Провадження № 2-о/522/139/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2018 року Приморський районний суд міста Одеси у складі :

головуючого судді Загороднюка В.І.

при секретарі Смоковій А.В.

розглянувши у судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення,

ВСТАНОВИВ:

Заявник, ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, в якій просила суд встановити факт що ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1), проживала однією сім'єю із спадкодавцем ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 року на протязі більше 5 років до часу відкриття спадщини, тобто з ІНФОРМАЦІЯ_5 року по ІНФОРМАЦІЯ_4 року включно, за адресою: АДРЕСА_2

У судове засіданні заявниця не з'явилась, представник заявниці заяву підтримав, просив задовольнити у повному обсязі.

Заінтересована особа в судове засідання не з'явилась, представник заінтересованої особи заяву підтримав, просив задовольнити у повному обсязі.

Суд, вивчивши матеріали справи, вважає заяву обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, була близькою подругою ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 та її сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Усе життя ОСОБА_1 допомагала ОСОБА_4 та ОСОБА_3 по господарству, купувала продукти харчування, ліки та усе необхідне, утримувала її, оскільки ОСОБА_4 була пенсіонером і тяжко хворіла, а її син був прикутий до ліжка через інвалідність 1 групи, що підтверджується його пенсійним посвідченням.

Близькі стосунки між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 підтверджується тим, що остання заповіла ОСОБА_1 свою частку квартири за заповітом від 25 квітня 2000 року та за заповітом від 09 квітня 2002 року.

З 2010 року коли, здоров'я ОСОБА_4, значно погіршилося, ОСОБА_1 почала жити разом ОСОБА_4 та її сином ОСОБА_3 у їх квартирі, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, щоб постійне піклуватися про них та утримувати їх.

ОСОБА_1 постійно купувала продукти харчування для ОСОБА_4 та ОСОБА_3 у магазині «Сільпо» ТОВ «Фоззі Фуд», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3, та який розташовано за 300 метрів від будинку, де ОСОБА_1 проживала разом із ОСОБА_4 та ОСОБА_3 Вищевказане підтверджується фіскальними чеками із вищевказаного магазину.

ОСОБА_1 оплачувала комунальні послуги за квартиру у якій вона проживала спільно із померлими ОСОБА_3, що підтверджується квитанціями про оплату комунальних послуг.

ОСОБА_1 мала можливість утримувати ОСОБА_4 і ОСОБА_3, оскільки вона тривалий час працювала та отримувала пенсію одночасно. Так, відповідно до трудової книжки ОСОБА_1 вона до 2002 року працювала на Одеській залізниці, а з 2002 по 2017 рік працювала у КП ЖКС «Фонтанський».

У 2013 році ОСОБА_4 померла у віці 85 років, що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії НОМЕР_2, виданого 30 березня 2013 року, актовий запис №3286.

05 квітня 2013 року ОСОБА_4 була похована на Новоміському кладовищі. Усі витрати на поховання понесли ОСОБА_1 та її онук - ОСОБА_2. Даний факт підтверджується договором-замовленням на організацію та проведення поховання №006725 від 05 квітня 2013 року та довідкою на одержання та підпоховання праху №918.

На підставі Заповіту від 09 квітня 2002 року, заявник ОСОБА_1 отримала у спадок половину квартири, у якій проживала померла та яка належала їй на підставі свідоцтва про право власності на житло НОМЕР_3 від 15 червня 1994 року.

З 2013 року, син померлої ОСОБА_5 будучи інвалідом 1 групи та прикутим до ліжка залишився без родичів та осіб, які могли б про нього піклуватися, тому ОСОБА_1 продовжила проживати разом з ним за адресою: АДРЕСА_2 піклуватися про нього та утримувати його.

ІНФОРМАЦІЯ_4 року ОСОБА_3 помер у віці 60 років, що підтверджується свідоцтвом про смерть сери НОМЕР_4, виданого 03 травня 2017 року актовий запис № 4792.

Організацією поховання займалась ОСОБА_1, її онук ОСОБА_2 та його сестра ОСОБА_8. Вищевказане підтверджується договором-замовленням на організацію та проведення поховання №029722 від 04 травня 2017 року, договором замовленням на організацію та проведення поховання від 04 травня 2017 року та довідкою про одержання та під поховання праху №1474.

Всі вищевказані обставини в судовому засіданні підтвердив свідок: ОСОБА_7.

Встановлення факту проживала однією сім'єю більше 5 років із померлим, необхідне ОСОБА_1 для отримання спадщини після смерті ОСОБА_3 на Ѕ частину квартири АДРЕСА_2.

Згідно із ст. 1216 Цивільного кодексу України (що діяла на момент вказаних правових відносин): спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1217 Цивільного кодексу України (що діяла на момент вказаних правових відносин): спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно із ст. 1218 Цивільного кодексу України ( що діяла на момент вказаних правових відносин): до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1258 Цивільного кодексу України (що діяла на момент вказаних правових відносин): за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених ст. 1259 цього Кодексу.

Згідно із ст. 1261 Цивільного кодексу України (що діяла на момент вказаних правових відносин): першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно ст. 1264 Цивільного кодексу України (що діяла на момент вказаних правових відносин): четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Відповідно до пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" N 7 від 30.05.2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження.

У пункті 21 вище вказаної Постанови зазначено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 Сімейного кодексу України про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини, і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також: інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки,

Згідно роз'яснень Верховного Суду України у листі «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 01.01.2012 року, доказами, які свідчать про факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу можуть бути: свідоцтва про народження дітей, довідки з місця проживання, свідчення свідків, листи ділового та особистого характеру тощо). Також це можуть бути: свідоцтво про смерть одного із "подружжя", свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько, виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що "подружжя" вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства.

Конституційним Судом України у рішенні від 03.06.1999 р. за № 5-рп/99 (справа про офіційне тлумачення терміна «член сім'ї») визначено таку обов'язкову ознаку члена сім'ї, як ведення спільного господарства.

Згідно вимог ч. 4 СК України сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Поняття сім'ї, сформульоване в цій статті, не містить такої обов'язкової ознаки сім'ї, як знаходження саме в зареєстрованому шлюбу. Сім'я розглядається як соціальний інститут і водночас як союз конкретних осіб. Сім'я є первинним та основним осередком суспільства. Сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки, що й є ознаками сім'ї.

Конституційне право на особисту свободу дає підстави для висновку про те, що людина має право сама вибирати форму організації свого сімейного життя. Закон не може їй цього диктувати, як і того, з ким людина має проживати однією сім'єю, за винятком лише певних обмежень, які сформульовані у статті 3 Сімейного Кодексу України.

Відповідно до ст. 293 Цивільного процесуального кодексу України: Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до ст. 315 Цивільного процесуального кодексу України : 1. Суд розглядає справи про встановлення факту, що має юридичне значення: родинних відносин між фізичними особами; проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу; та інше. 2. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Враховуючи те, що встановлення факту породить для заявника певні юридичні наслідки (можливість оформлення права на спадщину) та іншого шляху для підтвердження даного факту не існує, на підставі зібраних у справі та досліджених доказів, суд вважає доведеним той факт, що ОСОБА_1 проживала однією сім'єю із спадкодавцем ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 року, з ІНФОРМАЦІЯ_5 року по ІНФОРМАЦІЯ_4 року, тобто більше як п'ять років до часу відкриття спадщини, а тому вважає за необхідне заяву задовольнити.

Керуючись ст.. 15, 16, 1216-1218, 1222, 1258, 1264 ЦК України, ст. ст..2, 4, 5, 10, 11-13, 19, 43, 49, 76-82, ч.1 ст. 223, ч.2 ст. 247, 258-259, 263-264, 265, 268, 293, 315, 319, 354, п. 9 Перехідних положень ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1, заінтересована особа ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення - задовольнити.

Встановити факт, що ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1), проживала однією сім'єю із спадкодавцем ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 року на протязі більше 5 років до часу відкриття спадщини, тобто з ІНФОРМАЦІЯ_5 року по ІНФОРМАЦІЯ_4 року включно, за адресою: АДРЕСА_2

Рішення може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подачі апеляційної скарги до апеляційного суду Одеської області через Приморський районний суд м. Одеси.

Повний текст рішення було викладено 18.05.2018 року

Суддя:

10.05.2018