АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 524/7225/15-ц Номер провадження 22-ц/786/576/18Головуючий у 1-й інстанції Кривич Ж. О. Доповідач ап. інст. Пікуль В. П.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2018 року м. Полтава

Апеляційний суд Полтавської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справах:

головуючого Пікуля В.П.,

суддів: Дорош А.І., Панченка О.О.,

при секретарі Коротун І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 22 грудня 2017 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», треті особи: приватний нотаріус Кременчуцького міського нотаріального округу Веселовський Анатолій Григорович, ОСОБА_4, про поновлення законних прав та інтересів споживача банківських послуг, про визнання недійсними договорів про надання споживчого кредиту, іпотеки, поруки

та за позовом публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 та ОСОБА_4 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В :

У серпня 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до публічного акціонерного товариства (далі - ПАТ) «УкрСиббанк», треті особи: приватний нотаріус Кременчуцького міського нотаріального округу Веселовський А.Г., ОСОБА_4, про поновлення законних прав та інтересів споживача банківських послуг, про визнання недійсними договорів про надання споживчого кредиту, іпотеки, поруки.

Даний позов мотивований тим, що 16 вересня 2008 року АКіБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2уклали договір про надання споживчого кредиту з Правилами № 0, відповідно до умов якого банк надав позичальнику 96 400,00 доларів США, а відповідач зобов'язалася повернути кредит у повному обсязі у встановлений терміни. Кредит забезпечувався договором поруки № 229281 від 16 вересня 2008 року, укладеним між Банком та ОСОБА_4, а також договором іпотеки від 16 вересня 2008 року між Банком та позичальником, відповідно до якого ОСОБА_2передала в іпотеку двокімнатну квартиру № АДРЕСА_1. Проте дані договори не відповідають законодавству України, банк не надав достовірної і повної інформації про умови договорів.

Просила визнати недійсним договір про надання споживчого кредиту з Правилами № 0 від 16 вересня 2008 року, укладений між нею та Банком;

- визнати недійсним договір іпотеки від 16 вересня 2008 року, укладений між нею та Банком;

- визнати недійсним договір поруки від 16 вересня 2008 року, укладений між Банком та ОСОБА_4;

- зобов'язати приватного нотаріуса Веселовського А.Г. виключити з Єдиного реєстру заборони відчуження об'єктів нерухомого майна запис про іпотеку та заборону відчуження нерухомого майна - двокімнатної кварти АДРЕСА_1

У вересні 2015 року ПАТ «УкрСиббанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості.

Позовну заяву обґрунтовувала тим, що 16 вересня 2008 року АКіБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2уклали договір про надання споживчого кредиту з Правилами № 0, відповідно до умов якого банк надав позичальнику 96 400,00 доларів США відповідач зобов'язалася повернути кредит у повному обсязі у встановлений терміни. Кредит забезпечувався договором поруки № 229281 від 16 вересня 2008 року, укладеним між Банком та ОСОБА_4, а також договором іпотеки від 16 вересня 2008 року між Банком та позичальником, відповідно до якого ОСОБА_2передала в іпотеку двокімнатну квартиру № АДРЕСА_1. Обов'язки щодо виконання договору позичальник належним чином не виконувала в результаті чого станом на 27 серпня 2015 року утворилась заборгованість. 30 липня 2015 року банк направив ОСОБА_2 та ОСОБА_4 вимоги про погашення простроченої заборгованості, що становить 2 162,86 доларів США по тілу кредиту та 5 224,99 доларів США по процентам. Згідно даного листа у випадку неусунення порушень у встановлені строки Банк буде вимагати виконання зобов'язання в повному обсязі. Проте відповідачами заборгованість у встановлені строки не сплачена.

Просив стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_4заборгованості за договором про надання споживчого кредиту з Правилами № 0 від 16 вересня 2008 року в сумі 80 230,05 доларів США та пені в сумі 26 998,10 грн.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 22 грудня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ПАТ «УкрСиббанк» про визнання недійсними договору про надання споживчого кредиту з Правилами № 0 від 16 вересня 2008 року та договору іпотеки від 16 вересня 2008 року, укладених між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2, про визнання недійсним договору поруки від 16 вересня 2008 року, укладеного між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4, про зобов'язання приватного нотаріуса Веселовського А.Г. виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна запис про іпотеку та заборону відчуження квартири № АДРЕСА_1 залишено без задоволення.

Позовні вимоги ПАТ «УкрСиббанк» - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 солідарно з ОСОБА_4заборгованість за кредитним договором № 0 від 19 вересня 2008 року по кредиту та процентам у розмірі 80 230,05 доларів США та пені в сумі 26 628,48 грн.

У стягненні решти пені в сумі 369,62 грн. - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_4на користь ПАТ «УкрСиббанк» понесені судові витрати - по 1 827,00 грн. з кожного відповідача.

Не погодившись з вказаним рішенням ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу в якій посилалася на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків викладених у рішенні обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким її позовні вимоги задовольнити, а в задоволенні позовних вимог ПАТ «УкрСиббанк» відмовити.

Відзив на апеляційну скаргу суду апеляційної інстанції не надавався.

ОСОБА_2 будучи належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи, до суду не з'явилася.

Від неї надійшло клопотання про розгляд справи за її відсутності, зазначила, що апеляційну скаргу підтримує.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника ПАТ «УкрСиббанк», перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 16 вересня 2008 року між АКіБ «УкрСиббанк» (після перейменування - ПАТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_2 укладено договір про надання споживчого кредиту з Правилами № 0 (т.1, а.с. 173-174), відповідно до умов якого банк надав позичальнику 96 400,00 доларів США шляхом зарахування на поточний рахунок, а ОСОБА_2 зобов'язалася повернути кредит у повному обсязі в терміни та в розмірах, встановлених графіком погашення кредиту, який є додатком № 1 до кредитного договору, і, в будь-якому випадку, не пізніше 15 вересня 2034 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту (п.п. 1.1., 1.2. кредитного договору). За користування кредитними коштами ОСОБА_2 зобов'язалась сплачувати проценти у розмірі 14% річних, а за користування кредитними коштами понад встановлений договором строк - у подвійному розмірі (пункт 1.3. Правил).

Кредит забезпечувався договором поруки № 229281 від 16 вересня 2008 року, укладеним між Банком та ОСОБА_4 (т. 1, а.с. 185-187), а також договором іпотеки від 16 вересня 2008 року між Банком та позичальником, відповідно до якого ОСОБА_2 передала в іпотеку двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 (т.1, а.с. 25-26).

ОСОБА_2 порушила умови кредитного договору щодо своєчасної та повної сплати щомісячних платежів, через що станом на 27 серпня 2015 року виникла заборгованість по кредиту і процентам в сумі 80 230, 05 доларів США та пені в сумі 26 998,10 грн., з яких 73 226,50 доларів США - заборгованість по тілу кредиту, в тому числі прострочена за період з 25.02.2015 року по 26 серпня 2015 року в сумі 2 471,84 доларів США; 7 003,55 доларів США - заборгованість за процентами, у тому числі прострочена в сумі 6 097,93 доларів США з 01 січня 2015 року по 31 липня 2015 року.

30 липня 2015 року банк направив ОСОБА_4та ОСОБА_2 вимоги про погашення простроченої заборгованості, що становить 2 162,86 доларів США по тілу кредиту та 5 224,99 доларів США по процентам. Згідно даного листа у випадку неусунення порушень на 32-й день з дня отримання цієї вимоги, а у випадку відсутності підтвердження отримання вимоги - з 41-го календарного дня з дати відправлення цієї вимоги про дострокове повернення кредиту Банк буде вимагати виконання зобов'язання в повному обсязі (т.1, а.с. 188-195).

Надання кредиту ОСОБА_2 в сумі 96 400,00 доларів США документально підтверджується заявою на видачу готівки № 57 від 16 вересня 2008 року, яка містить підписи отримувача та Банку, та даними бухгалтерського обліку по рахунку № НОМЕР_1 ОСОБА_2, код валюти USD за 16 вересня 2008 року (т. 2, а.с. 138-185).

Згідно висновку додаткової судової економічної експертизи № 1490/1491 від 20 березня 2017 року (т.3, а.с. 109-138) наявний в матеріалах справи розрахунок заборгованості, а саме, погашення основної суми боргу та процентів, відповідає умовам договору. Розмір заборгованості по пені в сумі 26 628,48 грн., згідно проведеного в ході експертного дослідження розрахунку, не відповідає розміру заборгованості по пені в сумі 26 998,10 грн. згідно довідки-розрахунку пені, наявної в матеріалах цивільної справи (на 369,62 грн.).

Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Як передбачено статтями 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Згідно ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до положень ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним свого зобов'язання.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Зважаючи на зазначене, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, щодо правильності наданого банком розрахунку заборгованості по кредиту та процентам станом на 27 серпня 2015 року, заявленої до стягнення, яка підтверджена висновком судової економічної експертизи, а тому вона підлягає стягненню в судовому порядку, та щодо часткового задоволення вимог Банку в частині нарахування пені на суму 26628,48 грн.

Щодо перегляду рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_2, колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно зі ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Позовні вимоги ОСОБА_2 мотивувала тим, що договір про надання споживчого кредиту за своїм змістом і текстом не відповідає законодавству України, її інтересам і волі, порушую її права та законні інтереси.

Під час розгляду справи судом першої інстанції ОСОБА_2 було заявлено клопотання про проведення судової економічної експертизи.

Відповідно до висновку № 511 судової економічної експертизи від 09 вересня 2016 року умови кредитного договору відповідають вимогам Постанови НБУ «Про затвердження правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» від 10 травня 2007 року № 168 та статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» в частині зазначення в договорі та додатках до нього суми кредиту, дати видачі кредиту, умови видачі кредиту, річної відсоткової ставки за кредитом, права дострокового повернення кредиту, детального розпису сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань, наявності графіку платежів, визначення реальної процентної ставки (у процентах річних), абсолютного значення подорожчання кредиту (у грошовому виразі), методику банку для визначення валютного курсу, пов'язаного з конвертацією валюти платежу у валюту зобов'язання в разі договірного списання коштів з будь-яких рахунків позичальника під час погашення заборгованості за кредитом та процентами.

Крім того, аналізуючи умови договору на відповідність чинному законодавству, в тому числі ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та п. 2.1 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою НБУ № 168 від 10 травня 2007 року, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що кредитний договір містить передбачені зазначеними нормами обов'язкові умови, зокрема: сума кредиту ( п.1.2.1. договору); цільове призначення кредиту на придбання квартири (п.1.2.6 договору), дата остаточного повного погашення кредиту (п.1.2.8); річна відсоткова ставка (пункти 1.2.9); графік погашення кредиту (175-181).

Згідно п.3.1 кредитного договору позичальник своїм підписом засвідчує, зокрема, факт того, що він перед укладенням цього договору отримав від банку інформаційний лист згідно вимог законодавства, зокрема, Закону України «Про захист прав споживачів».

Отже, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відсутність підстав для визнання оспорюваного договору про надання споживчого кредиту недійсним.

Згідно із ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

У зв'язку з порушенням боржником ОСОБА_2 виконання зобов'язання за кредитним договором банк відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України та умов кредитного договору використав право достроково вимагати стягнення з позичальника та поручителя заборгованості за кредитним договором, направивши відповідачам відповідну вимогу від 30 липня 2015 року (а.с.188-191).

Після направлення вказаної вимоги банк 07 вересня 2015 року, тобто в шестимісячний строк, пред'явив в суд позов до поручителя, що вказує на дотримання ним вимог ч.4 ст.559 ЦК України.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що ОСОБА_2 не вказано, яким саме чином оспорюваний договір поруки порушує її права та законні інтереси.

Зважаючи на наведене суд першої інстанції вірно взяв до уваги правові позиції Верховного Суду України викладені у постановах від 09 вересня 2015 року по справі № 6-933цс15 та від 11 листопада 2015 року по справі № 6-2056цс15 та прийшов до висновку про безпідставність вимог ОСОБА_2 про визнання договору поруки припиненим.

Посилання ОСОБА_2 на те, що їй не була надана інформація про умови кредитування та сукупну вартість кредиту не підтверджується матеріалами справи, оскільки як вже зазначалося, кредитний договорі містить всю передбачену законодавствам інформацію щодо умов договору, розміру кредиту та умов його погашення. Крім того, Додатками № 1, 2 до даного договору є графік погашення кредиту та графік платежів, визначення сукупної вартості кредиту, які містять підпис ОСОБА_2

Доводи наведені в апеляційній скарзі, щодо відсутності в договорі обов'язкових умов, а саме не попереджено, що валютні ризики несе споживач; не надано інформації щодо методики визначення валютного курсу; не зазначено про умови відкриття банківського рахунку та правил зміни процентної ставки, не визначено порядок припинення кредитного договору та істотні умови дострокового розірвання договору спростовуються матеріалами справи, а саме змістом укладеного договору та інформаційним листом, підписаним ОСОБА_2 власноручно.

Так у інформаційному листі зазначено наступне «У випадку якщо Ви обрали кредитування в іноземній валюті, ми попереджаємо про те, що валютні ризики під час виконання зобов'язання за Договором покладаються на Вас.

Визначення валютних курсів здійснюється відповідно до вимог Інструкції про порядок організації та здійснення валютно-обмінних операцій на території України, затвердженої Постановою Правління НБУ № 502 від 12 грудня 2002 року»

Разом цим, у договорі-анкеті про відкриття та обслуговування банківського поточного рахунку фізичної особи від 16 вересня 2018 року, додатковій угоді № 1880493-1 до Договору банківського рахунку 1880493 від 16 вересня 2018 року, додатковій угоді № 1880493-2 до Договору банківського рахунку 1880493 від 16 вересня 2018 року, укладених між ОСОБА_2 та АКіБ «УкрСиббанк» зазначений порядок та умови відкриття банківського рахунку (а.с. 93)

Відповідно до п. 1.3 Правил споживчого кредитування позичальників АТ «УкрСиббанк» за користування кредитними коштами, процентна ставка встановлена у розмірі, визначеному у Договорі. За користування кредитними коштами понад встановлений Договором термін встановлюється процентна ставка у подвійному розмірі від ставки, що діє для строкової суми основного боргу на дату виникнення такого прострочення.

При цьому, порядок припинення та розірвання договору зазначені в Правилах споживчого кредитування позичальників АТ «УкрСиббанк» в тому, числі в п. 1, 5 Розділу ІІ.

Посилання ОСОБА_2 на те, що банк не зазначив інформацію про умови іпотеки в самому кредитному договорі спростовуються самим договором про надання споживчого кредиту, який містить Розділ 2 «Умови забезпечення кредиту», а інформаційний лист положення щодо форми забезпечення кредиту, в тому числі іпотеки.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що кредитний договір та договір іпотеку були укладені в один день.

Доводи наведені в апеляційній скарзі, що Правила споживчого кредитування позичальників АТ «УкрСиббанк» не були підписані позичальником є безпідставними виходячи з наступного.

Відповідно до п.1.1., 1.2 Договору про надання споживчого кредиту підписуючи цей Договір, Позичальник погоджується з викладеними у Правилах (договірних умовах) споживчого кредитування позичальників АКіБ «УкрСиббанк», затверджених рішенням Продуктово-тарифного комітету АКіБ «УкрСиббанк» (Протокол № 243 від 21 серпня 2018 року) і з усіма змінами і доповненнями (далі-Правила) пропозицією Банку надати Позичальнику споживчий кредит, на умовах, встановлених у цьому Договорі та Правилах.

Правила, після підписання Сторонами договору, стають його невід'ємною частиною. Підписуючи Договір, Сторони підтверджують, що досягли згоди за усіма істотними умовами Договору , які викладені в цьому Договорі та Правилах.

Відповідно до ч. 1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч. 1 ст. 627 та ч. 1 ст. 628 ЦК України, ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Тобто, ОСОБА_2 підписавши даний договір, погодилася з тим, що Правила споживчого кредитування позичальників АТ «УкрСиббанк» є його невід'ємною частиною, що свідчить про дотримання форми договору, визначеної законом.

При цьому, не підлягає застосуванню правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 11 лютого 2015 року у справі № 6-240цс14 та від 11 березня 2015 року у справі № 6-16цс15, оскільки врегульовує питання лише визначення строку позовної давності, а тому не стосуються предмету даного позову.

Посилання ОСОБА_2 на те, що вона неодноразово зверталася до банку з заявами та клопотаннями про надання відстрочки, про внесення змін до Договору, про конвертацію залишку заборгованості, проведення реструктуризації заборгованості та іншими, не позбавляє банк права на звернення за захистом своїх прав до суду та не є підставою для скасування рішення.

Також безпідставними є доводи наведені в апеляційній скарзі про те, що банк подав позов до закінчення строку передбаченого в листі-вимозі так, як дана обставина не позбавляла права ОСОБА_2 погасити заборгованість, також суду не надано доказів, що вона мала намір добровільно погасити заборгованість.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що на момент звернення банка до суду з позовом про стягнення заборгованості - 07 вересня 2018 року, на розгляді в суді вже перебувала справа за позовом ОСОБА_2 про визнання договору недійсним. Що підтверджує відсутність наміру останньої добровільно погасити заборгованість.

Посилання ОСОБА_2 на те, що банком не доведено розмір заборгованості, оскільки не надано первинні бухгалтерські документи кредитної справи, а також експертиза проходила без їх врахування є необґрунтованими зважаючи на те, що боржник не надала жодних доказів, що даний розрахунок є неправильний, тоді як експертиза проводилася за її заявою на підставі матеріалів справи. Зави про витребування в банку первинних документів від ОСОБА_2 не надходило.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до переконання, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, який повно встановивши фактичні обставини справи, із дотриманням норм процесуального права, вірно застосував норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, ухвалив рішення, яке відповідає закону.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 22 грудня 2017 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 18 травня 2018 року.

Головуючий В.П. Пікуль

Судді: А.І. Дорош

О.О. Панченко