Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний №316/1988/16 Головуючий у 1 інстанції Капустинський М.В.
Провадження № 22-ц/778/999/18 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2018 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого Онищенка Е.А.

суддів: Крилової О.В.,

Кухаря С.В.,

за участю секретаря судового засідання Бєловій А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 в особі представника - ОСОБА_4 на рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 20 листопада 2017 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3, про стягнення грошових коштів за договором та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про визнання правочину нікчемним, -

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2016 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 в який зазначено, що 27.08.2014р. ОСОБА_3 була видана власноруч написана розписка відповідно до якої ОСОБА_3 зобов'язувалась протягом 2015-2016 р. р. з кінцевим терміном серпень 2016 р. сплатити грошові кошти у сумі 12 000 доларів США, відповідно до умов відмови від частини спадщини, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 яка відкрилась після смерті матері. Свої обов'язки за розпискою ОСОБА_5 виконав у повному обсязі, тобто було написано заяву про відказ за частку в спадщині, яка відкрилась після смерті матері позивача та відповідача. ОСОБА_3 сума за розпискою не сплачена в обумовлений термін. ОСОБА_5 після настання терміну сплати неодноразово звертався до відповідача з вимогою щодо сплати грошових коштів, проте усі вони були проігноровані, у зв'язку із чим звернулись в суд для захисту своїх прав. ОСОБА_3, дій спрямованих на сплату грошових коштів в добровільному порядку не вчиняла.

В березні 2017 року ОСОБА_3 подала до суду зустрічну позовну заяву, якою просила власноруч написану розписку від 27.08.2014р. визнати нікчемною

Рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області від 20 листопада 2017 року позов ОСОБА_5 задоволено.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 грошові кошти в розмірі 315 360 грн., що в еквіваленті дорівнюються 12 000 доларам США.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 судовий збір в сумі 3 166, 80 грн. та витрати на надання правової допомоги в сумі 3 000 грн.

В задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_3 відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_3 в особі представника - ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_5, зустрічний позов задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначала, що ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами склалися договірні відносини, що випливають з зобов'язального права та регламентуються ст.. 509, 527 ЦК України та укладаються відповідно до ст.. 640 ЦК України.

Суд помилково визнав розписку як зобов'язання між сторонами, тому що дана розписка не може розглядатися як договір між сторонами, як передбачено зобов'язанням, тому що в неї не міститься підпису ОСОБА_5. А відмову ОСОБА_5 не можна розглядати як виконання ним взятих на себе зобов'язань. У зобов'язанні на стороні боржника або кредитора можуть бути одна або водночас кілька осіб.

Розписка, яка була написана позивачем є нікчемним правочином, який не породжує передбачених законом правових наслідків, так як має недоліки юридичного характеру, оскільки відмова від частки спадщини є одностороннім правочином і не породжує права чи обов'язку у інших осіб, тому зазначене зобов'язання про повернення грошових коштів в сумі 12 000 доларів США за відмову не відповідає вимогам закону та має бути визнання судом як нікчемний правочин.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення або зміни судового рішення є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу свої вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_7, яка доводиться матерію ОСОБА_5 та ОСОБА_3

Після смерті ОСОБА_7 відкрилась спадщина по ? частині, на житловий будинок та земельну ділянку, які розташовані за адресою АДРЕСА_1 відповідно до заповіту від 08.10.2008р.

27.08.2014р. ОСОБА_3 була написана власноруч написана розписка відповідно до якої відповідач зобов'язувався протягом 2015-2016рр. с кінцевим терміном серпень 2016р. сплатити грошові кошти у сумі 12000 доларів США, відповідно до умов відмови від частини спадщини, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 яка відкрилась після смерті матері ОСОБА_7. Свої обов'язки за розпискою ОСОБА_5 виконано у повному обсязі, що підтверджується заявою від 27.08.2014р. спадкової справи №02-14т.

Розписка від 27.08.2017р. була написана ОСОБА_3 власноручно в присутності свідків за розпискою ОСОБА_9 та ОСОБА_10

Згідно вимог частини 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частиною 1 статті 628 ЦК України визначено, що зміст договору становить умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Для визнання такого договору дійсним обов'язковою умовою, як і для будь якого іншого договору, є відповідність його змісту Цивільного кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства (частина 3 статті 209, частина 1 статті 203 ЦК України).

Відповідно до частини 1 статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Розписка від 27.08.2017рбула написана ОСОБА_3, за своєю формою не є будь-яким договором.

Написання розписки допускається при укладені договору позики, однак вказана розписка не є таким договором.

Відповідно до наданої розписки ніхто грошові кошти не отримував, тому обов'язку щодо їх повернення не виникає.

Вказана розписка не містить суттєвих умов інших договорів.

Відмова від спадщини передбачена ст..ст. 1273, 1274, 1275 ЦК України і відповідно до ч.5 ст. 1275 ЦК України може бути визнана судом недійсною з підстав, встановлених ст..ст. 225, 229-231 і 233 цього Кодексу.

Таким чином, позивачем невірно обрано спосіб захисту.

В апеляційному суді, представник ОСОБА_5 - ОСОБА_11 зазначив, що вказана розписка є укладенням договору купівлі-продажу частини спадкового майна.

За своєю суттю договір купівлі-продажу передбачає для однієї сторони право отримання предмета купівлі-продажу у власність та зобов'язання сплатити його покупну ціну, а для другої сторони право на отримання ціни та обов'язок передати предмет договору наступному власнику.

Крім того, згідно частини 1 статті 657 Цивільного кодексу України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Згідно правової позиції Верховного Суду України викладеної в постанові від 19 червня 2013 року по справі № 6-49 цс13 у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Відповідно до статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Статтею 220 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. При цьому, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

З наявної в матеріалах справи розписки від 27.08.2014 року вбачається, що вказана розписка за своєю формою не є будь-яким договором.

Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно частини 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Судова колегія вважає, що суд помилково застосував положення ст. 527 ЦК України, та дійшов передчасного висновку про те, що ОСОБА_5 здійснив свої зобов'язання та відмовився від спадщини на користь ОСОБА_3, а ОСОБА_3 не здійснила свої зобов'язання.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає частковому задоволенню, рішення суду скасуванню, з прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні первісних та зустрічних позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382-384, 390 ЦПК України, судова колегія,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в особі представника - ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 20 листопада 2017 року у цій справі скасувати та прийняти постанову наступного змісту.

У задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_3, про стягнення грошових коштів за договором та зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про визнання правочину нікчемним - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 06 червня 2018 року.

Головуючий:

Судді: