Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 320/1162/15-ц Головуючий у 1-й інстанції: Редько О.В.
Провадження № 22-ц/778/144/18 Суддя-доповідач Поляков О.З.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2018 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого Полякова О.З.

Суддів Крилової О.В.

Бєлки В.Ю.

при секретарі Бабенко Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 26 травня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, про встановлення земельного сервітуту, -

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2015 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, про встановлення земельного сервітуту.

В обґрунтування позову зазначала, що 03.12.2014 року вона уклала з ОСОБА_7 договір купівлі-продажу частки житлового будинку, на підставі якого набула право власності на частину житлового будинку, розташованого за адресою АДРЕСА_1, а саме: приміщення 1-4 площею 7,1 кв. м.; приміщення 1-5 площею 24,7 кв. м.; приміщення 1-6 площею 18,5 кв. м.; частини приміщення 1-13 площею 7,6 кв. м.; приміщення 1-14 площею 26,2 кв. м.; загальна площа яких складає 84,1 кв. м.; надвірних прибудов; частина підвалу Г-2 площею 26,5 кв. м., ґанок та козирок до Г-1, вольєр Б-1, навіс -В, частина огорожі № 1, частина воріт, частина замощення І.

Того ж дня, 03.12.2014 року між нею та ОСОБА_7 був укладений договір купівлі-продажу частки земельної ділянки, на підставі якого вона набула право власності на частину земельної ділянки розташованої за адресою АДРЕСА_1, а саме: земельна ділянка s-3, площею 212 кв. м., земельна ділянка s-4, площею 76,4 кв. м., відповідно до схеми експертизи № 1550 від 22.09.2011 року, без зміни цільового призначення, крім того, у спільній власності знаходиться земельна ділянка s-1, площею 92 кв. м., земельна ділянка s-2, площею 25 кв. м.

На початку грудня 2014 року вона та її родина вселилися в вищезазначений будинок В кінці грудня 2014 року співвласниця житлового будинку ОСОБА_4, почала вимагати від неї виселитися з будинку, і при цьому обіцяла встановити паркан на своїй земельній ділянці, який повністю перекриє вхід та вихід до будинку.

25 січня 2015 року ОСОБА_4 разом зі своєю донькою почали встановлювати паркан.

Зазначила, що її син є інвалідом, тому не може самостійно ходити, переміщується за допомогою інвалідного візка. Встановлення паркану, позбавить її можливості користуватись будинком взагалі, оскільки іншого проходу до будинку ніж по земельній ділянці відповідача не має.

Для проходу до належної їй земельної ділянки, на якій розташована її частина будинку необхідно встановити земельний сервітут на частину земельної ділянки S - 6 (на схемі експертизи № 1550 від 22.09.2011 року замальовано зеленим кольором), яка знаходиться у власності ОСОБА_4 При цьому для проходу до частини будинку, а також для проїзду інвалідного візка, необхідно встановити земельний сервітут на земельну ділянку площею приблизно 10 кв. м..

На адресу ОСОБА_4 було направлено копію листа з пропозицією укласти договір земельного сервітуту, проте до теперішнього часу вона так і не отримала відповіді.

Враховуючи вищевикладене просила суд встановити земельний сервітут на частину земельної ділянки, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 (що позначена на схемі експертизи № 1550 від 22.09.2011 року - S-6, та замальована зеленим кольором), що належить ОСОБА_4, щодо права проходу та проїзду ОСОБА_3 та членам її сім'ї до житлового будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_1

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду запорізької області від 26 травня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права .

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу свої вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з необґрунтованості та недоведеності таких вимог.

Проте, колегія не погоджується з таким висновком суду.

