Провадження №: 2/755/1045/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" травня 2018 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючої судді Арапіної Н.Є.

з секретарем Рудь Н.В.

за участі

позивача ОСОБА_1

представника відповідача начальника

Служби у справах дітей Дніпровської районної

в місті Києві державної адміністрації Поліщука О.В. Ємельяненко О.М

представника відповідача органу опіки та

піклування Дніпровської районної в місті Києві

державної адміністрації Ємельяненко О.М.

третьої особи ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до начальника Служби у справах дітей Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації Поліщука Олександра Володимировича, працівника Служби у справах дітей Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації Ісаєвої Ірини Миколаївни, органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації за участю третьої особи ОСОБА_4 про визнання рішення незаконним та скасування, зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом до начальника Служби у справах дітей Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації Поліщука Олександра Володимировича, працівника Служби у справах дітей Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації Ісаєвої Ірини Миколаївни, органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про визнання рішення незаконним та скасування, зобов'язання вчинити певні дії. Свої вимоги мотивувала тим, що з ОСОБА_4 мають малолітню дитину-інваліда - сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає разом з матір"ю. Дільничий лікар-психіатр відмовилася замінити шкідливий препарат(валькопром), мати дитини почала чинити спротив скасуванню медапарату, тому виникла потреба альтернативного обстеження сина. У липні 2016 року позивач звернувся до опікунської ради із заявою про надання дозволу на обстеження у психіатра малолітнього сина без присутності матері через невиконання нею обов'язків по догляду за дитиною. 11 липня 2016 року рішенням комісією з питань захисту прав дитини було рекомендовано позивачу разом з матір'ю дитини ОСОБА_4 пройти обстеження малолітнього ОСОБА_6 у лікаря-психіатра у вересні 2016 року. В рішенні відсутнє обґрунтування, оскільки обстеження 22 червня 2016 року проводилося з іншого приводу. Цим рішенням позивача позбавлений можливості забезпечити дитині належний медичний догляд і лікування. Просить про визнання рішення незаконним та скасування, зобов'язання вчинити певні дії.

21 грудня 2016 року протокольною ухвалою суду залучено ОСОБА_4 до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору.

Позивач підтримав позовні вимоги. Дав пояснення, аналогічні викладеним у позові. Додатково пояснив, що виникла потреба альтернативного обстеження, тому звернувся до органу опіки за дозволом на обстеження без згоди матері, яка усунулась від виконання батьківських обов»язків. Вважає надання рекомендації на проведення обстеження у вересні 2016 року відмовою у задоволенні заяви.

Представник відповідача Органу опіки та піклування Дніпровської в місті Києві державної адміністрації Ємельяненко О.М. позов не визнала. Підтримала письмові заперечення, в яких, зокрема, зазначено, що членами Комісії одноголосно було прийнято рішення про недоцільність додаткового обстеження дитини у лікаря-психіатра, оскільки ОСОБА_6 постійно проходить обстеження у дільничного лікаря-психіатра Київської міської психоневрологічної лікарні № 2, де останній раз було оглянуто дитини 22 червня 2016 року. Однак комісією було рекомендовано батьку дитини ОСОБА_1 разом з матір'ю дитини ОСОБА_4 пройти наступне обстеження малолітнього сина у лікаря-психіатра у вересня 2016 року. При прийнятті даного рішення члени Комісії з питань захисту прав дитини та представник служби у справах дітей керувалися виключно нормами чинного законодавства. Додатково пояснила, що до 14 років необхідна згода на обстеження обох батьків. Відповідач Ісаєва І.М. є секретарем комісії та не приймає участі у голосуванні.

Відповідач - начальник Служби у справах дітей Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації Поліщук Олександр Володимирович в судове засідання не з»явився, хоча належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи.

Представник відповідача начальника Служби у справах дітей Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації Поліщука О.В. - Ємельяненко О.М. позов не визнала. Підтримала пояснення представник відповідача Органу опіки та піклування Дніпровської в місті Києві державної адміністрації Ємельяненко О.М. Додатково пояснила, що начальник Служби у справах дітей Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації одноособово не вирішує питання, пов»язані із захистом прав дитини.

Відповідач Ісаєва І.М. в судове засідання не з»явилася, хоча належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи. Просила про розгляд справи за її відсутності.

Третя особа ОСОБА_4 позов не визнала. Пояснила, що 22 червня 2016 року дільничним лікарем-психіатром Київської міської психоневрологічної лікарні було оглянуто дитину, тому не погодилася на проходження обстеження у липні 2016 року. Комісією було рекомендовано у вересні 2016 року пройти обстеження.

Дослідив матеріали справи, суд встановив такі обставини та наступні правовідносини.

Позивач ОСОБА_1 та третя особа ОСОБА_4 є батьками малолітньої дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1(а.с. 6, том 1), який страждає на затримку психічного розвитку та є інвалідом (а.с. 72-75, 76, 77-80, 81, 82, 83, 84-86, 87, 88, 89-198, том 1, а.с.42-60, том 2).

02 липня 2016 року позивач звернувся до начальника Служби у справах дітей Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації Поліщука О. В. як законний представник потерпілого із заявою про надання дозволу на обстеження у психіатра малолітнього сина без присутності матері через невиконання нею обов'язків по догляду за дитиною (а.с. 8, том 1, а.с. 51, том 2).

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на письмову відповідь Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації від 14 липня 2016 року про результати розгляду заяви щодо надання дозволу на обстеження у лікаря-психіатра малолітнього сина на засіданні комісії 11 липня 2017 року, відповідно до якої рішенням комісії було рекомендовано позивачу разом з матір'ю дитини ОСОБА_4 пройти обстеження малолітнього ОСОБА_6 у лікаря-психіатра у вересні 2016 року (а.с. 9, том 1).

Представник відповідача начальника Служби у справах дітей Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації Поліщука О.В. - Ємельяненко О.М. заперечувала проти позову, стверджуючи про необхідність до 14 років надання згоди на обстеження обох батьків.

За ст. 141 Сімейного кодексу України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини.

Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї.

За ч.ч. 2, 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров»я» громадяни України зобов'язані, зокрема, піклуватись про своє здоров'я та здоров'я дітей, не шкодити здоров'ю інших громадян;

Згідно ст. 39 зазначеного Закону батьки (усиновлювачі), опікун, піклувальник мають право на отримання інформації про стан здоров'я дитини або підопічного.

Щодо пацієнта віком до 14 років (малолітнього пацієнта), а також пацієнта, визнаного в установленому законом порядку недієздатним, медичне втручання здійснюється за згодою їх законних представників(ч. 2 ст. 43 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров»я»).

Згода пацієнта чи його законного представника на медичне втручання не потрібна лише у разі наявності ознак прямої загрози життю пацієнта за умови неможливості отримання з об'єктивних причин згоди на таке втручання від самого пацієнта чи його законних представників (ч. 2 ст. 43 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров»я»).

Якщо відмову дає законний представник пацієнта і вона може мати для пацієнта тяжкі наслідки, лікар повинен повідомити про це органи опіки і піклування (ч. 4 ст. 43 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров»я»).

Методи діагностики та лікування і лікарські засоби, що становлять підвищений ризик для здоров'я особи, якій надається психіатрична допомога, застосовуються за призначенням і під контролем комісії лікарів-психіатрів: за усвідомленою згодою особи; щодо особи віком до 14 років (малолітньої особи) - за згодою її батьків чи іншого законного представника; щодо особи, визнаної у встановленому законом порядку недієздатною, - за згодою її законного представника (ч. 4 ст. 7 Закону України «Про психіатричну допомогу»).

Психіатричний огляд проводиться з метою з'ясування: наявності чи відсутності в особи психічного розладу, потреби в наданні їй психіатричної допомоги, а також для вирішення питання про вид такої допомоги та порядок її надання (ч. 1 ст. 11 Закону України «Про психіатричну допомогу»).

Психіатричний огляд проводиться лікарем-психіатром на прохання або за усвідомленою згодою особи; щодо особи віком до 14 років (малолітньої особи) - на прохання або за згодою її батьків чи іншого законного представника;щодо особи, визнаної у встановленому законом порядку недієздатною, - на прохання або за згодою її опікуна. У разі незгоди одного із батьків чи відсутності батьків або іншого законного представника психіатричний огляд неповнолітнього здійснюється за рішенням (згодою) органів опіки та піклування, яке може бути оскаржено до суду (ч. 1 ст. 11 Закону України «Про психіатричну допомогу»).

Психіатричний огляд особи може бути проведено без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника у випадках, коли одержані відомості дають достатні підстави для обґрунтованого припущення про наявність у особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність, або завдасть значної шкоди своєму здоров'ю у зв'язку з погіршенням психічного стану у разі ненадання їй психіатричної допомоги (ч. 1 ст. 11 Закону України «Про психіатричну допомогу»).

Постановою Кабінету Міністрів України № 866 від 24 вересня 2008 року «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов'язаної із захистом прав дитини» затверджено Порядок провадження органами опіки та піклування діяльності, пов'язаної із захистом прав дитини, та Типове Положення про комісію з питань захисту прав дитини.

Зазначений Порядок провадження органами опіки та піклування діяльності, пов'язаної із захистом прав дитини визначає механізм провадження органами опіки та піклування діяльності, пов'язаної із захистом прав дитини.

Районним, районним у мм. Києві та Севастополі державним адміністраціям утворити у двомісячний строк комісії з питань захисту прав дитини та затвердити положення про них. Рекомендувати виконавчим органам міських, районних у містах рад утворити комісії з питань захисту прав дитини (п. 3 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов'язаної із захистом прав дитини).

Комісія з питань захисту прав дитини (далі - комісія) є консультативно-дорадчим органом, що утворюється головою районної, районної у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчого органу міської, районної у місті ради (п. 1 Типового Положення про комісію з питань захисту прав дитини).

Основним завданням комісії є сприяння забезпеченню реалізації прав дитини на життя, охорону здоров'я, освіту, соціальний захист, сімейне виховання та всебічний розвиток (п. 3 Типового Положення про комісію з питань захисту прав дитини).

Комісія відповідно до покладених на неї завдань розглядає питання, у тому числі спірні, які потребують колегіального вирішення, зокрема: інші питання, пов'язані із захистом прав дітей (п. 4 Типового Положення про комісію з питань захисту прав дитини).

Основною організаційною формою діяльності комісії є її засідання, які проводяться у разі потреби, але не рідше ніж один раз на місяць(п. 8 Типового Положення про комісію з питань захисту прав дитини).

Комісія у межах своєї компетенції приймає рішення, організовує їх виконання (п. 9 Типового Положення про комісію з питань захисту прав дитини).

Рішення комісії приймається відкритим голосуванням простою більшістю голосів членів комісії, присутніх на засіданні. У разі рівного розподілу голосів вирішальним є голос голови комісії (п. 10 Типового Положення про комісію з питань захисту прав дитини).

19 травня 2016 року Дніпровською районною в м. Києві державною адміністрацією розпорядженням № 270 затверджено склад комісії з питань захисту прав дитини Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації (а.с.53, 55, том 2).

11 липня 2016 року Дніпровською районною в м. Києві державною адміністрацією розпорядженням № 373 затверджено Положення про комісію з питань захисту прав дитини Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації (а.с.54, 56-57, том 2)

Згідно витягу з протоколу № 12 засідання комісії з питань захисту прав дитини Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації від 11 липня 2016 року рекомендовано пройти обстеження малолітнього ОСОБА_6 у лікаря-психіатра у вересні 2016 року (а.с.41, том 2).

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За встановлених обставин рішення комісії прийнято відповідно до вимог закону, в межах повноважень суб"єкта оскарження і права та свободи позивача та малолітньої дитини не було порушено.

Тому у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до начальника Служби у справах дітей Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації Поліщука Олександра Володимировича, працівника Служби у справах дітей Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації Ісаєвої Ірини Миколаївни, органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації за участю третьої особи ОСОБА_4 про визнання рішення незаконним та скасування, зобов'язання вчинити певні дії слід відмовити.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір стягненню не підлягає.

Керуючись ст. 19 Конституції України, ст.ст. 141, 150 Сімейного кодексу України, Законом України "Про охорону дитинства", Законом України «Про психіатричну допомогу», постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2015 року № 866 «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов'язаної із захистом прав дитини», ст. ст.ст. 12, 13, 81, 89, 133, 141, 247, 259, 263, 264-265, 273 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до начальника Служби у справах дітей Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації Поліщука Олександра Володимировича, працівника Служби у справах дітей Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації Ісаєвої Ірини Миколаївни, органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації за участю третьої особи ОСОБА_4 про визнання рішення незаконним та скасування, зобов'язання вчинити певні дії відмовити.

Повний текст рішення виготовлено 01 червня 2018 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

До утворення апеляційних судів в апеляційних округах, апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду м. Києва протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення через Дніпровський районний суд м. Києва.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Н.Є. Арапіна