Справа № 462/3471/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 травня 2018 року Залізничний районний суд м. Львова в складі:

головуючого - судді Палюх Н.М.

при секретарі Вєтушок Н.І.

з участю позивача ОСОБА_1, представника позивача - ОСОБА_2, представників відповідача- Шаровського Р. М., Іваненко О.В., третіх осіб: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, представників третіх осіб - ОСОБА_11, ОСОБА_12

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_13, ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_14, ОСОБА_9, ОСОБА_8, ОСОБА_15, ОСОБА_6 та ОСОБА_10, про скасування розпорядження,

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся у суд з позовом до Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради про скасування розпорядження № 211 від 07.04.2016 року «Про затвердження висновку міжвідомчої комісії громадянці ОСОБА_10».

Свої позовні вимоги мотивує тим, що він разом із третіми особами: ОСОБА_4, ОСОБА_13, ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_14, ОСОБА_9, ОСОБА_8, ОСОБА_15, ОСОБА_6 є мешканцями правої сторони другого поверху гуртожитку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. На другому поверсі вище вказаного гуртожитку, а саме у його правій стороні розташоване приміщення загального користування - хол, який протягом усього часу існування гуртожитку використовувалося мешканцями за його призначенням, а саме для зберігання речей, інвентарю мешканців другого поверху, а також для задоволення інших господарсько-побутових потреб мешканців цього поверху. Ухвалою Львівської міської ради від 20.03.2014 року № 3192 «Про прийняття у власність територіальної громади м. Львова гуртожитку на АДРЕСА_1» його мешканці отримали можливість здійснювати приватизацію займаних ними житлових приміщень, в тому числі і загального користування за умови дотримання вимог і порядку встановленого чинним законодавством, та згоди мешканців гуртожитку. Позивач наголошує, що у 2014 році одна із мешканців - третя особа у справі ОСОБА_10 спочатку здійснила самозахоплення вище вказаної частини холу загального користування, а згодом встановила металеві двері на вході у дане приміщення загального користування, без згоди інших мешканців та без будь-якого погодження з ними. Проте, весною 2016 року мешканці дізналися про розпорядження Залізничної районної адміністрації від 07.04.2016 року № 211 «Про затвердження висновку міжвідомчої комісії гр. ОСОБА_10», яким затверджено висновок міжвідомчої комісії - протокол № 11 від 05.04.2016року § 3; ОСОБА_10, наймачу житлового приміщення № 57 у гуртожитку на АДРЕСА_1, погоджено завершення самочинно розпочатих робіт з переобладнання частини холу загального користування під літерою LХІІ на II поверсі під житлове приміщення відповідно до проекту розробленого ФОП ОСОБА_16 Після переобладнання житлові приміщення № 57 будуть складатися з двох житлових кімнат пл. 17,7 м2, пл. 11,2 м 2, коридору пл. 2, 73 м2, поєднаного санвузла пл. З, 53 м 2. Зобов'язано ОСОБА_10 здати в експлуатацію переплановані житлові приміщення у встановленому порядку та звернутись в обласне комунальне підприємство Львівської обласної ради БТІ та ЕО для внесення змін в технічну документацію. Позивач вважає, що вказаним розпорядженням порушено його права на користування спірним приміщенням холу, у зв'язку із чим позивач звернувся в суд з даним позовом та просить скасувати вищевказане розпорядження.

У судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали повністю, посилаючись на мотиви такого, та просять суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача заперечив проти позовних вимог та просить в позові відмовити, покликаючись на його безпідставність і те, що оскаржуване розпорядження жодним чином не порушує права позивача.

Треті особи - ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 позовні вимоги та доводи позивача підтримали повністю, просять позов задовольнити.

Третя особа ОСОБА_10 заперечила проти позовних вимог та просить суд у задоволенні позову відмовити.

Представник третьої особи ОСОБА_10 - адвокат ОСОБА_12 подав суду письмові пояснення стосовно юридичного статусу холу загального користування (т.2, а.с.7-9).

Представник третьої особи Львівської міської ради заперечив проти позовних вимог та просить в позові відмовити, покликаючись на його безпідставність і те, що оскаржуване розпорядження жодним чином не порушує права позивача.

Заслухавши пояснення сторін, третіх осіб та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Відтак суд повинен установити, чи були порушені (чи існує можливість порушення), не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого - вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено перелік основних способів захисту цивільних прав і інтересів, серед яких припинення правовідношення та визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених кодексом.

Частина 4 цієї ж статті гласить, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

ОСОБА_1 встановлено, що згідно рішення Львівської міської ради № 962 від 20.12.2013 року про передачу гуртожитку по АДРЕСА_1 у м. Львові від відокремленого підрозділу «Будівельно-монтажне експлуатаційне управління №1» Державного територіально-галузевого об'єднання «Львівська залізниця» останній переданий у власність територіальної громади м. Львова (т.1, а.с.12).

Ухвалою Львівської міської ради № 3192 від 20.03.2014 року прийнято у власність територіальної громади м. Львова гуртожиток по АДРЕСА_1 у м. Львові від відокремленого підрозділу «Будівельно-монтажне експлуатаційне управління №1» Державного територіально-галузевого об'єднання «Львівська залізниця» (т.1, а.с.13).

Ухвалою Львівської міської ради № 4121 від 20.11.2014 року, згідно п.1 надано дозвіл на приватизацію житлових і нежитлових (допоміжних) приміщень у гуртожитку по вул.Вигоди, 36 у м. Львові (т.1, а.с.14).

Згідно довідки з місця проживання про склад сім'ї та прописки № 309, виданої ЛКП «Сяйво», позивач проживає та зареєстрований у АДРЕСА_1 (т.2, а.с.88).

Як вбачається з витягу із протоколу № 21 від 10.12.2014 року, наглядова рада з питань розподілу і утримання житла у гуртожитках та використання гуртожитків і прибудинкових територій погодила на підставі звернення ОСОБА_10 влаштування житлових приміщень, при умові розроблення проекту перепланування холів загального користування 1-5 поверхів під житлові приміщення у гуртожитку по АДРЕСА_1 (т.1, а.с.19).

Згідно Витягу із протоколу №14 засідання міжвідомчої комісії від 28.04.2015 року, погоджено переобладнання частини холу загального користування під літ. LХІІ загальною площею38.0м2 на II поверсі під житлове приміщення відповідно до проекту, розробленого ФОП ОСОБА_16, в якому буде обладнано житлову кімнату пл. 11,2м2, коридор пл.2,73м2, поєднаний санвузол пл.3,53м2 (т.1, а.с.20).

Згідно Витягу з протоколу № 4 засідання міжвідомчої комісії при виконкомі Львівської міської ради від 30.07.2015 року,вважається технічно можливим використовувати частину нежитлового приміщення на другому поверсі під літ.LХІІ (пл.18,5 кв.м.) в гуртожитку по АДРЕСА_1 як житлове (т.1, а.с.21).

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своєму рішенні від 10.06.201 5року у справі №6-8823св15 зазначив, що для розмежування допоміжних приміщень багатоквартирного жилого будинку, які призначені для забезпечення його експлуатації та побутового обслуговування мешканців будинку і входять до житлового фонду, та нежилих приміщень, які призначені для торговельних, побутових та інших потреб непромислового характеру і є самостійним об'єктом цивільно-правових відносин, до житлового фонду не входять, слід виходити як з місця їхнього розташування, так і з загальної характеристики сукупності властивостей таких приміщень, зокрема способу і порядку їх використання.

Згідно ст. 1-1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», визначальним для віднесення приміщень до допоміжних є відповідність такого приміщення критеріям: тобто цільове призначення цих приміщень:1. забезпечення експлуатації гуртожитку; 2. побутове обслуговування і задоволення санітарно-гігієнічних потреб його мешканців. Відтак, для того щоб визначити чи є спірний хол допоміжним приміщенням слід перш за все встановити чи знаходитися у ньому технічне обладнання гуртожитку (інженерні комунікації та технічні пристрої, які необхідні для забезпечення санітарно-гігієнічних умов і безпечної експлуатації квартир тощо), без доступу до якого експлуатація останнього є неможливою, а також чи використовується дане приміщення або якась з його частин для побутового обслуговування гуртожитку і задоволення санітарно-гігієнічних потреб його мешканців.

Позивачем не надано будь-яких відомостей, які б доказували, що у спірному холі знаходяться інженерні комунікації та технічні пристрої, які необхідні для забезпечення санітарно-гігієнічних умов і безпечної експлуатації квартир тощо, без доступу до якого експлуатація останнього є неможливою.

Як вбачається зі змісту витягу протоколу № 21 від 10.12.2014 року, витягу із протоколу № 14 засідання міжвідомчої комісії від 28.04.2015 року, витягом з протоколу № 4 від 30.07.2015 року, витягом із протоколу № 11 засідання міжвідомчої комісії від 05.04.2016 року (т.1, а.с.19-22), третій особі ОСОБА_10 надана відповідь міжвідомчої комісії при виконкомі Львівської міської ради про можливість використовувати частину нежитлового приміщення на другому поверсі під літ. LХІІ (пл.18,5 кв.м.) у гуртожитку по АДРЕСА_1 як житлове.

Згідно п.1 розділу 2 «Положення про гуртожитки» № 778/27223 від 03.07.2015 року вселення до гуртожитків проводиться власником гуртожитку або уповноваженою ним особою на підставі ордера, форма якого наведена в додатку до цього Положення, виданого відповідно до статті 129 Житлового кодексу Української РСР, з одночасним укладенням договору найму жилого приміщення в гуртожитку.

Відповідно до ст.129 Житлового кодексу Української РСР на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації, орган місцевого самоврядування видає громадянинові спеціальний ордер, який є

єдиною підставою для вселення на надану жилу площу в гуртожитку.

З пояснень сторін та третіх осіб та матеріалів справи, встановлено, що станом на 10.12.2014 року договорів найму із мешканцями гуртожитку по АДРЕСА_1 не було укладено .

Проте, позивачем не надано суду підтверджуючих документів, а саме ордер, який є

єдиною підставою для вселення на надану жилу площу в гуртожитку, як це передбачено законодавством та не надано договір найму житлового приміщення у гуртожитку, як це передбачає п.1 розділу 2 «Положення про гуртожитки».

Зі змісту ст.12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Положеннями ч.1 ст.13 ЦПК України передбачено, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Виходячи з наведеного, суд вважає, що позов ОСОБА_1 до Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради про скасування розпорядження є безпідставним, так як жодним чином не порушено права позивача.

На підставі та керуючись ст.ст.12, 89, 263, 264, 265 ЦПК України, суд -

ухвалив:

Відмовити у задоволені позову ОСОБА_1 до Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_13, ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_14, ОСОБА_9, ОСОБА_8, ОСОБА_15, ОСОБА_6 та ОСОБА_10, про скасування розпорядження Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради від 07.04.2016 року №211 «Про затвердження висновку міжвідомчої комісії гр.ОСОБА_10»

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 25 травня 2018 року.

Суддя:

.