Головуючий суду 1 інстанції - Юзефович І.О.
Доповідач -Коротенко Є.В.
Справа № 428/5179/17
Провадження № 22ц/782/112/18
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2018 року

Апеляційний суд Луганської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - судді Коротенка Є.В.,

суддів: Дронської І.О., Луганської В.М.,

за участю секретаря Перишкіна Т.М.,

участники справи:

позивач - ОСОБА_2;

відповідач - Приватне акціонерне товариство «Сєвєродонецьке об`єднання Азот»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі Апеляційного суду Луганської області в м.Сєвєродонецьку апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» на рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 26 грудня 2017 року (ухвалене у складі судді Юзефовича І.О.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

в с т а н о в и в:

У травні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ПрАТ "Сєвєродонецьке об'єднання АЗОТ" про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, в обґрунтування якого зазначив, що він працював на ПрАТ "Сєвєродонецьке об'єднання АЗОТ" на посаді оператора на фільтрах 4 розряду в цеху нейтралізації і очистки стічних вод. 31 березня 2017 року позивач був звільнений із займаної посади на підставі наказу № 0117-КП (ув) за ст.38 КЗпП України.

Оскільки відповідачем, в порушення вимог ст.116 КЗпП України, не були виплачені грошові кошти, належні до виплати на день звільнення, позивач, з урахуванням подальшого уточнення позовних вимог, просив суд стягнути з відповідача на його користь невиплачену заробітну плату в розмірі 15801 грн. 09 коп. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 42717 грн. 84 коп.

Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 26.12.2017 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ПрАТ "Сєвєродонецьке об'єднання АЗОТ" задоволені. Суд стягнув з ПрАТ "Сєвєродонецьке об'єднання АЗОТ" на користь ОСОБА_2 заборгованість по виплаті заробітної плати в розмірі 15801 грн. 09 коп. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.04.2017 року по 26.12.2017 року в розмірі 42717 грн. 84 коп. Також суд вирішив питання про розподіл судових витрат.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, ПрАТ "Сєвєродонецьке об'єднання АЗОТ" звернулося до суду з апеляційною скаргою на нього, вважає рішення незаконним, необґрунтованим, ухваленим із порушенням норм матеріального та процесуального права, просило його скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні ОСОБА_2 відмовити.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Згідно із ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При апеляційному розгляді вказаної цивільної справи колегія суддів приймає до уваги положення частин 1 та 2 статті 367 Цивільного процесуального кодексу України, відповідно до яких суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Судом першої інстанції у відповідності до вимог ст.ст.89, 263 ЦПК України були повно і всебічно дослідженні обставини справи та дана належна оцінка доказам, на які сторони посилалися в суді першої інстанції. Суд правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Відповідно до ч.1 ст.116 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Встановлено, що ОСОБА_2 перебував у трудових відносинах з відповідачем і був звільнений з ПрАТ «Сєвєродонецьке об'єднання АЗОТ» 31.03.2017 року за власним бажанням на підставі ст.38 КЗпП України у відповідності до наказу № 0117-КП від 31.03.2017 року у зв'язку з виходом на пенсію за віком (а.с.3, 4).

ПрАТ «Сєвєродонецьке об'єднання АЗОТ» має перед позивачем заборгованість з виплати заробітної плати у сумі 15801 грн. 09 коп., що підтверджується довідками ПрАТ «Сєвєродонецьке об'єднання АЗОТ» № 3532 від 10.10.2017 року, № 4133 від 11.12.2017 року (а.с.52, 96).

На день розгляду справи в суді першої інстанції заборгованість по заробітній платі позивачу не виплачена, що не заперечувалося під час розгляду справи представником відповідача.

Згідно із ч.1 ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При ухваленні рішення у справі суд першої інстанції вірно виходив з того, що сертифікат № 4978 від 02.09.2015 року Торгово-промислової палати України засвідчує лише форс-мажорні обставини про неможливість ПрАТ «Сєвєродонецьке об'єднання АЗОТ» виконати зобов'язання з оплати за поставлений природний газ за конкретним договором поставки природного газу № 06/09-1984 від 22.12.2009 року. При цьому у сертифікаті не містяться обставини непереборної сили для ПрАТ «Сєвєродонецьке об'єднання АЗОТ» під час здійснення господарської діяльності та дотримання законодавства щодо справляння і сплати податків та обов'язкових платежів, виплати заробітної плати, а тому вказаний документ не може вважатися доказом підтвердження дії обставини непереборної сили як підстави для звільнення відповідача щодо невиплати позивачу заробітної плати при звільненні.

Тому суд першої інстанції з урахуванням викладених обставин дійшов обгрунтованого висновку, що на підтвердження відсутності вини ПрАТ «Сєвєродонецьке об'єднання АЗОТ» в затримці розрахунку при звільненні позивача відповідачем належних та допустимих доказів суду надано не було, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (за період з 01.04.2017 року по 26.12.2017 року).

Вказані обставини та висновки суду першої інстанції підтверджуються матеріалами справи та відповідають вимогам закону, зазначеному в тексті оскаржуваного рішення.

Посилання ж апелянта на те, що судом першої інстанції не взяті до уваги докази відповідача щодо відсутності його вини з приводу затримки розрахунку при звільненні, за якими виконання ПрАТ «Сєвєродонецьке об'єднання Азот» зобов'язання, передбаченого ст.116 КЗпП України, унеможливлено дією форм-мажорних обставин, зокрема, актами тероризму та військовими діями на території Луганської області, не заслуговують на увагу, виходячи з наступного.

Із системного аналізу ст. 117 КЗпП України вбачається, що законодавець пов'язує право працівника на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у разі наявності складу порушення, а саме: порушення власником строку розрахунку при звільненні та його вини в затримці розрахунку при звільненні.

В пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24.12.1999 року зазначено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Верховним Судом України у постанові від 25 травня 2016 року за № 6-948цс16 висловлена правова позиція, яка полягає у тому, що з огляду на неврегульованість трудовим законодавством відносин з приводу відшкодування майнової та моральної шкоди, положення цивільного законодавства можуть поширюватися на ці правовідносини. Вимоги щодо виплати компенсації у зв'язку з несвоєчасною виплатою належних працівникові сум, тобто свого роду відшкодування завданої майнової шкоди, а також відшкодування моральної шкоди, що регулюється главою 82 ЦК України, застосуванню підлягають положення цивільного законодавства.

Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

У п. 1 ч. 1 ст. 263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили як надзвичайної або невідворотної за даних умов події. Отже, непереборною силою є надзвичайна або невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов'язання, за умови, що остання не могла її передбачити або передбачила, але не могла її відвернути, і ця подія завдала збитків.

Тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб'єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення, визначено Законом України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" від 2 вересня 2014 року, за змістом ч. 1 ст. 1 якого періодом проведення антитерористичної операції є час між датою набрання чинності Указом Президента України від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Відповідно до ст. 10 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції", протягом терміну дії цього Закону єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов'язань, є сертифікат Торгово-промислової палати України.

Згідно ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб'єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб'єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об'єктивно унеможливлюють виконання зобов'язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов'язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна загроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади тощо.

Порядок, підстави та строк видачі Сертифікатів про настання форс-мажорних обставин встановлений Регламентом засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженого рішенням Президії ТПП України від 18.12.2014 № 44(5).

Вказаний Регламент Торгово-промислової палати є спеціальною нормою, яка регулює відповідні правовідносини, а тому учасники таких правовідносин повинні дотримуватись вимог, викладених у Регламенті Торгово-промислової палати.

Відповідно до п 6.2 Регламенту форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються за зверненням суб'єктів господарської діяльності та фізичних осіб по кожному окремому договору, податковим та/чи іншим зобов'язанням, виконання яких настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що протягом терміну дії Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, є сертифікат Торгово-промислової палати України, який видається по конкретному договору, контракту, податковим та/чи іншим зобов'язанням, виконання яких настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин.

Доводи апеляційної скарги щодо помилковості висновку суду про те, що сертифікат про форс-мажорні обставини № 4978 від 02.09.2015 року засвідчує лише форс-мажорні обставини щодо виконання зобов'язань відповідача за договором поставки природного газу є необґрунтованими, виходячи з наступного.

Так, відповідачем під час розгляду справи в суді першої інстанції був наданий сертифікат № 4978 (вих. № 2856/05.0-4 від 02.09.2015) Торгово-промислової палати України про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили).

Відповідно до вказаного сертифікату № 4978 Торгово-промисловою палатою України засвідчено форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): акти тероризму, військові дії на території Луганської області приватному акціонерному товариству «Сєвєродонецьке об'єднання АЗОТ», місцезнаходження якого: вул. Пивоварова, буд. 5, м. Сєвєродонецьк, обл. Луганська, 93403, Україна; , щодо зобов'язань з оплати за поставлений постачальником природний газ за договором поставки природного газу № 06/09-1984 від 22.12.2009 року, укладеного з Дочірньою компанією «Газ України», Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України», які унеможливили їх виконання. Період дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили): дата настання - 16 квітня 2014 року та дата закінчення - тривають, дату встановити неможливо.

Отже слід зазначити, що сертифікат № 4978 стосується зобов'язань з оплати за поставлений постачальником природний газ за конкретним договором поставки природного газу № 06/09-1984 від 22.12.2009 року, тобто стосується конкретного зобов'язання, в ньому відсутні будь-які посилання на вплив форс-мажорних обставин щодо неможливості приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об'єднання АЗОТ» виплачувати заробітну плату працівникам, в тому числі позивачу.

Як зазначалося вище, сертифікат Торгово-промислової палати України, видається по конкретному договору, контракту, податковим та/чи іншим зобов'язанням, виконання яких настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання яких стало неможливим через наявність форс-мажорних обставин (обставини непереборної сили) (п. 6,2 Регламенту).

Однак, у сертифікаті № 4978 Торгово-промислової палати України про форс-мажорні обставини не містяться обставини непереборної сили для приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об'єднання АЗОТ» під час здійснення господарської діяльності та дотримання законодавства щодо справляння і сплати податків та обов'язкових платежів, виплати заробітної плати, тому він не може вважатися доказом підтвердження дії обставини непереборної сили як підстави для звільнення відповідача щодо невиплати позивачу заробітної плати при звільненні.

Наведені в апеляційній скарзі доводи про те, що затримка виплати заробітної плати позивачу при звільненні сталася не з вини товариства, а є слідством форс-мажорних обставин, а саме проведення антитерористичної операції на території Луганської області, неналежним постачанням електричної енергії, потреб в електричній енергії, аналогічні за змістом заперечень на позовну заяву, яким суд першої інстанції дав належну оцінку та фактично зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновком суду щодо їх оцінки.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження відсутності його вини у затримці розрахунку при звільненні позивача.

При цьому судом апеляційної інстанції не може бути прийнятий до уваги Науково-правовий висновок від 28.11.2017 року № 3800/2/21-10.2 Торгово-промислової палати України, на який скаржник посилається в апеляційній скарзі, з наступних підстав.

Порядок подання учасниками справи доказів встановлений нормами Цивільного процесуального законодавства України.

Так, відповідно до ч.ч.1-5 ст.83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об'єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів.

Із системного аналізу вказаної правової норми вбачається, що законодавець визначив чіткий порядок подання доказів, який передбачає можливість подання доказів лише до суду першої інстанції та на відповідній стадії судового розгляду.

Разом із тим, частиною 3 статті 367 ЦПК України встановлено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом апеляційної інстанції лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Із матеріалів справи вбачається, що Науково-правовий висновок № 3800/2/21-10.2 було складено та видано Торгово-промисловою палатою України 28.11.2017 року (а.с.113-128), тобто задовго до ухвалення оскаржуваного судового рішення.

Але до суду першої інстанції вказаний документ відповідачем у справі подано так і не було. При цьому він був долучений до апеляційної скарги та посилання на його висновки є одними з доводів апелянта.

Разом із тим, ПрАТ «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» не надало апеляційному суду жодних доказів неможливості подання Науково-правового висновку від 28.11.2017 року № 3800/2/21-10.2 Торгово-промислової палати України до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

При цьому сторони не заперечували, що судом першої інстанції було роз'яснено учасниками судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій. Вказані обставини підтверджуються і журналами судового засідання, а також фіксацією судового процесу.

При таких обставинах колегія суддів не вбачає наявність підстав, які можливо було б визначити як винятковий випадок, який би дозволив, у відповідності до приписів ч.3 ст.367 ЦПК України, прийняти заначений доказ саме на стадії апеляційного розгляду справи.

З огляду на викладене, апеляційний суд Науково-правовий висновок від 28.11.2017 року № 3800/2/21-10.2 Торгово-промислової палати України при апеляційному перегляді справи до уваги не приймає та оцінки йому не дає з причин, зазначених вище.

Крім того, суд апеляційної інстанції зауважує, що наявність заборгованості по заробітній платі в сумі 15801 грн. 09 коп. перед позивачем апелянтом не заперечується.

Також колегія суддів вважає, що розрахунок суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні здійснений судом з урахуванням обставин справи та у повній відповідності до вимог діючого законодавства.

Також місцевий суд вірно розподілив судові витрати між сторонами, керуючись приписами ст.141 ЦПК України.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об`єднання Азот» залишити без задоволення.

Рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 26 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 08.05.2018 року.

Головуючий Є.В. Коротенко

Судді: І.О. Дронська

В.М. Луганська