Як вбачається з матеріалів справи, 03.12.2014 року ОСОБА_7 уклав з ОСОБА_3 договір купівлі - продажу частки житлового будинку, за яким ОСОБА_3 стала власником частини житлового будинку, розташованого за адресою АДРЕСА_1, а саме: приміщення 1-4 площею 7,1 кв. м.; приміщення 1-5 площею 24,7 кв. м.; приміщення 1-6 площею 18,5 кв. м.; частини приміщення 1-13 площею 7,6 кв. м.; приміщення 1-14 площею 26,2 кв. м.; загальна площа яких складає 84,1 кв. м.; надвірних прибудов; частина підвалу Г-2 площею 26,5 кв. м., ґанок та козирок до Г-1, вольєр Б-1, навіс -В, частина огорожі № 1, частина воріт, частина замощення І. (а.с. 29-30, т.1)

03.12.2014 року ОСОБА_7 уклав з ОСОБА_3 договір купівлі - продажу частки земельної ділянки, за яким у власність ОСОБА_3 перейшла частини земельної ділянки розташованої за адресою АДРЕСА_1, а саме: земельна ділянка s-3, площею 212 кв. м., земельна ділянка s-4, площею 76,4 кв. м., відповідно до схеми експертизи № 1550 від 22.09.2011 року, без зміни цільового призначення. (а.с. 32-33).

Власником іншої частини домоволодіння та частини земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 є відповідач у справі ОСОБА_4

У спільній власності сторін знаходиться земельна ділянка s-1, площею 92 кв. м., земельна ділянка s-2, площею 25 кв. м.

Відповідно до ч.1 ст.401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб які не можуть бути задоволені іншим способом.

Частина 1 ст. 402 ЦК України передбачає можливість встановлення сервітуту договором, законом, заповітом або рішенням суду.

Згідно ч.1 ст. 403 ЦК України, сервітут визначає обсяг прав щодо користування особою чужим майном.

Частина 1 ст. 404 ЦК України, встановлює способи встановлення, в тому числі, можливостей земельного сервітуту, серед яких: право проходу, проїзду через чужу земельну ділянку, прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв'язку і трубопроводів, забезпечення водопостачання, меліорації тощо. Крім того, за приписами ч.2 ст. 404 ЦК України, особа має право вимагати встановлення земельного сервітуту не лише від власника іншої земельної ділянки, а й від володільця.

Відповідно до вимог ст. 98 Земельного Кодексу України, право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками). Земельні сервітути можуть бути постійними і строковими. Встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею. Згідно ч. 4 цієї ж статті Земельного Кодексу України, земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений.

Статтею 99 Земельного Кодексу України визначено наступні види земельних сервітутів: а) право проходу та проїзду на велосипеді; б) право проїзду на транспортному засобі по наявному шляху; в) право на розміщення тимчасових споруд (малих архітектурних форм); г) право прокладати на свою земельну ділянку водопровід із чужої природної водойми або через чужу земельну ділянку; ґ) право відводу води зі своєї земельної ділянки на сусідню або через сусідню земельну ділянку; д) право забору води з природної водойми, розташованої на сусідній земельній ділянці, та право проходу до природної водойми; е) право поїти свою худобу із природної водойми, розташованої на сусідній земельній ділянці, та право прогону худоби до природної водойми; є) право прогону худоби по наявному шляху; ж) право встановлення будівельних риштувань та складування будівельних матеріалів з метою ремонту будівель та споруд; з) інші земельні сервітути.

Згідно ч.ч.1,2 ст.100 Земельного Кодексу України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій конкретно визначеній особі (особистий сервітут). Земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володільцем) земельної ділянки.

Згідно ст. 101 ЗК України, власник, землекористувач земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, має право вимагати від осіб, в інтересах яких встановлено земельний сервітут, плату за його встановлення, якщо інше не передбачено законом. Власник земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, має право на відшкодування збитків, завданих встановленням земельного сервітуту.

Відповідно до ч. 3 вказаної норми Кодексу, власники та землекористувачі земельних ділянок зобов'язані співпрацювати при вчиненні дій, спрямованих на забезпечення прав на землю кожного з них та використання цих ділянок із запровадженням і додержанням прогресивних технологій вирощування сільськогосподарських культур та охорони земель (обмін земельних ділянок, раціональна організація територій, дотримання сівозмін, встановлення, зберігання межових знаків тощо).

За змістом ст. 103 Земельного Кодексу України, власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов'язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив).

Згідно п. 22-2 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" від 16.04.2004 року №7 види земельних сервітутів, які можуть бути встановлені рішенням суду, визначені статтею 99 ЗК України і цей перелік не є вичерпним. Встановлюючи земельний сервітут на певний строк чи без зазначення строку (постійний), суд має враховувати, що метою сервітуту є задоволення потреб власника або землекористувача земельної ділянки для ефективного її використання; умовою встановлення є неможливість задовольнити такі потреби в інший спосіб, і в рішенні суд має чітко визначити обсяг прав особи, що звертається відносно обмеженого користування чужим майном.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції вказував, що ОСОБА_8 має в своєму розпорядженні земельну ділянку S-1, яка забезпечує їй доступ до гаражу та до входу у належну їй частину житлового будинку.

Проте, згідно пояснень судового експерта Лещенко К.І., який готував експертний висновок від 22.09.11.2011 року №1550 щодо розподілу земельної ділянки розташованої за адресою: АДРЕСА_1, під час складення висновку експертизи ним помилково не було нанесено на варіант порядку користування земельною ділянкою, яму-спуск до гаражу, наявність якої і робить неможливим прохід ОСОБА_3 та членів її сім'ї до належної ОСОБА_3 частини домоволодіння.

Відсутність проходу до належної ОСОБА_3 частини житлового будинку була також підтверджена показами свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_7, допитаних під час розгляду справи судом першої інстанції.

Також, поза увагою суду залишилась та обставина, що син позивача - ОСОБА_6 є інвалідом першої групи, пересувається виключно на інвалідному візку, тому встановлення земельного сервітуту є життєво необхідною мірою для його вільного та безперешкодного доступу до будинку.

Окрім цього, необхідність встановлення земельного сервітуту була також встановлена висновком судової земельно-технічної експертизи, яка була призначена та проведена під час апеляційного розгляду справи, за клопотанням ОСОБА_3

Так, згідно висновку судової земельно-технічної експертизи № 3-07-2018 від 07.03.2018 року ( а. с.206-211, т.2) для проходу ОСОБА_3 та членів її сім'ї, а також проїзду інвалідного візка до належної їй частини житлового будинку з урахуванням встановленого порядку користування земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 їм необхідно забезпечити доступ, що можливо шляхом встановлення земельного сервітуту на право проходу та проїзду через земельну ділянку, яка знаходиться в приватному користуванні ОСОБА_4

Для проходу ОСОБА_3 та членів її сім'ї, а також проїзду інвалідного візка із земельної ділянки що знаходиться у спільній власності ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (що позначена на схемі експертизи №1550 від 22.09.2011 року - S - 1, та замальована червоним кольором), до земельної ділянки перед входом у житловий будинок, що належить ОСОБА_3 (земельна ділянка позначена на схемі експертизи №1550 від 22.09.2011 року - S - 3, та замальована жовтим кольором) можливі варіанти встановлення земельного сервітуту.

Так, за варіантом №1 для проходу ОСОБА_3 та членів її сім'ї, а також для проїзду інвалідного візка до належної їй частини житлового будинку необхідно забезпечити доступ до частини земельної ділянки, яка знаходиться в приватному користуванні ОСОБА_4 та позначена на схемі експертизи №1550 від 22.09.2011 року -S - 6 в розмірі 9,8 м2.

Відповідно до ІІ варіанту для проходу ОСОБА_3 та членів її сім'ї, а також для проїзду інвалідного візка до належної їй частини житлового будинку необхідно забезпечити доступ до частини земельної ділянки, яка знаходиться в приватному користуванні ОСОБА_4 та позначена на схемі експертизи №1550 від 22.09.2011 року -S - 6 в розмірі 8,3 м2.. За вказаним варіантом є припущення ,що частина земельних насаджень між спуском в гараж та вимощенням буде видалена.

