Справа № 456/472/18
Провадження № 2/456/721/2018
16 травня 2018 року Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:
головуючого - судді Янко Б. Я. ,
при секретарі Стасів О.Я.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: орган опіки та піклування виконавчого комітету Стрийської міської ради, Стрийський міський відділ ДМС України у Львівській області про надання дозволу на тимчасовий виїзд неповнолітньої дитини без згоди батька,
Позивачка ОСОБА_1 звернулась в суд з позовною заявою в якій просить постановити рішення, яким надати дозвіл на виїзд за межі України до країн, членів Шенгенської угоди та Європейського союзу, а також Туреччини, Єгипту, Болгарії згідно з візами, що проставлені в проїзному документі або паспорті громадянина України для виїзду за кордон неповнолітньої ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 в період часу з 01.05.2018 року до 01.05.2021 року для тимчасових поїздок за кордон, тривалістю до 30 днів перебування в кожній з вищевказаних країн, без згоди та супроводу її батька ОСОБА_2, в супроводі її матері ОСОБА_1 або уповноважених нею осіб; надати дозвіл ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 на виготовлення проїзних документів або паспорта громадянина України для виїзду за кордон та віз для тимчасових поїздок за межі України до країн, членів Шенгенської угоди та Європейського союзу, а також Туреччини, Єгипту, Болгарії без дозволу (згоди) батька дитини ОСОБА_2 до досягнення ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 повноліття.
В обґрунтування позовних вимог позивачка покликається на те, що вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого у них народились син ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 та дочка ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1. З моменту розлучення і по сьогоднішній день, маючи реальну можливість приймати участь у вихованні та забезпеченні дитини, відповідач з власної ініціативи самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків.
Дочка часто хворіє застудними захворюваннями, для лікування та профілактики яких, за рекомендаціями лікарів, необхідне періодичне перебування на морі. Відповідач чинить їй перешкоди у здійсненні заходів, спрямованих на покращення здоров'я дитини, її фізичного, духовного та морального розвитку. При цьому жодних вагомих аргументів, які б пояснювали та обґрунтовували його відмову, він не наводить. Зокрема, відмовляється надати у передбаченому законодавством України порядку дозвіл на виїзд сина ОСОБА_6 за кордон для відпочинку та оздоровлення останнього. З метою оздоровлення дітей вона має намір відвести їх на море. Вважає, що така позиція її колишнього чоловіка і батька дітей, шкодить їх інтересам, порушує право дитини на повний та гармонійний розвиток її особистості та вказує на зловживання відповідачем своїми батьківськими правами у зв'язку з чим звертається в суд з даним позовом.
В судовому засідання позивачка ОСОБА_1 підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити, покликаючись на мотиви наведені в позовній заяві.
Відповідач ОСОБА_2 неодноразово в судові засідання не з'являвся, хоча належним чином був повідомлений про час та місце судового розгляду оголошенням на сайті судової влади, про причину неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи без його участі не подав.
Представник третьої особи - органу опіки та піклування виконавчого комітету Стрийської міської ради Кухар З.М. в судовому засіданні не заперечила щодо задоволення позовних вимог.
Представник третьої особи Стрийського міського відділу ДМС України у Львівській області в судове засідання не з'явився, хоча був повідомлений про час та місце слухання справи.
У відповідності до п.п. 1,2 ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про час та місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин.
Суд, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення позивачки та третьої особи, оцінивши зібрані докази, вважає, що неявка відповідача не є перешкодою для розгляду справи, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів про права та взаємовідносини сторін і позов слід задовольнити, ухваливши заочне рішення.
Згідно ст.7 та ст.155 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини.
Згідно з ч.2 ст.154 СК України батьки мають право звертатися до суду за захистом прав та інтересів дитини.
В судовому засіданні встановлено, що рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 06.09.2012 року шлюб між сторонами по справі розірвано.
Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 13.04.2007 року, актовий запис №188, копія якого наявна в матеріалах справи, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_3.
З долученої до матеріалів справи довідки від 15.05.2018 року, виданої Стрийським ВП ГУНП у Львівській області вбачається, що ОСОБА_2 знаходиться у державному розшуку, як боржник.
Поясненнями позивачки в судовому засіданні з'ясовано, що дочка ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 часто хворіє застудними захворюваннями, за рекомендаціями лікарів, необхідне періодичне оздоровлення.
Відповідно до ч.1 ст. 64 Конституції України конституційні права і свободи людини не можуть бути обмежені.
Статтею 33 Конституції України закріплено право кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України.
Відповідно до частин 7,8 ст.7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, встановлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.
У відповідності ст.9 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року, підписану Українською РСР 21 лютого 1990 року, ратифіковану постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року(далі - Конвенція), держави - учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.
Статтею 3 Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до ст.18 Конвенції батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Рівності прав і обов'язків батьків стосовно дітей необхідно дотримуватися незалежно від наявності або відсутності шлюбу між ними. Одним із питань, яке має вирішуватися за взаємною згодою батьків дитини, є реалізація права дитини на свободу пересування.
У ст.141 СК України визначена рівність прав і обов'язків батьків відносно дитини.
Відповідно до ч.2 ст.150, ч.1 ст.155 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.
Відповідно до ст.14 Закону України "Про охорону дитинства", на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров'я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов'язків відповідно до закону.
Згідно з ч.2 ст.154 Сімейного кодексу України батьки мають право звертатися до суду, органів державної влади, органів місцевого самоврядування та громадських організацій за захистом прав та інтересів дитини, а також непрацездатних сина, дочки як їх законні представники без спеціальних на те повноважень.
У відповідності з ч.3 ст.313 ЦК України, фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів) піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.
Статтею 3 Закону України "Про порядок виїзду і в'їзду в Україну громадян України", визначено, що перетинання громадянами України державного кордону України здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон України після пред'явлення одного з документів, зазначених у статті 2 цього Закону.
Правила перетинання державного кордону України громадянами України встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до цього Закону та інших законів України.
Згідно з п.3 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №57 від 27 січня 1995 року (далі - Правила), виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) (далі - батьки) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку.
У п.4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, зазначено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків, зокрема на підставі рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків тощо.
Згідно підпунктом 2 п.7 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.05.2014р. № 152 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 16 листопада 2016 р. № 1001) визначено, що оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обмін та видача паспорта для виїзду за кордон здійснюються особі, яка не досягла 16-річного віку, особі, яка визнана судом обмежено дієздатною або недієздатною, - на підставі заяви-анкети одного з батьків (усиновлювачів), опікунів, піклувальників або інших законних представників (далі - законні представники); у разі оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обміну паспорта для виїзду за кордон у закордонній дипломатичній установі - на підставі заяви-анкети одного з батьків/законних представників та письмової згоди другого з батьків/законних представників, яка надається під час подання документів (заява від другого з батьків/законних представників не вимагається, якщо він є іноземцем або особою без громадянства). У разі відсутності другого з батьків під час подання документів така заява подається нотаріально засвідченою. Якщо батьки не перебувають у шлюбі, оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обмін та видача паспорта для виїзду за кордон здійснюється на підставі заяви-анкети того з них, з ким проживає особа.
Таким чином, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків за умови зазначення конкретної держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі.
Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що відмова відповідача надати дозвіл на оформлення документів для тимчасового виїзду неповнолітньої ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 за межі України та на виїзд останньої за кордон немотивована, що свідчить про зловживання відповідачем своїми батьківськими правами, тому позов слід задовольнити.
Керуючись ст. ст. 12, 81, 259, 263-265, 280 ЦПК України, ст. ст. 7, 155 СК України, ст. 4 ЗУ "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України, п. 2-1 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 57 від 27 січня 1995 року, суд,
Позовну заяву задовольнити.
Надати дозвіл на виїзд за межі України до країн, членів Шенгенської угоди та Європейського союзу, а також Туреччини, Єгипту, Болгарії згідно з візами, що проставлені в проїзному документі або паспорті громадянина України для виїзду за кордон неповнолітньої ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 в період часу з 01.05.2018 року до 01.05.2021 року для тимчасових поїздок за кордон, тривалістю до 30 днів перебування в кожній з вищевказаних країн, без згоди та супроводу її батька ОСОБА_2, в супроводі її матері ОСОБА_1 або уповноважених нею осіб.
Надати дозвіл ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 на виготовлення проїзних документів або паспорта громадянина України для виїзду за кордон та віз для тимчасових поїздок за межі України до країн, членів Шенгенської угоди та Європейського союзу, а також Туреччини, Єгипту, Болгарії без дозволу (згоди) батька дитини ОСОБА_2 до досягнення ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 повноліття.
Заочне рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Заочне рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення або тридцяти днів з дня отримання копії повного рішення особами, яким повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення.
Головуючий-суддя Б. Я. Янко