заявою про прийняття спадкового майна.

Таким чином, жодних доказів того, що в межах строку, наданого цивільним законом, позивачі вчинили дії, які б свідчили про прийняття ними спадщини за законом, вони не надали, що, виходячи зі змісту ч. 1ст. 1272 ЦК України слід вважати фактичним неприйняттям спадщини за законом.

ОСОБА_1, ОСОБА_3 просять встановити їм додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6, яка померла 13 червня 2005 року.

Причиною пропуску строку на прийняття спадщини позивачі вказують те, що на момент смерті матері позивач-1 ОСОБА_1 працювала у 2005 році прибиральницею в Іспанії у м. Вікторія, даний факт підтверджується копією довідкою від 15.03.2017 року, виданою виконавчим директором підприємства «Електротехніка ОСОБА_17А.» ОСОБА_18 ОСОБА_19 де Сіріано (а.с.9-12); позивачка-2 ОСОБА_3 працювала в Греціїї до 2006 року. Окрім того, як стверджують позивачі, між ними та відповідачкою ОСОБА_5 існувала усна домовленість щодо компенсації їх обовязкової частки в спадщині в грошовому еквіваленті, яку відповідач на протязі тривалого часу не виконала.

Пленум Верховного Суду України в п. 24 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз"яснив, що, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, повязані з обєктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

За зазначених обставин суд приходить до висновку про необхідність в задоволенні позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10,11,12,13,141,259,263-265 ЦПК України, ст.ст. 1216-1218; 1220-1223, ч.1 ст. 1241, ст..ст. 1268-1270; 1272; 1273-1275; 1296-1298 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

позов ОСОБА_1, ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини задовольнити.

Визначити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, додатковий строк терміном чотири місяці для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини після померлої 13.06.2005 року ОСОБА_6.

Визначити ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, додатковий строк терміном чотири місяці для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини після померлої 13.06.2005 року ОСОБА_6.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до апеляційного суду Львівської області, шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя :