Провадження №2/521/1341/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 травня 2018 року Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Поліщук І.О.,

при секретарі Бєрової А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Держави України в особі ОСОБА_2 територіального управління юстиції в Одеській області, Держави України в особі ОСОБА_2 управління Державної Казначейської служби України в Одеській області про стягнення грошових коштів, про зобовязання здійснити виплату грошових коштів,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся з позовною заявою до Держави Україна в особі ОСОБА_2 територіального управління юстиції в Одеській області, Держави України в особі ОСОБА_2 управління Державної Казначейської служби України в Одеській області, в якому просив суд стягнути з Держави Україна на його користь грошові кошти у сумі 72918 гривень, зобовязати Головне управління Державної Казначейської служби України в Одеській області у день одержання рішення суду, яке набрало чинності випалити ОСОБА_1 72918 гривень 84 копійки. Позов обґрунтовано тим, що на підставі виданого 26 липня 2012 року Київським районним судом м. Одеси виконавчого листа № 2-А-1289/2010/1512, Відділ примусового виконання рішень ОСОБА_2 управління юстиції в Одеській області 3 серпня 2012 року відкрив виконавче провадження, але примусове виконання рішення суду органами Держави не здійснено з причин, що не залежали від його волі. 11 лютого 2016 року ОСОБА_1 одержав дублікат Виконавчого листа № 2-А- 1289/2010/1512, і. 6 квітня 2016 року звернувся до виконавчої служби з заявою про примусове виконання судового рішення від 20 грудня 2010 року. В 2016 році виконавча служба і Головне управління державної казначейської служби передали Виконавчий лист Київського р/суду м. Одеси для виконання до ОСОБА_2 управління державної казначейської служби України в Одеській області, як то передбачено Порядком погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою, затвердженого Постановою КМ України від 3.9.2014 року № 440. Пунктом 9 частини 2 статті 129 Конституції України передбачено одну з основних засад судочинства обов'язковість рішень суду. Виконання будь-якого судового рішення є невід'ємною стадією процесу правосуддя, а тому має відповідати вимогам статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини. Держава на підставі статті З Конституції України гарантує, що "Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави". Згідно Статті 8 Конституції України норми Конституції є нормами прямої дії. Крім цього, згідно частини шостої статті 4 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" (5.6.2012, № 4901-VI) перерахування коштів за рішенням суду здійснюється Казначейством у тримісячний строк з дня находження документів. Якщо Виконавчий лист і інші документи що до стягнення на користь ОСОБА_3 надійшли до Казначейства від Виконавчої служби навіть 32 жовтня 2016 року - встановлені законодавцем строки державним органом - НЕ додержані; Казначейство не виконує і припис Закону 5.6.2012, № 4901-VI щодо першочерговості погашення заборгованості по пенсійним виплатам (невиплатам). Таким чином, Держава не забезпечила виконання прийнятих на себе зобов'язань перед позивачем, тому він вимушений звернутися за захистом порушеного Державою права до суду з цим позовом.

Позивач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримували у повному обсязі, посилаючись на викладене в позовній заяві.

Представник відповідача ОСОБА_2 територіального управління юстиції в Одеській області в судовому засіданні проти позову заперечувала, посилаючись на те, що статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. У звязку з відсутністю єдиного універсального відповідача, що виступає від імені держави, при поданні позову безпосередньо до держави Україна визначається належний орган або особа, до компетенції якої належить обовязок виконання заявленої позивачем вимоги. Повноваження ОСОБА_2 територіального управління юстиції в Одеській області визначені Положенням про Головні територіальні управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, в областях, містах Києві та Севастополі, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 23.06.2011 № 1707/5. Відповідно до пункту 1 вищезазначеного Положення Головне територіальне управління юстиції в Одеській області основними завданнями управління є реалізація державної правової політики, державної політики з питань банкрутства, у сферах державної реєстрації актів цивільного стану, державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, державної реєстрації юридичних осіб, громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців, державної реєстрації статутів територіальних громад сіл, селищ, міст, державної реєстрації друкованих засобів масової інформації; забезпечення реалізації державної політики у сферах організації примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), у сфері пробації; внесення на розгляд Мін'юсту пропозицій щодо формування та реалізації політики у зазначених сферах; забезпечення роботи нотаріату; експертне забезпечення правосуддя; протидія легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення (щодо нотаріусів, адвокатів, адвокатських бюро та обєднань, субєктів господарювання, що надають юридичні послуги. Як вбачається з позову, ОСОБА_3 звернувся до суду з вимогами щодо стягнення з ОСОБА_2 управління Державної Казначейської служби України в Одеській області коштів у сумі 72 918 грн. 84 коп. Головне територіальне управління юстиції в Одеській області не є стороною спірних правовідносин. Позивач не вказує правових норм та міркувань, з яких він виходив, визначаючи Головне територіальне управління юстиції в Одеській області відповідачем у справі. Крім того, позивач в прохальній частині позову взагалі не заявляє жодних вимог до ОСОБА_2 територіального управління юстиції в Одеській області, а тому не зрозуміло на яких підставах Головне територіальне управління юстиції в Одеській області зазначено у якості відповідача.

Представник відповідача Державної казначейської служби України в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, звернувши увагу суду, що з боку Державної казначейської служби України в Одеській області ніяких порушень закону стосовно позивача ОСОБА_1 допущено не було. Представник відповідача пояснив, що ОСОБА_2 управлінням з метою виконання Порядку № 44010.10.2016 року було забезпечено організацію прийняття рішень за ІІІ квартал 2016 року від відповідальної особи - ОСОБА_4 Державної виконавчої служби ОСОБА_2 територіального управління юстиції в Одеській області на підставі акту приймання передавання за ІІІ квартал 2016 року від 10.10.2016 року (перша черга), серед яких зокрема був виконавчий лист Київського районного суду м. Одеси від 11.02.2016 року по справі № 2-А-1289/10/1515, стягував ОСОБА_1 Оскільки законодавством встановлено, що безспірне списання коштів державного бюджету здійснюється Державною казначейською службою України за черговістю надходження рішень судів на виконання, з метою формування черговості, ОСОБА_2 управлінням були внесені відомості по акту приймання передавання за ІІІ квартал 2016 року, серед яких зокрема внесені відомості по виконавчому листу Київського районного суду м. Одеси від 11.02.2016 року по справі № 2 -А-1289/10/1515, стягувач ОСОБА_1, до програмного забезпечення, яким автоматично присвоєно номер черговості. Таким чином, ОСОБА_2 управлінням були здійснені заходи щодо прийняття рішень за ІІІ квартал 2016 року від відповідальної особи ОСОБА_4 Державної виконавчої служби ГТУ в Одеській області на підставі акту приймання передавання за ІІІ квартал 2016 року, серед яких зокрема був пакет документів ОСОБА_1. З зазначених підстав слід відмовити у задоволені позову.

Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що Постановою Київського районного суду м. Одеси від 20 грудня 2010 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано неправомірними дії Управлення пенсійного фонду України в Київському районі м. Одеси щодо нарахування і виплати основної та додаткової пенсії ОСОБА_1 як учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 1 категорії, інваліду 2 групи у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком та додаткової у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком, починаючи з 01 квітня 2010 року. Зобовязано ОСОБА_4 пенсійного фонду України в Київському районі м. Одеси виконати перерахунок та виплату ОСОБА_1 основної пенсії у розмірі 8 мінімальних за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком, відповідно до вимог ст.50,54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», починаючи з 1 квітня 2010 року.

Позивачем суду надано копію виконавчого листа виданого Київським районним судом міста Одеси по вищезазначеній Постанові, з копії вказаного документу не вбачається коли виданий виконавчий лист по справі № 2-а-1289/10/1512 , однак в ньому зазначено, що постанова від 20.12.2010 року набрала чинності 10.07.2012 року, а виконавчий лист може бути предявлено до виконання протягом трьох років.

Стороною позивача також надано суду копію виконавчого листа по справі № 2-А-1289/2010/1512 виданого Київським районним судом м. Одеси від 30.07.2012 року з якого вбачається, що Стягувачем за даним документом вказано ОСОБА_1, боржником ОСОБА_4 пенсійного фонду України в Київському районі міста Одеси.

Як пояснив позивач, ОСОБА_4 пенсійного фонду України в Київському районі міста Одеси частково виконало вимоги виконавчого листа, а саме здійснило перерахунок основної та додаткової пенсії, однак виплату пенсії не здійснено. Оскільки виконавче провадження за цим листом було закрито, але грошові кошти не виплачені, позивач звернувся до суд з заявою про видачу дублікату виконавчого листа.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 21.01.2016 року заяву ОСОБА_1 - задоволено. Визнано поважною причину пропуску строку та поновлено строк для предявлення виконавчого листа № 2-а-1289/10/1512 для виконання. Видано ОСОБА_1 дублікат виконавчого листа № 2-а-1289/10/1512 для подальшого примусового виконання.

Матеріалами справи підтверджується що ОСОБА_1 дублікат виконавчого листа № 2-а-1289/10/1512 видано на підставі ухвали суду від 21.01.2016 року 11.02.2016 року.

Як вбачається з листа № П-203009 в.о. заступника начальника з питань державної виконавчої служби начальника ОСОБА_4 адресованого ОСОБА_1, на звернення позивача від 19.09.2016 року, яке надійшло на адресу управління державної виконавчої служби ОСОБА_2 територіального управління юстиції в Одеській області, повідомлено, що до управління 06.04.2015 року надійшла заява ОСОБА_1 про прийняття до виконання виконавчого листа Київського районного суду міста Одеси від 11.02.2016 року № 2-А-1289/10/1512 боржником за яким визначено ОСОБА_4 пенсійного фонду України в Київському районі м. Одеси. Відповідні відомості внесено до реєстру рішень, виконання яких гарантується державою. Листом УПФУ у Київському районі м. Одеси від 08.07.2016 року № 1680/03 повідомлено управління про нарахування ОСОБА_1 суми у розмірі 72918,84 гривень за період з 09.04.2010 року по 22.07.2011 року, що не відповідає рішенню Київського районного суду м. Одеси, в якому період нарахування починається з 01.04.2010 року.

ОСОБА_4 повторно спрямовано на адресу УПФУ у Київському районі м. Одеси лист довідки за період з 01.04.2010 року по 22.07.2011, як зазначено у рішенні Київського районного суду м. Одеси.

Відповідно до Порядку погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 03.09.2014 року № 440, рішення подаються до органів державної виконавчої служби за місцезнаходженням боржника для проведення їх обліку, інвентаризації заборгованості та подальшої передачі до органів, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів для погашення заборгованості.

Листом № 16-08/319-1140 від 03.03.2017 року Головне ОСОБА_4 Державної казначейської служби України в Одеській області за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 від 06.02.2017 року стосовно стану виконання судового рішення Київського районного суду міста Одеси від 20.12.2010 року повідомило позивача, що ОСОБА_2 управлінням з метою виконання Порядку погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.09.2014 за № 440, було забезпечено організацію прийняття рішень за ІІІ квартал 2016 року від відповідальної особи ОСОБА_4 Державної виконавчої служби ОСОБА_2 територіального управління юстиції в Одеській області на підставі акту приймання - передавання за III квартал 2016 року, серед яких, зокрема, був пакет документів ОСОБА_1.

У листі звернуто увагу Позивача, що відповідно до абзацу другого підпункту І пункту 9 розділу VI Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу України та пункту 3 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845, безспірне списання коштів державного бюджету здійснюється Державною казначейською службою України, зокрема, за черговістю надходження таких рішень. Оскільки законодавством встановлено, що безспірне списання коштів державного бюджету повинно здійснюватися за черговістю надходження рішень суду на виконання, тому з метою формування черговості, ОСОБА_2 управлінням були внесені відомості по вищевказаним судовим рішенням до Програмного забезпечення «Формування інформації про виконання судових рішень», введеного в експлуатацію у Державній казначейській службі України та її територіальних органах наказом ДКСУ від 15.08.2014 № 233. Звернуто Увагу, що Законом України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» на поточний рік за бюджетною програмою «Заходи щодо виконання рішень суду, що гарантовані державою» передбачено 500 млн. гривень. Крім того, Міністерством фінансів України затверджене помісячний розпис асигнувань на 2017 рік за бюджетною програмою «Заходи щодо виконання рішень суду, що гарантовані державою», а саме січень - 5 млн. грн.; лютий - 25 млн. грн.; березень - 25 млн. гривень, квітень - 25 млн. грн.; травень - 35 млн. грн.; червень - 35 млн. гривень липень - 40млн. грн.; серпень - 50млн. грн.; вересень - 60млн. гривень, жовтень - 60 млн. грн.; листопад - 60 млн. грн.; грудень - 80 млн. гривень.

Позивачу повідомлено, що станом на теперішній час ОСОБА_2 управлінням з метою виконання Порядку № 440 забезпечено облік та зберігання судових рішень за VI квартал 2014 (34 судових рішення), І квартал 2015 року ( 8 судових рішень) , ІІ квартал 2015 року ( 968 судових рішень), ІІІ квартал 2015 року (560) судових рішень, IV квартал 2015 року ( 391 судове рішення) І квартал 2016 року ( 262) судових рішення, ІІ квартал 2016 року ( 258 судових рішень), ІІІ квартал 2016 року (169 судових рішень), VI квартал 2016 року ( 83 судових рішення) прийнятих від відповідальної особи ОСОБА_4 Державної виконавчої служби ОСОБА_2 територіального управління юстиції в Одеській області на підставі актів приймання передавання за відповідну періоди. Враховуючи вищевикладене після виконання рішень суду, що надійшли на виконання раніше судового рішення Київського районного суду м. Одеси від 20.12.2010 року по справі № 2-А-1289/2010/1512, Державною казначейською службою України будуть здійсненні заходи щодо перерахування коштів на користь ОСОБА_1 за бюджетною програмою КПКВ 3504040 «Заходи щодо виконання рішень суду, що гарантовані державою».

Як пояснював позивач в судовому засіданні його позовна заява ґрунтується на правилах статі 170 ЦК України згідно з якою держава набуває і здійснює цивільні права та обовязки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Також, позивач посилається на статтю 174 ЦК України відповідно до якої Держава відповідає за своїми зобовязаннями своїм майном, крім майна на яке відповідно до закону не може бути звернено стягнення.

Як вбачається з позовної заяви ОСОБА_1 він просить суд задовольнити позовні вимоги також і на підставі статті 319 ЦК України, яка регулює здійснення права власності та визначає, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. В судовому засіданні позивач наголошував, що грошові кошти у розмірі 72918 гривень 84 копійок є його власністю в розумінні ст.319 ЦК України, які незаконно утримуються державою, і я ця незаконність утримання полягає у неправомірній невиплаті присуджених грошей. Оскільки гроші належні позивачу незаконно знаходяться у відповідача яким в даному процесі виступає Держава України, суд має прийняти рішення про стягнення заявленої позивачем грошової суми.

Суд не погоджується з правовою позицією сторони позивача з огляду на наступне.

В контексті частини 1 статі 319 ЦК України на право власника володіти користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд відповідає такому ж правилу ч.1 ст.12 ЦК,що встановлене стосовно будь-яких цивільних прав. Частина 2 ст.319 забороняє власникові здійснювати щодо свого майна дії що суперечать закону. Будь-які обмеження права власника вчиняти дії щодо свого майна можуть установлюватися лише законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов'язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є: державний орган; державні підприємство, установа, організація; юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства.Ст. 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» встановлено, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Відповідно до абз. 2 п.п. 1 п. 9 розділу VI Прикінцевих та перехідних положень Бюджетного кодексу України безспірне списання коштів державного бюджету здійснюється Державною казначейською службою України за черговістю надходження таких рішень.

Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав та законних можливостей для стягнення з Держави Україна на користь ОСОБА_1 72918 гривень 84 копійок та для прийняття рішення про зобов'язання ОСОБА_2 управління Державного Казначейства Одеської області у день одержання рішення суду, виплатити ОСОБА_1 - 72918 гривень 84 копійки через відсутність коштів на відповідному казначейському рахунку та наявність виконавчих документів, що надійшли до органу Держказначейства раніше. Суд приймаючи рішення про відмову у задоволенні позову також приймає до уваги, що у разі присудження до стягнення грошової суми яку вказує позивач, фактично відбудеться подвійне стягнення грошових коштів присуджених на користь ОСОБА_1 на підставі рішення Київського районного суду м. Одеси від 20.12.2010 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 Пенсійного фонду України в Київському районі м. Одеси про зобовязання вчинити певні дії, що є неприпустимим.

Керуючись ст.ст. ст.ст. 4, 5, 12, 13, 81, 89, 92, 258-259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Держави України в особі ОСОБА_2 територіального управління юстиції в Одеській області, Держави України в особі ОСОБА_2 управління Державної Казначейської служби України в Одеській області про стягнення грошових коштів, про зобовязання здійснити виплату грошових коштів відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене учасниками процесу до апеляційного суду Одеської області в тридцятиденний термін. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текс складено 21.05.2018 року.

Головуючий: