Справа №443/310/18
Провадження №2-о/443/43/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 травня 2018 року Жидачівський районний суд Львівської області

в складі: головуючої-судді Ціпивко І.І.,

з участю секретаря судового засідання Рибакової І.І.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Жидачів цивільну справу за заявою ОСОБА_2, заінтересована особа: приватний нотаріус Жидачівського районного нотаріального округу Медвідь Наталія Степанівна про встановлення факту належності правовстановлюючого документа, -

В С Т А Н О В И В:

Заявник ОСОБА_2, звернулась в суд з заявою, в якій просить суд ухвалити рішення, яким встановити факт належності ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Загірочко Жидачівського району Львівської області правовстановлюючого документу - «Свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок», яке видано 30 січня 1989 року виконавчим комітетом Жидачівської районної Ради народних депутатів та відповідно до якого цілий житловий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований в АДРЕСА_1, належав «ОСОБА_4».

В обґрунтування заявлених вимог заявник покликається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько - ОСОБА_4. Після його смерті відкрилась спадщина на належний йому житловий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований в АДРЕСА_1. За життя батько заповіту не склав, відтак, вона після смерті останнього спадщину прийняла, оскільки фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, оскільки продовжила проживати у спадковому будинку. Проте, звернувшись до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька ОСОБА_4 - отримала відмову у видачі такого, у зв'язку з наявністю розбіжностей в свідоцтві про смерть та документі, що посвідчує право власності на спадкове майно: у свідоцтві про смерть вказано «ОСОБА_4», а у Свідоцтві про право особистої власності на жилий будинок вказано «ОСОБА_4». Вказана відмова нотаріуса позбавляє її можливості належним чином реалізувати свої спадкові права, а тому змушена звернутись до суду за захистом своїх прав.

Представник заявника - ОСОБА_5 подав до суду заяву про слухання справи у його із заявником відсутності. Заявлені вимоги підтримують в повному обсязі, покликаючись на викладені в заяві мотиви. Просить заяву задовольнити.

Заінтересована особа - приватний нотаріус Жидачівського районного нотаріального округу Медвідь Наталія Степанівна подала заяву в якій просить розгляд справи проводити за її відсутності, оскільки проти задоволення заявлених заявником вимог не заперечує.

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч.3 ст.13, ч.2 ст.49, ч.3 ст.200, ч.4 ст.206 ЦПК України у випадку визнання позову відповідачем суд ухвалює рішення за результатами підготовчого провадження. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Суд, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об'єктивно оцінивши та дослідивши письмові докази по справі, які мають юридичне значення для її розгляду, вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Судом встановлено та з свідоцтва про одруження серії НОМЕР_1 від 07 березня 1978 року, свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 03 лютого 1992 року , вбачається, що такі документи видані на ім'я «ОСОБА_4» /а.с. 11-12/.

Правильність написання прізвища ОСОБА_4 як «ОСОБА_4» додатково підтверджується свідоцтвом про народження заявника серії НОМЕР_3 від 09 липня 1959 року та довідкою виданою виконавчим комітетом Ходорівської міської ради від 15 лютого 2018 року за №87 /а.с. 7, 14/.

Разом з тим, у Свідоцтві про право особистої власності на жилий будинок від 30 січня 1989 року зазначено, що таке видано на ОСОБА_4 /а.с. 17/.

Судом встановлено та підтверджується долученою до матеріалів справи копією свідоцтва про смерть, що ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 /а.с. 11/.

З долученої до матеріалів справи постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 16 лютого 2018 року №5, вбачається, що заявниця ОСОБА_2, як спадкоємиця першої черги за законом зверталась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті батька, проте, отримала відмову у видачі такого, у зв'язку з наявністю розбіжностей в свідоцтві про смерть та документі, що посвідчує право власності на спадкове майно: у свідоцтві про смерть вказано «ОСОБА_4», а у Свідоцтві про право особистої власності на жилий будинок вказано «ОСОБА_4» /а.с. 18/.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 р. передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

Як роз'яснено в п.12 постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства.

Досліджені судом докази вказують на те, що у правовстановлюючих документах, а саме у Свідоцтві про право особистої власності на жилий будинок від 30 січня 1989 року, відповідно до якого житловий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований в АДРЕСА_1 належить ОСОБА_4, допущена помилка у написанні прізвища власника вказаного житлового будинку, а саме замість правильного «ОСОБА_4», вказано «ОСОБА_4», усунення якої є неможливе в позасудовому порядку, тому наявними є підстави для встановлення факту, що має юридичне значення.

Встановлення факту належності ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, правовстановлюючого документа, а саме Свідоцтві про право особистої власності на жилий будинок від 30 січня 1989 року, має для заявника юридичне значення, оскільки наявність розбіжності у написанні прізвища у правовстановлюючому документі, позбавляє її можливості розпорядитись спадковими правами померлого та прийняти спадщину, а відтак суд вважає заяву заявника підставною, обґрунтованою та такою, що підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 223, 229, 247, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

заяву задовольнити.

Встановити факт належності ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, правовстановлюючого документа, а саме Свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок від 30 січня 1989 року, відповідно до якого житловий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований в АДРЕСА_1 належить ОСОБА_4.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Львівської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення, а вразі проголошення лише вступної та резолютивної частин або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

СУДДЯ І.І. Ціпивко