Справа № 361/4665/17 Головуючий у І інстанції Петришин Н. М.
Провадження № 22-ц/780/891/18 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 47 29.05.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

29 травня 2018 року м. Київ

Апеляційний суд Київської області

у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Журби С.О., Фінагеєва В.О.,

за участю секретаря Богдан І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області у складі судді Петришин Н.М., ухваленого в м. Бровари 05 грудня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа Служба у справах дітей та сімї Броварської міської ради Київської області про відібрання дитини та повернення її за попереднім місцем проживання,

заслухавши доповідь судді апеляційного суду, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, -

в с т а н о в и в :

У серпні 2017 року позивач ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом про відібрання дитини та повернення її за попереднім місцем проживання, просила постановити рішення про відібрання дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у батька ОСОБА_3, і повернути його матері ОСОБА_2 за її місцем проживання.

Заявлені вимоги мотивувала тим, що за час спільного проживання із відповідачем в них народився син ОСОБА_4. Після припинення сімейних відносин в 2010 році дитина залишилася проживати з нею, її вихованням, навчанням та матеріальним забезпеченням фактично займалася лише вона одна. 07 листопада 2016 року рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області ухвалено рішення про задоволення її позову про стягнення аліментів, яким встановлено, що їх неповнолітній син проживає з позивачем. 22 липня 2017 року ОСОБА_4 гостював у хрещеної матері і захотів відвідати батька, тому разом з чоловіком матері ОСОБА_2 поїхав до батька за адресою м. Бровари вул. Благодатна 45, але батько не відпустив дитину. Пошуки сина, в тому числі за допомогою поліції, не дали позивачу позитивного результату. 24 липня 2017 року ОСОБА_3 вийшов на зв'язок та повідомив, що дитину вона більше не побачить.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 05 грудня 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Позивач ОСОБА_2, не погоджуючись із рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 05 грудня 2017 року, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права, просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, посилалася на те, що згідно принципу, закріпленого в ст. 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, малолітня дитина не повинна бути розлучена зі своєю матірю. Посилаючись на ст. ст. 160, 162 СК України, вказувала, що між нею та відповідачем було досягнуто згоди, що дитина буде проживати із нею, про що свідчить визнання відповідачем позову про стягнення з нього аліментів, а також подання до виконавчого комітету Броварської міської ради заяви про надання висновку щодо визначення порядку участі у вихованні дитини. Таким чином відповідач самостійно змінив місце проживання їх сина, місце проживання якого було визначено згідно закону, тому є всі підстави для задоволення її позову.

Відзивів на апеляційну скаргу не надійшло.

Від Органу опіки та піклування Броварської міської ради надійшла заява, за змістом якої орган опіки та піклування не підтримує позов ОСОБА_2 (а. с. 117 118).

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_2 про відібрання дитини, суд першої інстанції виходив із того, що при порушенні питання про відібрання дитини у відповідача позивачем не надано рішення суду, яким визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_4 з нею, а з матеріалів справи не вбачається того, що проживання дитини із відповідачем створює реальну небезпеку для її життя і здоровя. Крім того, спір про відібрання дитини є передчасним, оскільки у провадженні суду перебуває інша справа про визначення місця проживання дитини.

Апеляційний суд погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції, так як вони є обґрунтованими, відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є батьками ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, свідоцтво про народження серії 1-ОК № 080891 (а. с. 5).

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 07 листопада 2016 року задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання дитини, яким стягнуто із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Даним рішенням встановлено, що дитина проживає з позивачем, відповідач проживає окремо (а. с. 8).

Рішенням виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області від 22 листопада 2016 року № 695 надано висновок щодо визначення порядку участі у вихованні малолітнього ОСОБА_4, який проживає з матірю, ОСОБА_2, окремо проживаючому батькові, ОСОБА_3, визначивши дні та години зустрічей з дитиною (а. с. 14).

Згідно довідки-розрахунку Броварського міськрайонного відділу державної виконавчої служби від 26 липня 2017 року № 39620, заборгованість ОСОБА_3 по сплаті аліментів за рішенням суду складає 14042,04 грн. (а. с. 9).

25 липня 2017 року ОСОБА_2 звернулася до служби у справах дітей та сімї та Броварського міського центру соціальних служб для сімї, дітей та молоді із заявами, в яких повідомила, що батько не відпускає дитину із свого місця проживання, і просила здійснити візит за місцем перебування дитини та переконатися, що з нею все добре (а. с. 11 12).

31 липня 2017 року Броварський міський центр соціальних служб для сімї, дітей та молоді направив ОСОБА_2 листа за № 01-08.1-23, згідно якого 31 липня 2017 року спеціаліст та психолог Центру здійснили візит за місцем проживання батька дитини та баби (вул. Благодатна, 45), біля будинку спеціалісти зустріли бабу малолітнього ОСОБА_4, ОСОБА_5, яка сказала, що до будинку нікого не впустить з метою збереження нормального емоційного стану онука. На запитання спеціалістів, чи дозволить побачити малолітнього ОСОБА_4, відповіла, що покличе онука на поріг. Зі спостережень психолога Центру, малолітній ОСОБА_4 був спокійний, усміхнений, зазначив, що в нього все добре, дивиться телевізор (а. с. 13).

07 серпня 2017 року інспектором Броварського ВП ГУ НП в Київській області складено висновок по повідомленню ОСОБА_5 від 22 липня 2017 року про те, що в неї виник конфлікт із колишньою дружиною її сина ОСОБА_2 26 липня 2017 року працівниками Броварського ВП ГУНП в Київській області спільно із спеціалістами служби у справах дітей та сімї Броварської міської ради було здійснено візит за адресою м. Бровари вул. Благодатна 45. Прибувши за вищевказаною адресою, було встановлено, що малолітній ОСОБА_4 проживає спільно зі своїм батьком ОСОБА_3 та бабусею ОСОБА_5 У ході спілкування з ОСОБА_5 було встановлено, що на даний момент між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 існує спір щодо визначення місця проживання дитини. У ході спілкування з малолітнім ОСОБА_4 зясовано, що дитина перебуває за вищевказаною адресою за власним бажанням та без примусу, ніхто ніяких насильницьких дій відносно дитини не вчиняв. Перевірку по повідомленню ОСОБА_5 визнано закінченою (а. с. 39 40).

В матеріалах справи на а. с. 6 наявна характеристика, складена 01 серпня 2017 року від імені вчителя початкових класів Княжицької ЗОШ ОСОБА_6 на ОСОБА_4 і його матір ОСОБА_2, згідно якої остання зарекомендувала себе як відповідальна особа, що цікавиться не тільки успіхами навчально-виховного процесу свого сина, а й переймається життям цілого класу. Дитина, ОСОБА_4, була завжди доглянута і забезпечена всім необхідним для навчання, не пропускала школу без поважної причини, була наполегливою в навчанні, із задоволенням брала участь у позакласних і позашкільних заходах. Батька ОСОБА_3 та бабусю ОСОБА_5 ні разу не бачила в навчальному закладі. Батько не відвідував свого сина протягом цих років і не цікавився успіхами сина по телефону.

Характеристика подібного змісту складена також директором та класоводом Броварської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 2, в якій ОСОБА_4 навчається із 08 листопада 2016 року (а. с. 7).

Органом опіки та піклування виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області складено висновок від 05 вересня 2017 року № 1-18/1834 за заявами ОСОБА_4 та ОСОБА_2 про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_4, яким визнано за доцільне надати висновок до суду про визначення місця проживання дитини разом із матірю ОСОБА_2 (а. с. 45 46).

Наведені обставини підтверджуються доказами, наявними в матеріалах справи.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст. 162 СК України якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, або дитячого закладу (установи), в якому за рішенням органу опіки та піклування або суду проживала дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання. Дитина не може бути повернута лише тоді, коли залишення її за попереднім місцем проживання створюватиме реальну небезпеку для її життя та здоровя або обставини змінилися так, що повернення суперечить її інтересам.

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Відповідно до ч. 2 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Відповідно до ст. 163 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на те, щоб малолітня дитина проживала з ними. Батьки мають право вимагати відібрання малолітньої дитини від будь-якої особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду. Суд може відмовити у відібранні малолітньої дитини і переданні її батькам або одному з них, якщо буде встановлено, що це суперечить її інтересам.

Оскільки судом першої інстанції встановлено, що стороною позивача не надано рішення суду, яким би визначалося місце проживання малолітнього ОСОБА_4 з нею, спільної згоди щодо місця проживання дитини сторони не дійшли, а з матеріалів справи не вбачається, що проживання дитини з батьком дитини створює реальну небезпеку для її життя та здоровя, суд дійшов обґрунтованого висновку, із яким погоджується апеляційний суд, про відсутність передбачених ст. 162 СК України підстав для відібрання дитини та задоволення позову.

Із доказів, наявних в матеріалах справи, не вбачається, що відповідач позбавлявся батьківських прав відносно дитини ОСОБА_4, а отже дитина проживає у батька на законних підставах.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги, що згідно принципу, закріпленого в ст.6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися зі своєю матірю, апеляційний суд враховує, що судом не визначалося місце проживання дитини, а за умов принципу рівності прав та обовязків батька і матері щодо дитини і можливості визначення проживання дитини будь з ким із батьків немає підстав вважати, що саме по собі проживання дитини з батьком порушує Декларацію прав дитини.

Так, апеляційний суд приймає до уваги, що допитаний в судовому засіданні в суді першої інстанції в присутності представника служби у справах дітей та сімї малолітній ОСОБА_4, якому виповнилося десять років, висловив свою думку щодо повернення до матері ОСОБА_2, категорично заперечуючи проти цього.

Апеляційний суд враховує, у сукупності із вимогами ч. 2 ст. 160 СК України, що відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Окрім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обовязки щодо батьків (ст. 142 СК України), у тому числі, й на рівне виховання батьками. У справі «Хант проти України» вказано, що права дитини мають перевагу над правами батьків.

Так, 11 липня 2017 року Європейським Судом з прав людини було винесено рішення у справі «М.С. проти України», у якому йдеться визначення «інтересів дитини», їх місця у взаємовідносинах між батьками.

При цьому Европейський Суд з прав людини зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її звязків із сімєю, крім випадків, коли сімя є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним.

На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосується дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення.

Апеляційний суд з цього робить висновок, що рівність прав батьків витікає з прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, і у першу чергу повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків, а тому відібрання дитини і повернення її матері за її місцем проживання без попереднього визначення місця проживання дитини суперечитиме інтересам дитини, яка досягла встановленого законом віку, при якому її думка щодо місця проживання повинна враховуватися батьками, та яка заперечує проти такого відібрання.

Не можна погодитися із доводами апеляційної скарги, що між сторонами було досягнуто згоди про проживання дитини разом із позивачем, про що свідчить, на думку позивача, визнання відповідачем позову про стягнення з нього аліментів та подання до виконавчого комітету Броварської міської ради заяви про надання висновку щодо визначення порядку участі у вихованні дитини, а також зазначення відповідача в судовому засіданні, що після припинення спільного проживання вони дійшли згоди про проживання дитини.

Так, під час розгляду справи в суді першої інстанції представником відповідача подавалося клопотання про зупинення провадження в справі до закінчення розгляду Броварським міськрайонним судом Київської області справи № 361/4709/17 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини, яке було залишено судом без задоволення.

Дані обставини спростовують доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про наявність спільної згоди сторін щодо місця проживання дитини.

Апеляційний суд враховує, що в апеляційній скарзі ОСОБА_2 не просила зупинити провадження в справі до розгляду судом справи про визначення місця проживання дитини.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування рішення суду.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382, 389 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 05 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови виготовлений 31 травня 2018 року.

Головуючий : Кашперська Т.Ц.

Судді : Журба С.О.

ОСОБА_7