АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2018 року

м. Харків

Справа № 645/5869/17-ц

Провадження № 22-ц/790/2725/18

Апеляційний суд Харківської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді Кружиліної О.А.

суддів Бровченка І.О., Хорошевського О.М.

за участю секретаря Сементовської О.М.

імена (найменування сторін):

позивач - ОСОБА_1

представник ОСОБА_1; ОСОБА_3

відповідачі - ОСОБА_4, ОСОБА_5, Харківська міська рада

представник відповідача Харківської міської ради - Латрова Наталія Володимирівна

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 21 лютого 2018 року в складі судді Шарка О.П.,

в с т а н о в и в:

20 грудня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, Харківської міської ради, який в подальшому уточнив та в остаточній редакції просив суд виділити в натурі 3/8 частини житлового будинку з надвірними будівлями, а саме: приміщення 2-2, площею 8,9 кв.м, приміщення 2-1, площею 10,4 кв.м., частину приміщення І площею 6,4 кв.м., у житловому будинку «Б-1»; льох літ. «К», частину огорожі №1,2; хвіртку №3, сарай літ. «Н», що розташовані по АДРЕСА_1, припинити право спільної часткової власності ОСОБА_1 на 3/8 частини житлового будинку з надвірними будівлями за зазначеною адресою, у зв'язку з виділенням його частки майна в натурі, та визнати за ним право власності на виділене майно, як на окрему інвентарну одиницю.

Свої позовні вимоги ОСОБА_1 мотивував тим, що на підставі договору дарування від 04 жовтня 2006 року, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Мітякіною С.З., зареєстрованого в реєстрі за № 4957 та зареєстрованого в електронному реєстрі власності на нерухоме майно 23 жовтня 2006 року, йому належить 3/8 частини житлового будинку номер 217 з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходяться в АДРЕСА_1. На земельній ділянці розміром 1339 кв. м. розташований житловий будинок літ «Б-1», шлакоблок, обкладений цеглою, житловою площею 33, 4 кв.м. та надвірні будівлі: дві вбиральні літ. «Ж, М», два сараї літ. «Д, Н», льох літ. «К», душ літ. «Л», огорожа 1-2. Інші частини домоволодіння належать відповідачам: 4/8 частини домоволодіння належить ОСОБА_4 на підставі договору дарування від 10 липня 1987 року, 1/8 частина домоволодіння належить ОСОБА_5 на підставі рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 11 липня 1991 року.

Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 10 вересня 1992 року по цивільній справі № 2-165/192 затверджено мирову угоду про розподіл домоволодіння в натурі, визначено порядок користування земельною ділянкою згідно висновку судово-технічних експертиз від 25 листопада 1991 року та 12 лютого 1992 року.

Відповідно до вказаної угоди визнано право власності за ОСОБА_9 - матір'ю позивача ОСОБА_1, 3/8 частини житлового дому з надвірними будівлями, які розташовані в АДРЕСА_1, виділено їй в користування у житловому будинку «Б-1» приміщення 2-2, площею 8, 9 кв. м., 2-1 площею 10, 4 кв. м., частину приміщення І площею 6. 4 кв. м., а також льох «К». частина огорожі № № 1, 2, хвіртку № 3. Крім вказаних будівель, ОСОБА_9 належав сарай літ. «Н», який рішенням виконавчого комітету від 05 вересня 2006 року № 174/2 було узаконено.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на 4/8 частини та за ОСОБА_5 - на 1/8 частину житлового дому з надвірними будівлями АДРЕСА_1.

Також, ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 10 вересня 1992 року ОСОБА_9 виділено у користування земельну ділянку площею 502 кв.м з боку сусідньої ділянки АДРЕСА_2. Визнано за ОСОБА_4 право власності на 4/8 частини і за ОСОБА_5 - на 1/8 частину житлового дому з надвірними будівлями АДРЕСА_1. Виділено ОСОБА_4 та ОСОБА_5 сумісно в житловому будинку літ. «Б-1» приміщення 2-2 площею 8, 4 кв. м, 1-2 площею 16, 8 кв. м, 1-І площею 10, 1 кв. м, І площею 9 кв. м і II площею 2, 7 кв. м, а також сарай літ. «Д», вбиральню літ. «Ж», частину огорожі №№ 1, 2, виділено в сумісне користування ОСОБА_4 та ОСОБА_5 земельну ділянку площею 837 кв. м з боку сусідньої ділянки АДРЕСА_3.

Ухвала Фрунзенського районного суду м. Харкова від 10 вересня 1992 року була виконана, шляхом проведення необхідних переобладнань та розподілу земельної ділянки згідно судово-технічній експертизи, що затверджено актом про розподіл земельної ділянки та домоволодіння від 08 вересня 1992 року, складеного судовим виконавцем, затвердженого народним суддею Фрунзенського районного суду м. Харкова.

ОСОБА_1 зазначав, що на даний час він бажає використати своє право на безоплатну приватизацію земельної ділянки, для чого йому необхідно виділити свою частину домоволодіння, і зареєструвати своє право власності на виділене майно в єдиному реєстрі прав власності на нерухоме майно. Для цього необхідна згода всіх співвласників, які не бажають добровільно затвердити розподіл домоволодіння у нотаріуса, тому він змушений звернутися до суду.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 21 лютого 2018 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 21 лютого 2018 року і ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції є необґрунтованим, незаконним, судом неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, в суд не доведено обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, висновки, які викладені у рішенні не відповідають обставинам справи, судом порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права.

Зокрема, ОСОБА_1 зазначав, що суд як на підставу відмови у задоволенні вимог позивача наполягав на тому, що у вказаному будинку є самочинні перепланування.

Однак з таким обґрунтуванням рішення суду першої інстанції позивач категорично не погоджується, оскільки перепланування приміщень зі зміщенням двірних отворів в будинку АДРЕСА_1 були здійснені відповідно до ухвали Фрунзенського районного суду м. Харкова про затвердження мирової угоди від 10 вересня 1992 року.

Станом на 20 квітня 2006 року Харківським міським бюро технічної інвентаризації було виготовлено технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1, в якому відсутні будь-які посилання на самочинно побудовані та переплановані приміщення, що в повному обсязі нівелює посилання суду в своєму рішенні, що в складі житлового будинку наявні самочинно побудовані та переплановані приміщення.

Відповідно до Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затвердженої Наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України № 127 від 24 травня 2001 року (далі по тексту - Інструкція) у разі самочинного будівництва на оригіналах інвентаризаційної справи, технічного паспорта і копіях планових та оцінювальних матеріалів, що їх видають власникам, на вільному від записів місці, з лицьового боку проставляють штампи встановленого зразка. Однак, жодного штампу про наявність самочинно побудованих або самочинно перепланованих приміщень технічний паспорт на будинок не містить.

Більше того, відповідно до пункту 3.2. розділу 3 тієї ж Інструкції не належать до самочинного будівництва: при будівництві будинків садибного типу - зведення на земельній ділянці тимчасових будівель (навісів, палаток, кіосків, накриття, літніх душових, теплиць, покритих поліетиленовою плівкою, споруд тощо), які не потребують виконання робіт з улаштуванням фундаментів; перестановка обладнання в межах призначених приміщень; улаштування чи закриття дверних або віконних прорізів; збільшення або зменшення площ за рахунок демонтування чи влаштування перегородок, комор, знесення печей та грубок; перепланування, не пов'язані зі змінами (збільшення чи зменшення) житлової або допоміжної площ.

Таким чином, бюро технічної інвентаризації, проводячи поточну інвентаризацію на дату вчинення правочину, а саме договору дарування спірного будинку, правильно встановила відсутність у вказаному житловому будинку будь-яких самовільних прибудов, реконструкцій, переобладнань чи перепланувань.

Крім того, суд в своєму рішенні посилався на норми статті 365 ЦК України, проте при зверненні у суд з позовом позивач посилається на зовсім іншу норму матеріального права, а саме на статтю 364 ЦК України, яка дає йому можливість на законних підставах на виділ в натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 Харківська міська рада не погоджується з доводами скаржника, рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 21 лютого 2018 року вважає таким, що прийнято згідно з чинним законодавством України.

Зокрема зазначала, що з технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок, який розташований по АДРЕСА_1 у м. Харкові у складі житлового будинку наявні самочинно побудовані та переплановані приміщення,а за таких підстав та відповідно до пункту 2.3 Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об'єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 року № 55, не підлягають поділу об'єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об'єкти нерухомого майна. Питання щодо поділу об'єктів нерухомого майна може розглядатись лише після визнання права власності на них відповідно до закону.

Ураховуючи те, що за змістом статей 316, 317 ЦК України право власності - це право особи володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, але в межах, передбачених законом, здійснення особою самочинного будівництва відповідно до частини 2 статті 376 цього Кодексу не породжує в неї права власності на таке майно, відтак виключає це майно із цивільного обороту.

Отже, самочинно збудоване нерухоме майно не є об'єктом права власності, а тому не може бути предметом поділу (виділу) згідно з нормами статей 364, 367 ЦК України.

Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, відповідно до статті 367 ЦПК України перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив із положень статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 321, 357, 358, 365, 375, 376 ЦК України, статті 23 Закону України « Про планування та забудову територій», Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об'єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 року № 55 та своє рішення мотивував тим, що у складі житлового будинку, який належить позивачу, відповідно до технічного паспорту, виготовленого 20 квітня 2006 року КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» наявні самочинно побудовані та переплановані приміщення, а за таких обставин позовні вимог вважав безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції погодитись не може, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваний прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно частини 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судовим розглядом встановлено, що ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 10 вересня 1992 року по цивільній справі № 2-165/192 затверджено мирову угоду, якою визнано за ОСОБА_9 (матір'ю позивача) право власності на 3/8 частин житлового з надвірними будівлями, розташованого в АДРЕСА_1, та виділено у її користування в житловому будинку літ. «Б-1» приміщення: 2-2 площею 8,9 кв.м, 2-1 площею 10,4 кв.м, частину приміщення 1 площею 6,4 кв.м, а також льох літ. К, частину огородження №№ 1,2, хвіртку № 3, на суму 57 руб.

Виділено у користування ОСОБА_9 земельну ділянку площею 502 кв.м, з боку сусідньої ділянки з окремим виходом на АДРЕСА_2 (конфігурація земельної ділянки у відповідності зі схемою, яка додана до експертного висновку від 25 листопада 1991 року).

Визнано за ОСОБА_4 право власності на 4/8 частини та за ОСОБА_5 на 1/8 частину житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_1, та виділено ОСОБА_4 та ОСОБА_5 сумісно в житловому будинку літ. «Б-1» приміщення 2-2 площею 8, 4 кв. м, 1-2 площею 16, 8 кв. м, 1-І площею 10, 1 кв. м, І площею 9 кв. м і II площею 2, 7 кв. м, а також сарай літ. «Д», вбиральню літ. «Ж», частину огорожі №№ 1, 2 на суму 170 руб.

Виділено у спільне користування ОСОБА_4 та ОСОБА_5 земельну ділянку площею 837 кв.м з боку сусідньої ділянки АДРЕСА_3 (конфігурація земельної ділянки у відповідності до схеми, яка додана до експертного висновку від 25 листопада 1991 року).

ОСОБА_10 та ОСОБА_5 зобов'язувалися провести наступні переобладнання в житловому будинку літ. «Б-1» в приміщеннях 2-2 та 1 влаштувати перегородки, пересунути вліво дверний отвір між приміщеннями 2-2 та 2-1, в тамбурі літ. «б-2» дверний отвір та ганок перенести на праву сторону; з приміщень І площею 6,4 кв.м із частини віконного отвору влаштувати дверний отвір, в приміщенні І площею 6,4 кв.м влаштувати дверний отвір.

Відповідно до акту судового виконавця Фрунзенського райнарсуду м. Харкова про розподіл земельної ділянки та домоволодіння від 08 жовтня 1992 року ухвала Фрунзенського районного суду м. Харкова від 10 вересня 1992 року виконана.

Рішенням виконавчого комітету Фрунзенської районної у м. Харкові ради від 05 вересня 2006 року дозволено ОСОБА_9 зберегти самочинно збудовану на території домоволодіння по АДРЕСА_1 господарчу будівлю - сарай літ. «Н» розміром 3,27 х 5,10 м. Рекомендовано ОСОБА_9 здійснити реєстрацію домоволодіння по АДРЕСА_1 у КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації».

На підставі договору дарування від 04 жовтня 2006 року, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Мітякіною С.З., зареєстрованого в реєстрі за № 4957 та зареєстрованого в електронному реєстрі власності на нерухоме майно 23 жовтня 2006 року, ОСОБА_1 належить 3/8 частини житлового будинку АДРЕСА_1.

Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю ( стаття 356 ЦК України).

Відповідно до частин 1, 2, 3 статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Згідно частини 1 статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ в натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Відповідно до частин 1, 2 статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

Як вбачається з матеріалів справи житловий будинок літ. «Б-1» належить трьом співвласникам - ОСОБА_1, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на праві спільної часткової власності у відповідних до ухвали Фрунзенського районного суду м. Харкова від 10 вересня 1992 року частках, на які виділені конкретні приміщення житлового будинку та надвірні будівлі, а також визначено порядок користування земельною ділянкою, що свідчить про те, що між співвласниками був встановлений порядок володіння та користування об'єктами, які входять до житлового будинку.

Отже, враховуючи, що житловий будинок, який перебував у спільній частковій власності, був поділений в натурі між співвласниками з виділом кожному із співвласників на належну їм частки конкретних будівель, - право спільної часткової власності відповідно до частини 2 статті 367 ЦК України припиняється.

Враховуючи викладене, колегія суддя приходить до висновку про обґрунтованість та задоволення позовних вимог ОСОБА_1, які є доведеними та законними.

Заперечення Харківської міської ради щодо наявності самочинного будівництва у складі житлового будинку колегія суддів визнає неспроможними, оскільки вони не ґрунтуються на наявних у справі доказах, зводиться до хибної оцінки фактичних обставин.

З технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок, виготовлений 20 квітня 2006 року Харківським міським бюро технічної інвентаризації, за реєстровим номером 52458, вбачається, що ОСОБА_1 є власником 3/8 частин житлового будинку АДРЕСА_1.

На титульному аркуші плану земельної ділянки вищезазначеного садибного (індивідуального) житлового будинку міститься штамп, на якому зазначено, що літ. «Н» - є самочинною забудовою, та запис від 20 квітня 2004 року, яким зазначений напис перекреслений, та міститься інший штамп з написом «Разрешено исполнение 05.09.06 прот. № 174/5, нач. БТИ Дегтярев Н.И.», запис здійснено 18 вересня 2006 року, виконавець ОСОБА_12

За таких підстав, колегія суддів приходить до висновку про те, що Харківською міською радою не доведений той факт, що у складі житлового будинку наявні об'єкти самочинного будівництва чи переобладнання в житловому будинку літ. «Б-1», а тому вважає, що підстав для відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 немає.

За результатами розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1, суд апеляційної інстанції відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України скасовує судове рішення повністю і ухвалює нове рішення про задоволення позовних вимог з підстав, передбачених пунктом 3 частини 1 статті 376 ЦПК України.

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України питання щодо розподілу судових витрат між сторонами вирішується пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 21 лютого 2018 року - скасувати і ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Виділити в натурі 3/8 частини житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований а саме: приміщення 2-2, площею 8,9 кв.м, приміщення -21, площею 10,4 кв.м, частину приміщення І площею 6,4 кв.м у житловому будинку літ. «Б-1»; льох літ. «К», частину огорожі № 1,2; хвіртку № 3, сарай літ. «Н», що розташовані за адресою: АДРЕСА_1.

Припинити право спільної часткової власності ОСОБА_1 на 3/8 частини житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1, у зв'язку з виділенням його частки майна в натурі, та визнати за ним право власності на виділене майно, як на окрему інвентарну одиницю.

Стягнути з ОСОБА_4 ОСОБА_5, Харківської міської ради () на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) судові витрати, понесені у зв'язку з розглядом справи у суді першої інстанції, в розмірі 640 грн, по 213 (двісті тринадцять) грн 33 коп. з кожного.

Стягнути з ОСОБА_4 ОСОБА_5, Харківської міської ради () на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) судові витрати, понесені у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, в розмірі 960 грн, по 320 (триста двадцять) грн з кожного.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на постанову суду апеляційної інстанції може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 23 травня 2018 року.

Головуючий О.А. Кружиліна

Судді І.О. Бровченко

О.М. Хорошевський