Справа № 192/2144/17
Провадження № 2/192/178/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.04.2018 року СОЛОНЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - судді Щербини Н. О.,

за участю: секретаря судового засідання - Савчукової В.В.,

позивача - ОСОБА_1,

представників відповідача - ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у смт Солоне в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Солонянське житлово-комунальне управління» провизнання незаконною підприємницької діяльності, незаконне нарахування заборгованості споживачам за надання послуг по водопостачанню, надання неправдивої інформації по заборгованості споживачів органам державної влади,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся з позовом до відповідача провизнання незаконною підприємницької діяльності, незаконне нарахування заборгованості споживачам за надання послуг по водопостачанню, надання неправдивої інформації по заборгованості споживачів органам державної влади, стягнення моральної шкоди.

На обґрунтування позову посилається на те, що 04 грудня 2017 року Комунальне підприємство «Солонянське житлово-комунальне управління» надало відділу субсидій Солонянського управління соціального захисту населення довідку за вих. №4717 про наявність заборгованості за водопостачання в сумі 8163 гривні 31 копійка за адресою: АДРЕСА_1 (відповідальний споживач - ОСОБА_4), а також довідку за вих. №4716 про заборгованість за водопостачання на суму 8311 гривень 43 копійки за адресою: АДРЕСА_3 (відповідальний споживач - ОСОБА_1).

На підставі вказаних довідок та керуючись постановою КМУ від 26 квітня 2017 року №300 «Про внесення деяких змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України», Управління соціального захисту населення в Солонянському районі відмовило в наданні субсидій за адресою: АДРЕСА_1 (субсидіант - ОСОБА_4) та за адресою: АДРЕСА_3 (субсидіант - ОСОБА_1).

Позивач вважає, що всупереч ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» станом на 11 грудня 2017 року з вини відповідача договори про надання послуг по водопостачанню за вищевказаними адресами не підписані та не укладені. ОСОБА_1 зазначає, що 03 вересня 2017 року він звернувся до відповідача із зверненням про надання документів для підписання договору про надання послуг з водопостачання з ОСОБА_4 та ОСОБА_1. Проте всупереч ст.20 Закону України «Про звернення громадян» до 11 грудня 2017 року він відповіді не отримав, а за весь період існування КП «Солонянське ЖКУ» не отримував жодного рахунку на оплату послуг. У зв'язку з ненаданням відповідачем відповіді на його звернення, він не має точних даних про: дату державної реєстрації відповідача, наявність у відповідача ліцензії на водопостачання; загальний розмір виручки відповідача за період виробничої діяльності згідно КВЕДа 37; наявність тарифів на послуги водопостачання, затверджених Національною комісією з регулювання енергетики та Комунальних Послуг. На протязі декількох років він намагається з'ясувати наявність у відповідача ліцензії на види діяльності згідно КВЕДів 37, але керівництво підприємства не надає таку інформацію.

11 серпня 2017 року лабораторія державного підприємства «Укргеологія» провела аналіз питної води, яку постачає до споживачів відповідач, та дані аналізу зафіксували перевищення наявності органічних речовин (бактерій) в 7,3 рази при нормі 4 одиниці в наявності -29.2. Дану рідину неможливо вживати як питну воду навіть кип'яченою. Використовувати її можна лише для технічних потреб.

Позивач зазначає, що відмовляючись укласти з позивачем обов'язковий договір, безпідставно нараховуючи платежі, незаконно встановлюючи тарифи виконкомом Солонянської селищної ради, працюючи без ліценції, надаючи неправдиву інформацію до органів державної влади про заборгованість споживачів послуг по постачанню води, незаконно забираючи у споживачів право користування субсидією, публікуючи неправдиві списки споживачів-боржників з даними про заборгованість, вивішуючи аналогічні списки на деревах та огорожах, відповідач принижує його честь та гідність, як споживача, а тому визначає суму відшкодування моральної шкоди в сумі 50 000 гривень.

В судовому засіданні позивач свої вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Пояснив, що відповідач зареєстрований як юридична особа з 2011 року, а в 2013 році отримав ліцензію на централізоване водопостачання, тобто підприємство здійснювало діяльність без ліцензії майже три роки, вимоги п.1.4 Умов ліцензування - не виконані. Згідно Статуту КП «Солонянське житлово-комунальне управління» не має такої мети як централізоване водопостачання, тому здійснює таку діяльність незаконно, а до свідоцтва про державну реєстрацію не внесено відомості про останні зміни до Статуту. Стосовно тарифів на водопостачання зазначив, що такі тарифи повинні встановлюватися НКРЕ, а не рішенням місцевих органів влади. Стосовно видачі довідок з нарахування заборгованості за водо постання позивач зазначив, що нарахування такої заборгованості взагалі є незаконним, оскільки якість води, яку постачає відповідач, не відповідає санітарним нормам, вона фактично є технічною водою, яку не можна споживати. Просив задовольнити його позов.

Представники відповідача - ОСОБА_2, ОСОБА_3 заперечували проти позову з підстав, які викладені у відзиві на позов, зазначивши, що відповідач є унітарним, комунальним, комерційним підприємством, створеним в порядку відповідно до рішення Солонянської селищної ради Солонянського району Дніпропетровської області від 06 січня 2011 року №7-5/VI на базі відокремленої частини майна комунальної власності територіальної громади селища Солоне, про що зазначено у Статуті. Реєстраційна справа підприємства знаходиться в Солонянській районній державній адміністрації Дніпропетровської області. Державну реєстрацію підтверджено відповідним свідоцтвом серії НОМЕР_1, виданим 18 січня 2011 року державним реєстратором Солонянської районної державної адміністрації. Господарську діяльність з централізованого водовідведення та водопостачання відповідач здійснює на підставі ліцензій, виданих Дніпропетровською обласною державною адміністрацією відповідно 30 вересня 2013 року серії НОМЕР_2 та 11 квітня 2014 року серії НОМЕР_3 в порядку встановленому п.1.5 Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з централізованого водопостачання та водовідведення, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг від 10 серпня 2012 року №2789, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 31 серпня 2012 року за №1468/21780, що була чинною на момент їх отримання.

Стосовно тарифів на послуги з водопостачання зазначили, що відповідно до абз.11 п.п. 7 п.4 Положення про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕ), вона установлює тарифи на комунальні послуги для суб'єктів природних монополій та суб'єктів господарювання на суміжних ринках, ліцензування діяльності яких здійснюється НКРЕКП. Відповідач у справі не є ліцензіатом НКРЕКП, тому встановлення тарифів на послуги з водопостачання відповідача до повноважень НКРЕКП не належать, а віднесені законодавством до повноважень виконавчого органу місцевого самоврядування. Нарахування споживачам за надані послуги з централізованого водопостачання та водовідведення здійснювалося на підставі рішень виконавчого комітету Солонянської селищної ради від 13.11.2013 року №2, від 14.08.2014 року №2, від 25 червня 2015 року №1, від.12.01.2017 року №1.

Стосовно інформації про заборгованість, наведеній у довідках відповідача від 04 грудня 2017 року №4716 та №4717 зазначили, що відсутність письмового договору не позбавляє споживача обов'язку з виконання грошового зобов'язання за користування житлово-комунальними послугами з розрахунку на отримані послуги відповідно до ст.13, п.1 ч.1 ст.20 та п.5 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Правовідносини, пов'язані з несвоєчасною оплатою житлово-комунальних послуг за своєю правовою природою не є житловими, та регулюються цивільним законодавством, а правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов'язанням, в якому, серед інших прав і обов'язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов'язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч.1 ст.509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги. Отже, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін на них поширюється дія ч.2 ст.625 ЦПК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язань. За відсутності оформлених договірних відносин, але у разі існування прострочення виконання грошового зобов'язання зі сплати отриманих житлово-комунальних послуг покладається на боржника відповідальність, передбачена ч.2 ст.625 ЦК України.

Також зазначили, що 30 листопада 2017 року до канцелярії відповідача за вх..№2486 надійшли копії довідки виконкому селищної ради від 30 листопада 2017 року №55004 про склад сім'ї за адресою: АДРЕСА_1 та акт обстеження помешкання від 30 листопада 2017 року, а 04 грудня 2017 року за вх. №2176 надійшли копії довідки виконкому селищної ради від 04 грудня 2017 року №5522 про склад сім'ї за адресою: АДРЕСА_3 та акт обстеження помешкання від 30 листопада 2017 року. На запит відповідача виконавчий комітет Солонянської селищної ради надав лист від 02 січня 2018 року №6 стосовно права власності на житлові будинки по АДРЕСА_1. Відповідно до п.1 ч.2 ст.1 Закону України «Про особливості доступу до інформації у сферах постачання електричної енергії, природного газу, теплопостачання, централізованого постачання гарячої води, централізованого питного водопостачання та водовідведення», кожному споживачу гарантується безперешкодний та безоплатний доступ до інформації про стан розрахунків таким споживачем за спожиті товари, послуги, у тому числі про заборгованість оплати за спожиті товари, послуги (за наявності), періоди, в яких виникла така заборгованість, відомості про обчислення її розміру, пільги та субсидії (у разі їх надання/призначення).

Щодо вимоги про відшкодування моральної шкоди зазначили, що вона є необґрунтованою та такою, що не пов'язана з діями відповідача.

Стосовно вимоги про визнання рідини, яку поставляє відповідач «технічною водою», зазначили, що позивач не надав належних та допустимих доказів. Проте відповідно до протоколів та результатів досліджень проб харчових продуктів та санітарно-мікробіологічних досліджень у зазначений позивачем період - питна вода, що виготовляється відповідачем, відповідає ДСПіН 2.2.4-171-10 «Гігієнічні вимоги о води питної, призначені для споживання людиною».

Відповідь на відзив позивач не надав.

Суд, заслухавши пояснення позивача та представників відповідача, дослідивши в сукупності докази, що маються у справі, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що відповідач є Комунальним підприємством «Солонянське житлово-комунальне управління», датою проведення державної реєстрації є 18 січня 2011 року, що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію юридичної особи (а.с.37). Здійснює свою діяльність на підставі Статуту (а.с.24-31), остання редакція якого відбулася 13 листопада 2013 року.

Господарську діяльність з централізованого водовідведення та водопостачання відповідач здійснює на підставі ліцензій, виданих Дніпропетровською обласною державною адміністрацією відповідально 30.09.2013 року серії НОМЕР_2 та 11.04.2014 року серії НОМЕР_3 (а.с.38,39).

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 ст. 3 Господарського кодексу України визначено, що господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб'єкти підприємництва - підприємцями. Господарська діяльність може здійснюватись і без мети одержання прибутку (некомерційна господарська діяльність).

Відповідно до ст. 42 цього Кодексу підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Згідно положень Статуту відповідач є комунальним підприємством, створеним в розпорядчому порядку відповідно до рішення Солонянської селищної ради Солонянського району Дніпропетровської області від 06 січня 2011 року №7-5/VI на базі відокремленої частини майна комунальної власності територіальної громади селища Солоне.

Пунктом 2.1. Статуту визначено, що підприємство створене з метою здійснення управління житловим фондом, який належить територіальним громадам в осіб Солонянської селищної ради, надання комунальних послуг населенню та юридичним особам (а.с.25).

Комунальні послуги з централізованого водовідведення та водопостачання відповідач здійснює на підставі ліцензій, виданих Дніпропетровською обласною державною адміністрацією відповідно 30 вересня 2013 року серії НОМЕР_2 та 11 квітня 2014 року серії НОМЕР_3 (а.с.38,39). Порядок видачі вказаних ліцензій не оспорювався позивачем, оскільки відповідні позовні вимоги не були пред'явлені, про що було роз'яснено позивачу в судовому засіданні, а відповідач не несе відповідальності за правомірність видачі таких ліцензій. Здійснення відповідачем централізованого водовідведення та водопостачання за умов відсутності таких видів діяльності у Статуті не свідчить про незаконність здійснення таких видів діяльності.

Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань», положенням Господарського кодексу України не передбачено включення до Статуту всіх видів діяльності, які здійснює суб'єкт господарювання, як обов'язкова складова Статуту. Зазначеним Законом та Кодексом чітко визначені підстави для відмови в державній реєстрації юридичної особи.

Оскільки позивач не оскаржував державну реєстрацію відповідача, а лише посилався на те що зміни до Статуту були вчинені з порушенням законодавства, що судом не було встановлено з огляду на встановлений порядок здійснення державної реєстрації змін до Статуту, який був дотриманий, а також з урахуванням того, що позивачем не було доведено суду факт здійснення водопостачання без наявності відповідних дозвільних документів у відповідача, тому позовні вимоги про визнання незаконною підприємницької діяльності за період з 01 лютого 2011 року задоволенню не підлягають.

Судом було встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрований в АДРЕСА_1, та фактично мешкає за цією ж адресою (а.с.41-43). Згідно наданих пояснень позивача, він користується послугами водопостачання за даною адресою приблизно з 1982 року та сплачує за них з розрахунку 4м3 на 1 особу. Оскільки в будинку мешкає 4 осіб, тому і сплачує позивач за 4 осіб приблизно 70 гривень на місяць, проте жодного разу не здійснював звірку по платежам.

Згідно довідки від 04 грудня 2017 року №4717 (а.с.7) заборгованість з водопостачання в сумі 8 163 гривні 31 копійка виникла у ОСОБА_4, а не у позивача. Доказів щодо реєстрації права власності позивача за вказаною адресою суду не надано. Позивач не довів суду яким чином відомості, зазначені в довідці №4717 щодо існування заборгованості у ОСОБА_4, який не є учасником справи, порушує його (позивача) права, оскільки відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Делегування права на звернення до суду за захистом прав інших осіб не передбачено ЦПК, а звернення до суду за захистом прав інших осіб здійснюється в чітко визначених випадках.

Довідкою №4716 від 04 грудня 2017 року (а.с.8) визначено заборгованість з водопостачання в сумі 8 311 гривень 43 копійка, яка виникла у позивача за адресою: АДРЕСА_3 Згідно пояснень позивача за вказаною адресою він не проживає, там мешкає його дружина. Проте згідно акту підтвердження фактичного місця проживання від 30 листопада 2017 року позивач мешкає саме за вказаною адресою, не заперечує отримання послуг з водопостачання з 1999 року за цією адресою, а також оформлення субсидії на дружину, яка є співвласницею нерухомості. Проте доказів щодо реєстрації права власності позивача за вказаною адресою також суду не надано.

Крім того, позивач не надав суду доказів стосовно відмови в призначенні йому субсидії саме з підстав існування заборгованості за водопостачання, як не надав і доказів того що така відмова була аргументована існуванням довідок № 4716,4717. В судовому засіданні позивач підтвердив факт оформлення субсидії на його дружину, яка мешкає за адресою: АДРЕСА_3

Тому суд вважає, що позивач не довів суду яким чином відомості, зазначені в довідці №4716 щодо існування заборгованості у позивача порушують його права, оскільки жодного разу з 1999 року позивач не здійснював звірку за платежами, сплачує за водопостачання на власний розсуд за невідомими тарифами. Його посилання щодо відсутності інформації про тарифи за водопостачання спростовуються матеріалами справи, оскільки сам позивач приєднав до матеріалів справи Калькуляцію (коригування тарифу) на послуги централізованого водопостачання на 2017 рік (а.с.50), а також Розрахунок тарифів (а.с.51). В задоволенні клопотання про витребування акту звірки судом було відмовлено з огляду на порушення правил ЦПК щодо його подання, а позивачу було роз'яснено порядок надання доказів.

Тарифи з централізованого водовідведення та водопостачання визначаються згідно Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» рішеннями виконавчого комітету Солонянської селищної ради. Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Права та обов'язки споживачів питної води, послуг з питного водопостачання та водовідведення, а також підприємств питного водопостачання та централізованого водовідведення визначені ст.ст. 22, 23 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення», якими, зокрема, передбачено, обов'язок споживачів своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання і водовідведення та кореспондуюче цьому обов'язку право підприємств питного водопостачання та централізованого водовідведення - у разі внесення споживачем не в повному плати за використану питну воду обмежити його питне водопостачання до рівня екологічної броні питного водопостачання.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Позивач не довів суду які саме його права були порушені відповідачем шляхом надання довідки про наявність заборгованості, з огляду на те, що сплата за централізоване водовідведення та водопостачання здійснюється ним без врахування чинних тарифів, а тому позовні вимоги в частині визнання незаконним та безпідставним нарахування такої заборгованості задоволенню не підлягають.

Відповідно до протоколу №165 досліджень проб харчових продуктів від 25 вересня 2017 року (а.с.46) та результату №76 санітарно-мікробіологічного дослідження від 31 травня 2017 року (а.с.45), які є медичною документацію, а дослідження виконано Державним підприємством «Дніпропетровським ОЛЦ МОЗ України» - питна вода, що постачається відповідачем, відповідає ДСПіН 2.2.4-171-10 «Гігієнічні вимоги до води питної, призначені для споживання людиною».

Наданий позивачем суду результат хімічного аналізу проб води, здійснений на замовлення ПП ОСОБА_5 (а.с.54) суд не може прийняти в якості належного та допустимого доказу щодо неналежної якості питної води, оскільки позивачем не надано відомостей про суб'єкта здійснення такого аналізу (його повноваження, відповідну атестацію тощо), а сам результат містить лише перелік хімічних речових та сполук, які виявлені у воді. Будь-яких висновків щодо непридатності до споживання питної води цей результат не містить.

Письмова Інформація (а.с.49) щодо якості води в смт Солоне не спростовує результати досліджень, викладені в протоколах, а лише інформує про стан роботи з покращення якості води.

Оскільки позивачем не було надано суду достовірних та допустимих доказів щодо якості питної води як технічної, тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Що стосується вимог позивача про стягнення моральної шкоди, то суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди від 31.03.95 р. (зі змінами та доповненнями) при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди з'ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана, вини останнього в її заподіянні.

Оскільки позивачем не доведено в чому саме полягає моральна шкода, якими саме діями чи бездіяльністю відповідача вона завдана позивачу, які фізичні або душевні страждання зазнав позивач, тому позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди також задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч.ч.6,7 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

У зв'язку з відмовою у задоволенні позову та у зв'язку зі звільненням позивача від сплати судового збору, він компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст.ст. 12,13,76-81,133, 141,247,258,259, 263-265, 273 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 (місце реєстрації: 52400, Дніпропетровська область, Солонянський район, смт Солоне, вул.Чукмарьова, буд.16/1, місце мешкання: АДРЕСА_3 РНОКПП - невідомий) до Комунального підприємства «Солонянське житлово-комунальне управління» (52400, Дніпропетровська область, Солонянський район, смт Солоне, вул. Шевченка, буд.6Б, ) про визнання незаконною підприємницької діяльності, незаконне нарахуваннязаборгованості споживачам за надання послуг по водопостачанню, надання неправдивої інформації по заборгованості споживачів органам державної влади.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення безпосередньо до Апеляційного суду Дніпропетровської області. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складений 14 травня 2018 року.

Головуючий: суддя Н. О. Щербина