Позивач наполягає на встановлені сервітуту за 1 варіантом експертизи, так як 2 варіант передбачає втручання у водопровід, що може порушувати інтереси власників житлового будинку.

Відповідач ОСОБА_4 заперечує проти встановлення сервітуту за 1 варіантом, так як докази можливого втручання у водопровід внаслідок вирішення спору за другим варіантом експертизи відсутні, окрім цього зазначає ,що частина водопроводу про який йде мова належить саме їй, і вона не заперечує самостійно видалити посаджені нею земельні насадження .

Таким чином, оскільки відсутні інші можливості для ОСОБА_3 та членів її сім'ї потрапити до належної їм частини будинку, тобто його використання неможливо без обтяження сервітутом земельної ділянки ОСОБА_4, судова колегія вважає, що для задоволення потреб позивача та членів її сім'ї ефективного використання частини житлового будинку слід встановити сервітут відповідно до « 2 » варіанту судової земельно-технічної експертизи від 07.03.2018 року № 3-07-2018, який є найменш обтяжливим для ОСОБА_4 як власника земельної ділянки позначеної на схемі експертизи №1550 від 22.09.2011 року - S - 6.

Оскільки відповідач своїх пропозицій щодо умов встановлення сервітуту, зокрема, щодо розмірів плати за сервітут, не подавала, земельний сервітут слід встановити безоплатний.

З огляду наведеного, вбачається, що ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову суд першої інстанції дійшов хибного висновку про те, що ОСОБА_3 не довела належними та допустимими доказами факт неможливості повноцінно та ефективно використовувати належну їй на праві власності частину житлового будинку, без обмеження земельної ділянки відповідача сервітутом.

За наслідками розгляду апеляційної скарги вбачається, що суд першої інстанції неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, ухвалив рішення, яке не відповідає нормам матеріального і процесуального права, а тому наявні підстави для часткового задоволення апеляційної скарги та прийняття нової постанови про задоволення позову.

В силу вимог ч.1,13ст.141 ЦПК України в разі задоволення апеляційної скарги особа, яка подала апеляційну скаргу, має право на компенсацію за рахунок відповідачів судових витрат пов'язаних з розглядом справи, а саме документально підтверджених витрат понесених зі сплати судового збору.

Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача на користь позивачки витрат у розмірі 11500 грн. за проведення по справі судової експертизи судова колегія вважає, що у стягненні вказаної суми слід відмовити.

Згідно до ч.1 ст. 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За частиною другою цієї статті : Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами;2) висновками експертів;3) показаннями свідків. При зверненні до суду, з урахуванням предмету позовних вимог, ОСОБА_11 не надала суду письмових доказів яки б переконливо свідчили про обґрунтованість позовних вимог

Згідно до п.2,3 ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

Доказі яки б свідчили про перешкоджання або затягування вирішення спору з боку відповідача відсутні і часткове задоволення позову в будь - якому випадку призведе до певного обмеження її прав, як власника земельної ділянки.

Керуючись ст. ст. 376,381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 26 травня 2017 року у цій справі - скасувати, прийняти нову постанову за якою:

«Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, про встановлення земельного сервітуту - задовольнити частково.

Встановити безстроковий безоплатний земельний сервітут для проходу ОСОБА_3 та членів її сім'ї, а також проїзду інвалідного візка із земельної ділянки що знаходиться у спільній власності ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до земельної ділянки перед входом у житловий будинок, що належить ОСОБА_3 на частину земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 яка знаходиться в приватному користуванні ОСОБА_4, що позначена на схемі експертизи № 1550 від 22.09.2011 року - S-6 в розмірі 8,3 м2. , відповідно до « 2 » варіанту судової земельно-технічної експертизи від 07.03.2018 року № 3-07-2018. Покласти на ОСОБА_4 обов'язок по видаленню частини земельних насаджень між спуском в гараж та вимощенням.

В інший частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 понесений судовий збір в розмірі 947 грн. 60 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 29.05.2018 року

Головуючий:

Судді: