АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 214/2044/13-ц 22-ц/774/86/К/18
ПОСТАНОВА

Іменем України

10 травня 2018 року м. Кривий Ріг

Справа № 214/2044/13-ц

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Бондар Я.М.,

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.

секретар судового засідання - Євтодій К.С.

сторони: позивач - ОСОБА_1,

відповідач - ОСОБА_2,

третя особа - Комунальне житлове підприємство «Житлово-експлуатаційна організація № 35»,

розглянув у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 02 червня 2017 року, ухваленого суддею Ковтун Н.В. у місті Кривому Розі,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2013 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

В обґрунтування позову зазначила, що вона є власником нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1.

13 жовтня 2012 року вказане приміщення було затоплено з вини відповідача, який демонтував радіатори у своїй квартирі за адресою: АДРЕСА_2 та станом на 13 жовтня 2012 року при запуску системи централізованого опалення радіатори не встановив. При обстеженні приміщення виявлено, що водою зіпсовано покриття стелі, шпалери на стінах, меблі втратили товарний вигляд та пошкоджено інше майно.

За таких обставин, позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь заподіяну у зв'язку з затопленням матеріальну шкоду в розмірі 20 463,84 грн. та моральну шкоду в розмірі 50 000,00 грн., а також судові витрати.

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 02 червня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 20 463 грн. 84 коп. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 2000,00 грн. моральної шкоди. Стягнуто зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на залучення експерта 1750,00 грн., надання юридичної допомоги 1000,00 грн., судовий збір 225,40 грн.В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Вважає, що висновки суду про його вину є передчасними, оскільки порив труби в його кватирі стався до радіатора, а тому відповідальність за завдані позивачу збитки повинне нести ТОВ «Житлосервіс-КР», який є балансоутримувачем будинку АДРЕСА_2 в Кривому Розі й яке, в порушення ст.ст. 35, 37 ЦПК України, судом не залучалося до участі у розгляді справи. При цьому, зазначив про неналежність доказу - акту від 15.10.2012 року, який складено без обстеження місця пориву та його участі.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Указом Президента України №452/2017 від 29 грудня 2017 року «Про ліквідацію апеляційних та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» ліквідовано Апеляційний суд Дніпропетровської області та утворено Дніпровський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську область, з місцезнаходженням у містах Дніпрі та Кривому Розі.

За ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Пунктом 8 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України (в редакції, яка діє з 15.12.2017) передбачено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Таким чином, Апеляційний суд Дніпропетровської області продовжує здійснювати свої повноваження до початку роботи Дніпровського апеляційного суду в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську область, з місцезнаходженням у містах Дніпрі та Кривому Розі.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником нежитлового приміщення № АДРЕСА_1 (а.с. 5 т. 1).

Квартира № 33 у тому ж будинку належить відповідачу ОСОБА_2, що розташована поверхом вище.

Згідно акта від 15.10.2012 року, 13 жовтня 2012 року під час запуска системи опалювання зі слів представника магазину "Екмі-Меблі" відбулося затоплення магазину «Екмі-Меблі», розташованого на першому поверсі будинку АДРЕСА_2, вищерозташованою квартирою АДРЕСА_2; мешканець АДРЕСА_3 проводив заміну стояків і радіаторів центрального опалення і станом на 13.10.2012 року не встановив радіатор (а.с.7 т.1).

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції керувався ст.ст. 1166, 1167 ЦК України та виходив з обов'язку відповідача відшкодувати спричинену з його вини матеріальну та моральну шкоду.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Між сторонами виникли правовідносини стосовно відшкодування позивачу шкоди завданої в результаті затоплення.

Відповідно до статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна (частина перша та друга статті 23 ЦК України).

Згідно з частинами першою та другою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов'язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу саме на відповідача покладено обов'язок доведення відсутності вини в завданні шкоди.

Судом встановлено та матеріалами справи доведено, що затоплення нежитлового приміщення розташованого на першому поверсі у АДРЕСА_2, що належить на праві власності позивачу ОСОБА_4 та використовується для здійснення підприємницької діяльності, як магазин відбулось, через відсутність радіаторів системи центрального опалення у АДРЕСА_2, що розташована поверхом вище, які на час запуску системи опалення 13 жовтня 2012 року улаштовані не були. ( а.с.7 том 1).

Залиття нежитлового приміщення позивача з вини власника кватири АДРЕСА_2 також підтверджується висновком судової будівельно-технічної експертизою №217 від 12.11.2013 року, з фототаблиці якої видно, що відсутня батарея ( радіатор опалення) на системі центрального опалення. ( а.с.117 том 1).

Отже, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що матеріалами справи доведений факт залиття приміщення позивача через проведення ремонтних робіт в системі опалення, а саме заміна радіаторів, в квартирі, що розташована поверхом вище та належить відповідачу на праві власності.

Доводи апеляційної скарги відповідача, стосовно того, що порив у системі опалення стався до радіаторів опалення, тому відповідальність за завданні збитки повинне нести ТОВ «Житлосервіс-КР», який є балансоутримувачем АДРЕСА_1 не ґрунтується на законі.

Стаття 322 ЦК України передбачає, що власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідальність за справність системи опалення, що розташована у квартирі відповідача, несе власник, а не балансоутримувач.

Аналіз ст. ст. 151, 177, 179 ЖК УРСР, ст. 322 ЦК України свідчить про те, що власник зобов'язаний утримувати жилі приміщення, підтримувати санітарно-технічне та інше обладнання у належному стані, дотримуватись Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 1992 року № 572.

Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи № 217 від 12.11.2013 року, розмір матеріальної шкоди, спричиненої затопленням, яке сталося 13.10.2012 року, нежитловому приміщенню АДРЕСА_1, складає суму 5749 грн (т. 1, а.с. 116 - 123).

Згідно висновку судово-товарознавчої експертизи № СЕ-4/95, складеного 13 серпня 2014 року експертом Криворізького представництва Дніпропетровської торгово-промислової палати ОСОБА_5, загальна ринкова вартість вказаних в матеріалах справи № 214/2044/13-ц і представлених на експертизу об'єктів дослідження, з урахуванням втрати товарних якостей у зв'язку з пошкодженням від затоплення, складає на момент затоплення 36 892, 43 грн. на момент проведення експертизи 50 701, 36 грн; матеріальний збиток, заподіяний власникові вказаного в матеріалах справи № 214/2044/13-ц і представленого на дослідження майна, пошкодженого в результаті затоплення, складає на момент затоплення 7313, 79 грн, на момент проведення експертизи - 11 041, 84 грн; ліжко "ТРАФАЛЬГАР" розміром 1800 мм х 2000 мм, ліжко "ПОЛИ 3" розміром 1800 мм х 2000 мм, експерту до огляду не пред"явлені; ліжка відремонтовані, загальна вартість ремонту (1582 грн + 2091 грн = 3673 грн); сума матеріального збитку, заподіяного позивачці ОСОБА_1 в результаті затоплення ліжка "ТРАФАЛЬГАР" і "ПОЛИ 3", на момент проведення експертизи складає суму, рівну вартості ремонту - 3673 грн; загальна сума матеріального збитку, заподіяного власникові вказаного в матеріалах справи № 214/2044/13-ц майна, представленого і не представленого на експертизу складає на момент затоплення 10 986, 79 грн, на момент проведення експертизи - 14 714, 84 грн; докладний опис майна і пошкоджень наведений в дослідницькій частині висновку експерта № СЕ-4/95 від 13.08.2014 року (т. 1, а.с. 180 - 195).

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Матеріалами справи доведений факт затоплення, встановлено причину затоплення відсутність радіаторів системи опалення у квартирі 33, а також розмір заподіяних збитків, належними та допустимими доказами.

Встановивши, що позивач довів завдану йому шкоду, протиправність дій відповідача, причинний зв`язок між ними, що призвело до залиття нежитлового приміщення позивача, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що завдані позивачу збитки підлягають відшкодуванню.

Розмір моральної (немайнової) шкоди суд першої інстанції обґрунтовано визначив з урахуванням дійсних обставин справи та правильно виходив із того, що в результаті винних дій відповідача, позивачу завдано моральної шкоди, оскільки у зв`язку із залиттям нежитлового приміщення вона перенесла моральні переживання та незручності, затоплено меблі, матраци, що були предметом продажу, порушено звичайний ритм життя, через затоплення та пошкодження меблів магазин тривалий час не працював, що спричинило неподобства, незручності та вимусило позивача прикладати додаткових зусиль для налагодження роботи.

Доводи відповідача про те, що акт про залиття складено неналежним чином, висновків суду не спростовують, на законність судового рішення не впливають та зводяться до переоцінки доказів. При цьому відповідач не спростував факт залиття приміщення позивача, та відсутність своєї вини, як власника квартири, в якій стався порив в системі опалення.

Відповідачем не надано жодного доказу, який би спростовував наявність його вини у залитті приміщення позивача.

З огляду на вищевикладене доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду обґрунтоване і підтверджується матеріалами справи, тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 02 червня 2017 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст судового рішення складений 11 травня 2018 року.

Головуючий:

Судді: