Справа № 415/49/18
Провадження № 22ц/782/300/18
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2018 року, травня місяця, 16-го дня, Апеляційний суд Луганської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: головуючого Яреська А.В. (судді - доповідача), суддів: Гаврилюка В.К., Коротенка Є.В., за участю секретаря: Єгорової О.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань Апеляційного суду Луганської області у місті Сєвєродонецьку цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 12 лютого 2018 року у цивільній справі (№ 415/49/18 суддя І інстанції Фастовець В.М.) за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа - ОСОБА_1 про стягнення аліментів,

в с т а н о в и в :

У січні 2018 року ОСОБА_2 звернулася до Лисичанського міського суду Луганської області з позовною заявою до ОСОБА_3, третя особа - ОСОБА_1 про стягнення аліментів. В обґрунтування позову зазначила, що у серпні 2007 року уклала шлюб з ОСОБА_3, від шлюбу мають доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. З відповідачем вона хоч і мешкає разом, проте відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання доньки, не працює, перебуває на обліку в органах зайнятості населення, але відсутність заробітку не може бути підставою для несплати аліментів. Також ОСОБА_2 зазначила, що рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від 01 серпня 2003 року по справі № 2-2805/2003р. з ОСОБА_3 стягуються аліменти на користь ОСОБА_1, на утримання їх спільної доньки - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі ј частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно до досягнення донькою повноліття. Просила суд стягнути з ОСОБА_3 на її користь аліменти на утримання спільної неповнолітньої доньки - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/6 частини всіх його доходів заробітку, але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи стягувати з дня пред'явлення позову до суду і до досягнення донькою повноліття.

Позов було прийнято до розгляду і рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від 12 лютого 2018 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання дитини було задоволено. Суд вирішив стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/6 заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно з 03 січня 2018 року і до повноліття дитини.

Не погодившись з вказаним рішенням суду ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу. У апеляційній скарзі скаржник зокрема зазначив, що право позивача не є порушеним і що остання зловживає правом звернення до суду, адже у провадженні Лисичанського міського суду Луганської області перебуває справа № 415/6965/17, провадження № 2/415/2366/17 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів. За даним позовом ОСОБА_3 просить суд зменшити розмір аліментів, які стягуються з нього на підставі рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 01.08.2003 року по справі № 2-2805/2003р. на користь ОСОБА_1 на утримання спільної доньки - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, та стягувати з нього аліменти на утримання доньки, у розмірі 1/7 частини всіх його доходів (заробітку) але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Як на підставу даного позову ОСОБА_3 посилається на те, що у нього суттєво змінилося матеріальне становище, у зв'язку з тим, що він вступив в шлюб ОСОБА_2, та ІНФОРМАЦІЯ_1 у нього народилася спільна донька ОСОБА_4, яка перебуває на його утриманні. На підставі цих обставин, позивач просить суд зменшити розмір аліментів з ј до 1/7. Тобто в одній справі ОСОБА_3 вказує на те, що він утримує дитину - ОСОБА_4, а у поточній справі, його дружина - ОСОБА_2, вказує на те, що він не утримує їх спільну дитину. Скаржник посилається на те, що судом першої інстанції при розгляді справи були порушенні норми матеріального та процесуального права, було невірно встановлено фактичні обставини справи, просила суд апеляційної інстанції скасувати рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 12 лютого 2018 року по цивільній справі № 415/49/18 та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог позивача у повному обсязі.

В судове засідання сторони по справі не з'явилися, про місце та час судового засідання повідомлені у визначеному законом порядку. Відповідно до вимог ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань. Згідно із ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При винесенні рішення суд першої інстанції не припустив таких порушень права матеріального чи процесуального, що давали б підстави для зміни чи скасування рішення, суд дослідив усі надані сторонами суду докази, зробив певні висновки про виниклі між сторонами правовідносини що відповідають їх фактичному змісту та підтверджуються наявними у матеріалах справи доказами. Встановлені по справі обставини є достовірними, до виниклих між сторонами правовідносин застосовано відповідний їх закон, при дослідженні доказів по справі не було допущено порушень норм процесуального права, що давали б підстави для зміни чи скасування судового рішення. Ухвалюючи рішення від 12 лютого 2018 року про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач і відповідач перебувають у зареєстрованому шлюбі з 04 серпня 2007 року. Від спільного подружнього життя мають малолітню доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 народження, в свідоцтві про народження якої батьком вказано відповідача. Дитина мешкає разом із позивачкою та знаходиться на її утриманні, тому згідно зі ст. 180 СК України відповідач зобов'язаний надавати матеріальну допомогу на утримання малолітньої доньки. З матеріалів справи вбачається, згідно довідки Держприкордонної служби служби України, що відповідач дійсно з 2014 року періодично виїжджає за межі України (а.с.22), а згідно довідки ВДВС Лисичанського МУЮ вбачається, що він у вересні 2017 року погасив заборгованість з аліментів на третю особу (а.с.21).

Отже, за таких обставин колегія суддів приходить до висновків що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, адже ОСОБА_2 має право ставити перед судом питання про стягнення аліментів з ОСОБА_3 - як чоловіка малолітньої дитини, визначений судом розмір стягнення аліментів є обґрунтованим. Частинами 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року N 789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року визначено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Саме батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Апелянт не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження своїх тверджень про те, що відповідач не порушує прав позивачки, добровільно надає утримання у необхідному обсязі своїй дитині у іншому шлюбі, само по собі його твердження про це при розгляді іншої судової справи таким визнано бути не може. Факт наявності у нього спільною із позивачкою дитини є підтвердженим, вона має право ставити питання про стягнення з нього аліментів, суд першої інстацнії надав оцінку цим обставинам, зробив належні висновки. Доводи авпеляційної скарги їх не спростовують.

Статтею 375 ЦПК передбачено залишення апеляційної скарги без задоволення , а судового рішення без змін у випадку ухвалення судового рішення із додержанням норм матеріального та процесуального права. З огляду на викладене вище та керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, Апеляційний суд Луганської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 12 лютого 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 21 травня 2018 року.

Головуючий

Судді: