Справа № 454/1302/17 Головуючий у 1 інстанції: Адамович М.Я.
Провадження № 22-ц/783/512/18 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2018 року м. Львів

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі: головуючого судді: Ванівського О.М.,

суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О..

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи в місті цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 02 серпня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної злочином,-

в с т а н о в и л а:

в травні 2017 року ОСОБА_2 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної злочином та просив стягнути з відповідача на його користь 6594, 63 грн. матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі по тексту ДТП), 6000грн. моральної шкоди та судові витрати.

В обгрунтування позовних вимог зазначає, що 20.05.2013р. близько 20.00 год. ОСОБА_3 керуючи в стані алкогольного сп`яніння належним йому мопедом марки "Мустанг", реєстраційний номер НОМЕР_1, на автомобільній дорозі, що на вул. Шевченка, навпроти господарства №18 в с. Переспа Сокальського району Львівської області вчинив наїзд на ОСОБА_2, в момент, коли він рухався на велосипеді, в попутному з ним напрямку, спричинивши йому тілесні ушкодження.

Ухвалою суду від 07.04.2017р. кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_3 за ч.1 ст.286 КК України закрито та звільнено останнього від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності. Внаслідок ДТП було пошкоджено велосипед "Аїст", який не підлягає ремонту, вартість якого становить 2750 грн. Також, зазначає, що він перебував на стаціонарному лікуванні, де проходив комп`ютерну томографію, на лікування він потратив 3844, 63 грн. Крім того, вказує, що внаслідок ДТП йому було спричинено моральну шкоду, яка полягає моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності, інших негативних наслідках, які потягнули за собою протиправні дії відповідача.

Рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 02 серпня 2017 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 5731 (пять тисяч сімсот тридцять одну) грн. 93 коп. матеріальної шкоди та 3000 (три тисячі) грн. на відшкодування моральної шкоди, завданої злочином.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 3650 (три тисячі шістсот пятдесят)грн. витрат на правову допомогу.

Стягнуто з ОСОБА_3 в дохід держави 640 (шістсот сорок) грн. судового збору.

Дане рішення оскаржив позивач ОСОБА_2.

В апеляційній скарзі зазначає, що оскаржуване рішення в частині розміру відшкодування за нанесену моральну шкоду є необґрунтованим та незаконним. Зокрема зазначає, що суд першої інстанції не належно оцінив обставини справи та не взяв до уваги те, що він є інвалідом третьої групи з дитинства, сильний фізичний біль, інтенсивне медикаментозне лікування нанесло його ослабленому організму додаткової шкоди. Тривалий час перебування у лікувальних закладах спричинив порушення звичайного ритму його життя. Відірваність від домашньої обстановки, неможливість спілкування з близькими йому людьми, недостатній рівень харчування у лікарнях спричинило тяжкі душевні хвилювання і біль. Також, зазначає, що суд першої інстанції не врахував, що за період часу, який минув від моменту нанесення йому відповідачем тілесних ушкоджень середньої тяжкості, а саме від 22 травня 2013 року до часу постановлення оскаржуваного рішення пройшло більше чотирьох років, а відповідач жодним чином не відшкодував йому шкоду, ні матеріальну, ні моральну. Інфляційні процеси, які відбулися в Україні за останні чотири роки, суттєво вплинули і на розмір відшкодування за завдану моральну шкоду, а відтак вважає, що відшкодування моральної шкоди є справедливою. Враховуючи наведене просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині морального відшкодування в повному обсязі та стягнути з відповідача судові витрати по справі.

15 грудня 2017 року набрала чинності нова редакція ЦПК України, відповідно до п.9 ст. 18.03.2004 «Перехідних положень вказаного Кодексу, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу».

Справа розглядається Апеляційним судом Львівської області, у межах територіальної юрисдикції якого перебуває районний суд, який ухвалив рішення, що оскаржується, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах, відповідно до вимог п. 8 ст. 1 Перехідних положень.

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Справа, відповідно до вимог ст. ст. 274, 368, 369 ЦПК України розглядається без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.

Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (ч. 3 ст. 3 ЦПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України, ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною ч.1 ст.15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Задовольняючи частково позовні вимоги та стягуючи на користь ОСОБА_2 5731 грн. 93 коп. матеріальної шкоди, 3000 грн. моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що внаслідок кримінального правопорушення, вчиненого відповідачем, позивачу було завдано матеріальну та моральну шкоду, яка підлягає стягненню з врахуванням характеру вчиненого діяння відповідачем, яке характеризується необережною формою вини, глибини фізичних та душевних страждань позивача, а також вимог розумності та справедливості.

Колегія суддів не повністю погоджується з таким висновком районного суду.

Матеріалами справи та судом встановлено, що вину ОСОБА_3 у вчиненні ДТП, під час якого потерпілому спричинено тілесні ушкодження, що стверджується ухвалою Сокальського районного суду №454/454/589/16-к від 07.04.2017р. доведено (а.с.4).

Крім того, матеріалами справи та судом встановлено, що внаслідок вказаної ДТП позивач отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, вивиху акроміального кінця лівої ключиці, ран та саден на голові та тілі і відносяться то тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я (а.с.6-12).

Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обовязковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Отже факти, встановлені ухвалою суду, яка набрала законної сили, а саме факт спричинення відповідачем ОСОБА_3 позивачу ОСОБА_2 внаслідок ДТП тілесних ушкоджень, що встановлені вказаною ухвалою та матеріалами справи, суду не підлягає доказуванню за даною справою.

Відповідно до ч.1 ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Згідно із ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини.

Таким чином, виходячи із змісту зазначеної норми, для настання відповідальності необхідна наявність складу правопорушення, а саме: наявність шкоди; протиправна поведінка заподіювача шкоди; причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина.

Крім цього, згідно із ч. 5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.1997 року «Про практику розгляду судами цивільних справ про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

Як вбачається із матеріалів справи, а саме історії хвороби, що ОСОБА_2 перебував на стаціонарному лікуванні в період з 20.05.2013р. по 31.05.2013р. на стаціонарному лікуванні в нейрохірургічному відділенні Червоноградської ЦМЛ; з 31.05.2013р. по 14.06.2013р. - в травматологічному відділенні лікарні; з 04.11.2013р. по 12.11.2013р., з 16.11.2014р. по 21.11.2014р., 30.11.2015р. по 10.12.2015р. перебував на лікуванні у неврологічному відділенні Сокальської ЦРЛ.

Із копій фіскальних чеків, виданих аптечними пунктами вбачається, що ОСОБА_2 затрачено кошти на придбання медикаментів в загальній сумі 5731, 93 грн.

Відтак, документально підтвердженими втратами є: витрати на лікування та придбання ліків в загальній сумі 5731,93грн..

Колегії суддів, вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що відповідачу слід відшкодувати позивачу матеріальну шкоду, яка ним понесена в межах наявності документального підтвердження таких витрат та позовних вимог.

Зважаючи на вищенаведене колегія суддів погоджується з вищенаведеними висновками суду, однак не погоджується з розміром моральної школи, визначеної судом.

Згідно з ч. 1ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю, стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої щодо членів її сімї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не повязана з розміром цього відшкодування.

З ухвали Сокальського районного суду від 07.04.2017 року, вбачається, що внаслідок протиправних дій відповідача ОСОБА_3 позивачу ОСОБА_2 було заподіяно тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров'я.

Задовольняючи частково позовні вимоги та стягуючи кошти на відшкодування ОСОБА_4 моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення ОСОБА_3, кримінального правопорушення, визначаючи її розмір, суд першої інстанції вірно керувався положеннями ст.ст.23,1167 ЦК України, постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» від 31.03.1995 року, відповідно до якої слід враховувати глибину, тривалість фізичних і душевних страждань, яких внаслідок неправомірних дій відповідача зазнав позивач, враховувати вимоги розумності і справедливості. Суд прийшов до висновку, що внаслідок неправомірних дій відповідача були порушені життєві звязки позивача, він змушений був прикладати зусиль для нормалізації свого життя, що потребувало від нього певних зусиль.

Моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати у повному обсязі, оскільки не має (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь - яка компенсація моральної шкоди не є (і не може бути) адекватною дійсним стражданням, тому будь - який її розмір може мати суто умовний вираз.

Разом з тим, згідно абзацу другого п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31 березня 1995 року обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Наявність моральної шкоди доводиться позивачем, який в позовній заяві має зазначити, які моральні страждання та у зв'язку з чим він поніс і чим обґрунтовується розмір компенсації. Розмір відшкодування моральної шкоди оцінюється самим потерпілим та визначається у позовній заяві.

Вирішуючи вимогу позивача про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд першої інстанції на зазначені вимоги закону належної уваги не звернув, та в повній мірі не встановив обсяг моральних страждань, які поніс ОСОБА_2 внаслідок винних дій відповідача.

Колегія суддів погоджується з посиланнями ОСОБА_2 в позовній заяві та апеляційній скарзі на те, що внаслідок вчиненого з вини відповідача ДТП, він зазнав не лише фізичного болю внаслідок отриманих ним тілесних ушкоджень, але й нервового потрясіння, глибоких душевних страждань, тривалий час не міг відновити свій душевний і фізичний стан, оскільки таке підтверджується зібраними, дослідженими та перевіреними судом доказами, що районним судом при ухваленні оскаржуваного рішення належним чином не враховано.

На думку колегії суддів, визначений судом першої інстанції, розмір компенсації на відшкодування моральної шкоди не в повній мірі відповідає встановленим судом обставинам справи, характеру протиправного діяння, а саме, вчинення кримінального правопорушення, яке призвело до тривалого розладу здоровя позивача.

З врахуванням того, що розмір відшкодування моральної шкоди повинен бути адекватним завданій моральній шкоді, зважаючи на тривалий розлад здоровя внаслідок вчинення відповідачем кримінального правопорушення, що призвело до значних вимушених змін у життєвих і виробничих стосунках позивача внаслідок неправомірних дій відповідача, їх значну тривалість, час та зусилля, які були необхідні для відновлення попереднього стану, беручи до уваги глибину фізичних та душевних страждань, враховуючи вимоги розумності та справедливості, колегія суддів, з врахуванням тих обґрунтувань підстав для стягнення моральної шкоди, зазначених позивачем у позовній заяві, вбачає підстави для збільшення розміру на відшкодування завданої ОСОБА_2 моральної шкоди, оскільки 3000 грн., які стягнув суд першої інстанції на відшкодування завданої ОСОБА_2 моральної шкоди, є значно заниженим і такий не відповідає глибині, тривалості їх моральних страждань та душевних переживань і вважає, що така підлягає стягненню в розмірі 20000 грн.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно ч.5 ст.15 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» стороною договору про надання правової допомоги є адвокатське об`єднання. Від імені адвокатського об`єднання договір про надання правової допомоги підписується учасником адвокатського об`єднання, уповноваженим на це довіреністю або статутом адвокатського об`єднання.

Як вбачається з матеріалів справи 15 січня 2018 року між ОСОБА_2 та адвокатом ОСОБА_5 укладено договір про надання послуг. (а.с.96), на підтвердження витрат на правову допомогу, ОСОБА_2 надано розрахунок судових витрат та товарний чек №2 від 15 січня 2018 року (а.с. 97).

Відповідно до ст. 133 ЦПК України до витрат, повязаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно ч.1,2 ст..137 ЦПК України витрати, повязані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, повязану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до п.48 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК.

Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Таким чином колегія суддів прийшла до висновку про стягнення з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_2 витрат на правову допомогу в розмірі 2030 грн.

Відповідно до вимог Цивільно процесуального кодексу України нормативно-правовий акт № 1618-IV від 18.03.2004, ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню в користь позивача судові витрати, понесені при сплаті судового збору за подання апеляційної скарги, пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 274, 367, 368, п.2.ч.1 ст.374, 376, 381 - 384 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Сокальського районного суду Львівської області від 02 серпня 2017 року в частині відшкодування моральної шкоди і постановити в цій частині нову постанову, якою: стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 відшкодування моральної шкоди в розмірі 20000 грн..

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 витрати на правову допомогу в розмірі 2030 грн..

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір за подання апеляційної скарги, пропорційно розміру задоволених вимог в розмірі 704 грн..

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 14.05.2018 року.

Головуючий : О.М. Ванівський

Судді: Р.П. Цяцяк

ОСОБА_6