Постанова

Іменем України

18 квітня 2018 року

м. Київ

справа № 344/6345/15-ц

провадження № 61-4553св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Карпенко С. О., Погрібного С. О.,

Ступак О. В. (суддя-доповідач), Усика Г. І.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

відповідач - Івано-Франківська міська рада,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на заочне рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 02 липня 2015 року у складі головуючого судді Зеленко О. В. та рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 02 червня 2016 року у складі колегії суддів: Васильковського В. М., Беркій О. Ю., Меленко О. Є.,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Івано-Франківської міської ради про встановлення факту, що має юридичне значення, та визнання права власності на спадкове майно.

Позовна заява мотивована тим, що позивач проживав однією сім'єю з

ОСОБА_5 з 1990 року до дня її смерті, ІНФОРМАЦІЯ_1, в його квартирі

АДРЕСА_1. Оскільки шлюб між ними зареєстровано не було, а також у зв'язку з відсутністю реєстрації за померлою права власності на домоволодіння у смт Отинія, державний нотаріус відмовив у видачі йому свідоцтва про права на спадщину.

Посилаючись на вказані обставини ОСОБА_3 просив встановити факт його проживання однією сім'єю з ОСОБА_5 з 1990 року по день її смерті та визнати за ним як спадкоємцем четвертої черги за законом право власності на спадкове майно, що складається з квартири АДРЕСА_3 та домоволодіння АДРЕСА_2.

Заочним рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області

від 02 липня 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Встановлено факт постійного проживання ОСОБА_3 однією сім'єю з ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 з 1990 року до дня смерті останньої - ІНФОРМАЦІЯ_1.

Визнано за ОСОБА_3 як спадкоємцем четвертої черги право власності на спадкове майно після смерті ОСОБА_5, а саме: квартиру АДРЕСА_3 та будинковолодіння з надвірними будівлями по АДРЕСА_2.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що за показами свідків встановлено факт постійного проживання позивача із спадкодавцем однією сім'єю у квартирі АДРЕСА_1 приблизно з 1990 року, тобто понад п'ять років до дня смерті ОСОБА_5 - ІНФОРМАЦІЯ_1, що є підставою для визнання ОСОБА_3 спадкоємцем четвертої черги. Крім того, відмова у видачі свідоцтва про право на спадщину пов'язана виключно з встановленням факту проживання останньої з позивачем однією сім'єю та відсутністю державної реєстрації нерухомого майна за ОСОБА_5

Рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 02 червня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_6 задоволено. Заочне рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 02 липня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що суд першої інстанції не з'ясував коло осіб, які мають право на спадщину, чим допустив порушення спадкових прав інших спадкоємців, а саме апелянта, який не був залучений до участі у справі, а апеляційний суд позбавлений права скасувати рішення з направленням справи на новий розгляд, відповідно як і залучити таких осіб до участі у справі та вирішити спір як суд першої інстанції. Крім того, зазначив, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

У липні 2016 року представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на заочне рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 02 липня 2015 року та рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 02 червня 2016 року, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення та справу направити до суду першої інстанції на новий розгляд, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судами першої і апеляційної інстанцій норм процесуального права та неправильним застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_6 не надано беззаперечних доказів родинних відносин між ним та покійною ОСОБА_5, а тому апеляційний суд однобічно розглянув справу та безпідставно скасував рішення міського суду. Крім того, судом першої інстанції не витребовувались матеріали спадкової справи, у зв'язку із чим неможливо встановити, хто ж звертався до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Також не залучено Отинійську селищну раду, хоча на її території знаходиться частина спадкового майна.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 вересня 2016 року відкрито касаційне провадження в указаній справі.

У жовтні 2016 року від ОСОБА_6 надійшли заперечення на касаційну скаргу

представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4, в яких заявник просить відхилити вказану касаційну скаргу та залишити без змін рішення суду апеляційної інстанції, посилаючись на те, що касаційна скарга є необґрунтованою і такою, що не підлягає задоволенню, оскільки фактично зводиться до переоцінки доказів, яким суд апеляційної інстанції надав належну оцінку.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 листопада 2017 року зазначену справу призначено до судового розгляду.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У січні 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ вказану цивільну справу передано Верховному Суду.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення апеляційного суду - без змін, оскільки його ухвалено з додержанням норм процесуального права.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5, якій на праві власності належало домоволодіння по АДРЕСА_2 та квартира АДРЕСА_3.

Листом від 05 травня 2015 року державний нотаріус відмовив ОСОБА_3 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно та неможливістю довести факт проживання зі спадкодавцем однією сім'єю.

Згідно з копією паспорта ОСОБА_3 зареєстрований у квартирі АДРЕСА_1 з 28 квітня 1999 року.

З цієї ж копії паспорта вбачається, що ОСОБА_3 з 27 лютого 1991 року проживав у квартирі АДРЕСА_4

(а. с. 12).

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_6 (апелянт) є сином ОСОБА_6 (свідоцтво про народження НОМЕР_1). ОСОБА_7 є дідом апелянта (архівна довідка від 07 жовтня 2015 року № Я-3(Г)/04-12). Батьками діда є ОСОБА_8 та ОСОБА_10 згідно із зазначеною архівною довідкою та архівною довідкою від 15 жовтня 2015 року № Я-25(Ц)/04-12 про реєстрацію шлюбу 17 червня 1888 року, актовий запис 32. Дочкою ОСОБА_8 і ОСОБА_10 також була ОСОБА_11 (архівна довідка

від 07 жовтня 2015 року № Я-3(Г)/04-12). ОСОБА_11 є матір'ю ОСОБА_9 (архівна довідка від 07 жовтня 2015 року № Я-3(Г)/04-12).

Відповідно до частини першої статті 307 ЦПК України 2004 року за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право: постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін; скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог; змінити рішення; постановити ухвалу про скасування рішення суду першої інстанції і закриття провадження у справі або залишення заяви без розгляду.

Апеляційний суд у силу своїх процесуальних повноважень, визначених статтями 303, 307 ЦПК України 2004 року, не має права на залучення на стадії апеляційного розгляду до участі у справі інших осіб, як і повноважень на скасування рішення суду з направленням справи на новий судовий розгляд. Вказані недоліки не можуть бути усунуті при розгляді справи апеляційним судом, у зв'язку із чим суд апеляційної інстанції дійшов висновку про скасування рішення міського суду, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Оскільки апеляційний суд не допустив порушень норм права, у суду касаційної інстанції відсутні підстави для скасування його рішення. Крім того, зазначене не позбавляє позивача від пред'явлення позову на зазначених підставах із залученням до участі у справі інших спадкоємців.

Наведені у касаційній скарзі доводи про те, що ОСОБА_6 не надано беззаперечних доказів родинних відносин між ним та покійною ОСОБА_5, не заслуговують на увагу, оскільки ОСОБА_6 був позбавлений такої можливості підтвердити ступінь споріднення у суді першої інстанції, тому незалучення до участі у справі інших спадкоємців є порушенням їхнього права на справедливий суд, гарантованого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки рішення у зазначеній справі має приюдиційне значення для вирішення вимог ОСОБА_3 про встановлення факту, що має юридичне значення, та визнання права власності на спадкове майно.

Доводи касаційної скарги про те, що судом першої інстанції не витребовувались матеріали спадкової справи, у зв'язку з чим неможливо встановити, хто ж звертався до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, та незалучення Отинійської селищної ради, на території якої знаходиться частина спадкового майна, не заслуговують на увагу та не спростовують правильність висновків апеляційного суду про те, що рішення суду першої інстанції постановлено з порушенням норм процесуального права, а саме, що суд першої інстанції не сприяв повному та всебічному розгляду справи, внаслідок чого не встановив усіх обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, у результаті чого дійшов передчасних висновків про задоволення позову ОСОБА_3

Враховуючи, що рішення апеляційного суду ухвалено з дотриманням норм процесуального права, доводи касаційної скарги висновків суду апеляційного суду не спростовують, отже, касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.

Оскільки апеляційним судом обґрунтовано скасоване рішення міського суду, то відсутні підстави залишати останнє без змін згідно зі статтею 410 ЦПК України.

Керуючись статтями 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 02 червня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді: С. О. Карпенко

С.О. Погрібний

О. В. Ступак

Г. І. Усик