АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

29 травня 2018 року

м. Харків

справа №2034/2-363/11

провадження № 22-ц/790/1736/18

апеляційний суд Харківської області в складі колегії:

головуючого - Сащенко І.С.

суддів - Коваленко І.П., Овсяннікової А.І.,

за участю секретаря Бойко А. О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_1

на заочне рішення Харківського районного суду Харківської області від 29 березня 2012 року ( суддя Юдін Є.О.)

по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредекс Фінанс» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження

встановив:

У вересні 2009 року АКІБ «Укрсиббанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсиббанк», звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що 27.06.2007 року між банком та ОСОБА_2 було укладено договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0, згідно з яким позивач надав ОСОБА_2 кредит в сумі 19801, 98 доларів США, під 13% річних строком до 27.06.2014 року. В забезпечення виконання зобов'язання ОСОБА_2 за кредитним договором було надано банку в заставу автомобіль марки «Skoda Oktavia», 2007 року випуску. 16.01.2009 року банку стало відомо про те, що 20.12.2008 року ОСОБА_1 зареєстрував предмет застави в органах ДАЇ на своє ім'я, про що свідчить свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2. Вважаючи, що відбулося відчуження предмета застави банк звернувся до суду.

Сторони в судове засідання не з'явилися.

Заочним рішенням Харківського районного суду Харківської області від 29 березня 2012 року позовні вимоги ПАТ «Укрсиббанк» задоволено. Звернуто стягнення на предмет забезпечувального обтяження за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0 від 27.06.2007 року - автомобіль марки «Skoda Oktavia», 2007 року випуску, д.н. НОМЕР_1. Надано право ПАТ «Укрсиббанк» здійснювати від імені ОСОБА_1 продаж та зняття з обліку в органах ДАЇ забезпечувальне обтяження, а саме автомобіль марки «Skoda Oktavia», 2007 року випуску, д.н. НОМЕР_1. Зобов'язано ОСОБА_1 передати предмет забезпечувального обтяження, автомобіль марки «Skoda Oktavia», 2007 року випуску, д.н. НОМЕР_1 на збереження ПАТ «Укрсиббанк». Зобов'язано за рахунок грошових коштів від реазізації предмета застави задовольнити вимоги ПАТ «Укрсиббанк» за кредитним договором. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 12.12.2017 року в задоволені заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. При цьому посилається на неповне з`ясування судом обставин справи, що мають значення для справи; порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що підстав для задоволення позову немає, оскільки він придбав автомобіль і зареєстрував право власності на нього в період часу, коли не було ніяких обтяжень в реєстрі. Крім того, судові витрати стягнуті за рахунок грошових коштів, виручених від реалізації предмета обтяження, що протирічить вимогам ЦПК України.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 29.05.2018 року замінено позивача по справі з ПАТ «Укрсиббанк» на ТОВ Кредекс Фінанс».

Справа призначалася судом апеляційної інстанції неодноразово, повістки направлені на адресу, вказану ОСОБА_1 повернулися «за закінченням строку зберігання» ( а.с. 181-182, 200 ).

Відповідно до частини першої статті 131 ЦПК України в редакції Закону від 3 жовтня 2017 року, учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв'язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Матеріали справи не містять заяв особи, яка подала апеляційну скаргу, про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження.

За пунктом 1 статті 6 Конвенції кожен при вирішенні питання щодо прав та обов'язків має право на справедливий і відкритий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, визначеним законом.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 10 липня 1984 року у справі «Гінчо проти Португалії» передбачив, що держави - учасниці Ради Європи зобов'язані організовувати свою правову систему таким чином, щоб забезпечити додержання положень пункту 1 статті 6 Конвенції та вимог щодо судового розгляду упродовж розумного строку.

При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов'язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа ОСОБА_3 проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов'язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов'язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Законодавцем у статті 44 ЦПК України закріплено обов'язок особи, яка бере участь у справі добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки.

Враховуючи, що надіслані ОСОБА_1 повістки поверталися на адресу суду з відміткою поштового відділення «за закінченням терміну зберігання» та оскільки направивши в січні 2018 року апеляційну скаргу, ОСОБА_1 тривалий час не цікавився її розглядом, у суду є підстави вважати недобросовісне здійснення ним своїх процесуальних обов'язків.

Вислухавши доповідь судді, вивчивши апеляційну скаргу та матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із частинами 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Судовим розглядом встановлено, що 27.06.2007 року між позивачем та ОСОБА_2 було укладено договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0, згідно з яким банк надав ОСОБА_2 кредит у сумі 19801,98 доларів США, що по курсу НБУ, станом на дату видачі кредиту становило 100000 гривень, під 13 % річних строком до 27.06.2014 року.

В забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором ОСОБА_2 надала банку в заставу автомобіль марки «Skoda Oktavia», 2007 року випуску, д.н. НОМЕР_1, колір чорний, тип ТЗ-легковий комбі, номери агрегатів (шасі) НОМЕР_3, двигун НОМЕР_4. На підставі договору застави обтяження на транспортний засіб було зареєстровано в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна 03.07.2007 року за № 13274214.

ОСОБА_2 зобов'язання за договором кредиту належним чином не виконувала, у зв'язку з чим станом на 16.01.2009 року утворилась заборгованість за кредитним договором у розмірі 13348, 22 доларів США, що станом на 16.01.2009 року по курсу НБУ складає 102781,30 гривень.

20.12.2008 року згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 ОСОБА_1 зареєстрував вказаний автомобіль в органах ДАІ на своє ім'я. Про що банку стало відомо 16.01.2009 року.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що предмет застави перейшов до відповідача з обтяженням. При цьому зазначив, що особа, яка придбала майно за відплатним договором вважається добросовісним набувачем виключно за умови відсутності в державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про обтяження цього майна. В даному випадку запис про обтяження предмета застави внесено позивачем в Державний реєстр обтяжень рухомого майна 03.07.2007 року за № 13274214.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Згідно статей 526, 530 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 572 ЦК України, кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 20 Закону України «Про заставу» Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором, звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договором застави.

Звернення стягнення на предмет застави відповідно до статті 590 ЦК України здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом.

У разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження відповідно до п. 3, ч. 2, ст. 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» в рішенні суду зазначаються: заходи щодо забезпечення збереження предмета забезпечувального обтяження або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні.

Врахувавши вказані обставини та норми права суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Колегія суддів погоджується з такими висновками районного суду. Оскільки, суд першої інстанції, з'ясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, дійшов до обґрунтованого висновку про задоволення позову. Вказані висновки суду відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин що виникли і закон, який їх регулює.

Доводи апеляційної скарги, що судом першої інстанції не було враховано те, що ОСОБА_1 не є стороною у договірних відносинах з позивачем, вказаний автомобіль ОСОБА_1 придбав у ОСОБА_2 на підставі купівлі-продажу № А-1096-п, який був зареєстрований належним чином в органах ДАІ, а також 20.12.2008 року видано свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та те, що ОСОБА_1 вважається добросовісним набувачем згідно зі статтею 388ЦК України, та він, придбавши автомобіль, набув право власності і згідно ст.319 ЦК України мав право володіти, користуватися, розпоряджатися своїм майном на власний розсуд і вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, не заслуговують на увагу з огляду на таке.

Відповідно до статті 27 Закону України «Про заставу» застава зберігає силу, якщо за однією з підстав, зазначених в законі, майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи; застава зберігає силу і у випадках, коли у встановленому законом порядку відбувається уступка заставодержателем забезпеченої заставою вимоги іншій особі або переведення боржником боргу, який виник із забезпеченої заставою вимоги.

Зазначені норми застосовуються з урахуванням положень Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», який визначає правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов'язань, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна.

Відповідно до ч. 3 ст. 9 вказаного Закону, якщо інше не встановлено законом, зареєстроване обтяження зберігає силу для нового власника (покупця) рухомого майна, що є предметом обтяження, за винятком таких випадків: 1) обтяжувач надав згоду на відчуження рухомого майна боржником без збереження обтяження; 2) відчуження належного боржнику на праві власності рухомого майна здійснюється в ході проведення господарської діяльності, предметом якої є систематичні операції з купівлі-продажу або інші способи відчуження цього виду рухомого майна.

За змістом ст. 23 Закону, відповідно до забезпечувального обтяження обтяжувач має право в разі порушення боржником забезпеченого обтяженням зобов'язання або договору, на підставі якого виникло забезпечувальне обтяження, одержати задоволення своєї вимоги за рахунок предмета обтяження в черговості згідно із встановленим пріоритетом.

Відповідно до ст. 12 Закону взаємні права та обов'язки за правочином, на підставі якого виникло обтяження, виникають у відносинах між обтяжувачем і боржником з моменту набрання чинності цим правочином, якщо інше не встановлено законом.

Реєстрація обтяження надає відповідному обтяженню чинності у відносинах із третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. У разі відсутності реєстрації обтяження таке обтяження зберігає чинність у відносинах між боржником і обтяжувачем, проте воно є не чинним у відносинах із третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом.

На підставі реєстрації встановлюється пріоритет обтяження, якщо інші підстави для виникнення пріоритету не визначені цим Законом.

Так, реалізація майна, що є предметом застави, без припинення обтяжень, не припиняє заставу, тому застава зберігає чинність при переході права власності на предмет застави до іншої особи, отже, на неї може бути звернено стягнення з підстав, передбачених ст.ст.25, 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень».

Саме до цього зводяться правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду України від 03.04.2013 року у справі №6-7 цс13.

На час реалізації транспортного засобу існувало обтяження, яке припинено не було, що підтверджується витягом про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна №13274214 від 03.07.2007 року.

Таким чином, обтяження та відповідне право на спірний автомобіль виникло у ПАТ ««Укрсиббанк» з моменту укладення договору застави, договір застави є чинним, відомості про обтяження не виключені з Реєстру обтяжень, позивач є чинним заставодержателем спірного автомобіля, а ОСОБА_1 є особою щодо якої застава зберегла чинність, і позивач має право звернути на стягнення на цей автомобіль та вилучити його.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальної частині оскаржуваного рішення.

Проте, посилання в рішенні на те, що стягнення на користь позивача судового збору та витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу за рахунок грошових коштів, виручених від реалізації предмета обтяження є помилковим.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Керуючись ст.ст. 259, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

постановив:

Апеляційну скаргуОСОБА_1 - задовольнити частково.

Заочне рішення Харківського районного суду Харківської області від 29 березня 2012 року - змінити.

Виключити з резолютивної частини рішення посилання щодо стягнення на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» судового збору та витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу за рахунок грошових коштів, виручених від реалізації предмета обтяження.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальність «Кредекс Фінанс» правонаступника Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» судові витрати у вигляді сплаченого судового збору за пред'явлення позову в розмірі 1027,81 гривень та витрат на інформаційно - технічне забезпечення судового процесу у розмірі 30 гривень.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 30 травня 2018 року.

Головуючий І.С. Сащенко

Судді А.І. Овсяннікова

І.П. Коваленко