Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"18" травня 2018 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Катющенко В.П.

при секретарях - Чуб Н.С., Сіренко Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Київської міської ради про визнання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд: відновити йому пропущений строк для прийняття спадщини, що відкрилась ІНФОРМАЦІЯ_2 після смерті ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та визначити додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини терміном два місяці з дня набрання рішенням законної сили.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_3, яка була його бабусею. Одним із наслідків смерті його бабусі ОСОБА_3 стало відкриття спадку за останнім місцем її проживання у день смерті. За життя ОСОБА_3 склала на його користь письмовий заповіт. У червні 2017 року він звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Марініченко О.С. за місцем розташування робочого місця зазначеної особи, що надає публічні послуги. Між ними відбулася бесіда, в ході якої він звернувся до Марініченко О.С. із запитанням щодо порядку його дій, необхідних для оформлення права власності на спадок. Вона надала письмовий перелік документів, які слід для цього подати. Також, роздрукувала та надала йому за її підписом запит для подання до Центру адміністративних послуг щодо встановлення реєстрації померлої на день смерті. На наступній зустрічі він подав всі документи. Вивчивши свідоцтво на право власності на житло та технічний паспорт на квартиру, Марініченко О.С. висловила вимогу оновити технічний паспорт на квартиру у Бюро технічної інвентаризації (що фактично означало: подачу заяви до БТІ; сплати послуг; допуску до квартири відповідного фахівця БТІ для проведення вимірювань; одержання технічного паспорта під особистий підпис). Все це було ним виконано. У серпні 2017 року він повністю виконав поставлені Марініченко О.С. вимоги щодо складу документів, та був впевнений, що нею прийнято його усну заяву про прийняття спадку. Він запитав її про свої подальші дії. Вона відповіла, що треба дочекатися спливу піврічного (після смерті спадкодавця) строку, на той випадок, що хтось ще може претендувати на спадок, і після цього можна буде одержати відповідне свідоцтво про спадщину. Вважає, що зміст його спілкування із нотаріусом не надавав підстав для сумніву щодо його волевиявлення вступити у спадок. Всі його висловлювання він розглядає як усну заяву про прийняття спадщини. Вимоги щодо письмової заяви про прийняття спадку законодавство (зокрема Книга 6 ЦК України чи Закон України «Про нотаріат») не містить. 15 листопада 2017 року, тобто через декілька днів після завершення піврічного строку, під час якого могло бути виявлено право інших осіб на спадок, він в черговий раз звернувся до Марініченко О.С., на це раз - вже із письмовою (оскільки письмова форма прямо передбачена ч. 1 ст. 67 Закону України «Про нотаріат») заявою як спадкоємець на предмет видачі йому свідоцтва про право на спадщину. На його подив, замість цього ому було надано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 212/02-31 від 15 листопада 2017 року про те, що спадкові права та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину ОСОБА_3 відсутні. У такий спосіб він дізнався про те, що на думку нотаріуса він не прийняв нерухоме майно у спадщину через відсутність відповідної письмової заяви. Місце реєстрації та місце його проживання відрізняється від місця відкриття спадку, тобто місця останнього проживання ОСОБА_3 Однак було би несправедливим говорити, що він не проживав зі своєю бабусею. З огляду на похилий (89 років) вік та відповідні хвороби вона потребувала постійного догляду. Він забезпечував такий догляд, придбавав медикаменти, продукти харчування, готував їжу. Про факт його проживання із його бабусею однією сім'єю свідчить несення ним особисто витрат на утримання нерухомого майна до моменту її смерті. Це може бути підтверджено квитанціями щодо сплати ним відповідних «комунальних» рахунків.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 28 грудня 2017 року у вказаній справі було відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 15 лютого 2018 року у вказаній справі було закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву, в якій просив справу розглянути без його участі, позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити.

Уповноважений представник відповідача Київської міської ради в судове засідання не з'явилася, подала до суду відзив на позовну заяву, в якому просила слухати справу у відсутності представника та прийняти рішення на підставі поданих стороною доказів згідно чинного законодавства.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність позивача, представника відповідача.

Згідно ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, приходить до наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_3 народився ОСОБА_1, батьками якого записані - ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (а.с. 14).

Відповідно до свідоцтва про народження, батьками ОСОБА_5 були: ОСОБА_7 та ОСОБА_3 (а.с. 15).

Таким чином, позивач являється рідним онуком ОСОБА_3

ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ОСОБА_7, про що свідчить свідоцтво про смерть (а.с. 20).

ІНФОРМАЦІЯ_5 помер ОСОБА_5 (а.с. 21).

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_3, про зо свідчить свідоцтво про смерть (а.с. 22).

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 08 жовтня 1993 року, виданого Дніпровською районною державною адміністрацією, ОСОБА_3 та ОСОБА_7 на праві приватної власності в рівних долях належала квартира № АДРЕСА_1 (а.с. 17).

За час свого життя ОСОБА_3 склала заповіт від 31 серпня 2007 року, за умовами якого належну їй на праві власності Ѕ частину квартири номер 59, що знаходиться в АДРЕСА_1 заповіла ОСОБА_1 (а.с. 18).

Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст. 1218 Цивільного кодексу України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За вимог ст. 1223 Цивільного кодексу України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до витягу з Реєстру територіальної громади міста Києва ОСОБА_3 з 19 вересня 1962 року була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 26).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач, для надання документів у підтвердження належності спадкового майна, звертався до Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації», про що останньому було надано відповідь лише 15 серпня 2017 року, при цьому було проведено відповідну оцінку та обстеження спадкового майна (а.с. 27, 28), що свідчить про витрати часу для здійснення даних дій, що здійснювалися вже після смерті спадкодавиці.

Крім того, з матеріалів справи та відповідних квитанцій вбачається, що позивачем здійснювалася також сплата коштів від імені спадкодавиці щодо утримання спадкового майна (а.с. 38-46).

При цьому, звернувшись до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Марініченко О.С. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на майна, що залишилося після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 його бабусі ОСОБА_3, останньому було відмовлено у видачі свідоцтва у зв'язку з пропущеним строком прийняття спадщини, передбаченим ст. 1270 Цивільного кодексу України, про що свідчить постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 15 листопада 2017 року (а.с. 12).

Згідно ч. 3 ст. 1272 Цивільного кодексу України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважних причин, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, враховуючи волю спадкодавиці в частині визначення позивача спадкоємцем її майна, суд приходить до висновку про задоволення позову ОСОБА_1 до Київської міської ради про визнання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 1216, 1218, 1223, 1261, 1272 ЦК України, ст.ст. 2, 10, 13, 48, 49, 51, 76, 77-81, 89, 209, 210, 247, 265, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженець м. Києва, РНОКПП: НОМЕР_1, зареєстрований: АДРЕСА_2) до Київської міської ради (м. Київ вул. Хрещатик, 36) про визнання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини- задовольнити.

Визначити ОСОБА_1 додатковий строк для подання ним заяви про прийняття спадщини після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6, яка проживала за адресою: АДРЕСА_1, тривалістю у два місяці, починаючи з часу набрання рішенням законної сили.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а саме Дніпровський районний суд м. Києва.

Суддя: