пр. № 2/759/2561/18
17 квітня 2018 року Святошинський районний суд м.Києва в складі:
головуючого судді П'ятничук І.В.,
при секретарі Медвідчук В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом
ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Святошинського районного відділу державної виконавчої служби м.Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві, третя особа: Публічне акціонерне товариство «Альфа Банк»
про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом скасування арешту, -
Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 20.10.2017 р. звернулись до суду з позовом до відповідача Святошинського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві, з-я особа: ПАТ «Альфа Банк» про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом скасування арешту.
Свої вимоги позивачі обґрунтовують тим, що під час оформлення власності та реєстрації в АДРЕСА_1, власниками якої вони стали на підставі договору дарування від 09.10.2006 року, їм стало відомо про існування постанови державного виконавця ВДВС Святошинського РУЮ м.Києва від 15.02.2010 року про накладення арешту на майно, яке начебто належало ОСОБА_3, по судовому наказу, виданому 08.09.2008 року Шевченківським райсудом м.Києва про стягнення з нього на користь ПІТ «Альфа Банк» боргу в сумі 7367,19 грн. однак, вказана особа ОСОБА_3 помер ще у ІНФОРМАЦІЯ_1. Посилаючись на викладені обставини, а також на те, що накладення арешту порушує їх законні права, як власників, щодо права вільного володіння, користування та розпорядження майном, позивачі просять задовольнити їх вимоги та зняти арешт з належного їм майна.
В судовому засіданні позивачі позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили про їх задоволення, посилаючись на обставини справи викладені в позовній заяві.
Представник відповідача Святошинського районного відділу державної виконавчої служби м.Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві та представник третьої особи: Публічного акціонерного товариства «Альфа Банк» в судове засідання не з'явились, про час та місце судового розгляду повідомлялись належним чином, причин неявки суду не повідомили, заперечень проти позову не надали.
Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим розглянути спір за відсутності представників відповідача та 3-ої особи відповідно до ст.ст.280-289 ЦПК України та на підставі матеріалів справи постановити заочне рішення, про що не заперечували позивачі.
Заслухавши пояснення позивачів, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи, згідно договору дарування квартири від 09.10.2006 року, засвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бойко О.В.,ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_3 подарували квартиру АДРЕСА_1 позивачам ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с.9).
Згідно наявно в матеріалах свідоцтва про смерть, ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року (а.с.11).
Відповідно до постанови державного виконавця Святошинського районного відділу державної виконавчої служби м.Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві 15.02.2012 року накладено арешт на 1/3 частину АДРЕСА_1 за судовим наказом Шевченківського райсуду м.Києва від 08.09.2008 року № 2н-3560 про стягнення з ОСОБА_9 на користь ПАТ «Альфа Банк» заборгованості в сумі 7367,19 грн.
Статтею 41 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Аналогічне визначене статтею 321 ЦК України щодо непорушності права власності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а згідно ч.1 ст.16 ЦПК України, кожен має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до п. 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року "Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (ст.41 Конституції України, ст.ст. 316-319 ЦК України), то власник на підставі ст.391 ЦК України не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням, або виселений з нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин, й такі вимоги регулюються, зокрема, ст.ст.71,72,109,110,116 ЖК України).Також п.36 вказаної Постанови роз'яснено, що за змістом ст. 391 ЦК України позовна давність не поширюється на вимоги власника чи іншого володільця про усунення перешкод у здійсненні ним права користування чи розпорядження своїм майном, що не пов'язані з позбавленням володіння, оскільки правопорушення є таким, що триває у часі. У зв'язку з цим тривалість порушення права не перешкоджає задоволенню такої вимоги судом.
Згідно з ч.1 ст.57 Закону України «Про виконавче провадження», арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.
Згідно п. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 03 червня 2016 року "Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», позов про зняття арешту з майна може бути пред'явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).
Відповідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, а відповідно до ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України.
Згідно зі ст.ст.12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Стаття 59 ЗУ «Про виконавче провадження» встановлює, що у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.
З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивачів, оскільки наявність арешту майна порушує їх права.
Керуючись ст.ст. 2-7, 10-12, 76-83,189, 211,213-214, 258, 259, 280-282 ЦПК України, ст.ст. 316, 317, 321, 391 ЦК України, ЗУ «Про виконавче провадження», суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Святошинського районного відділу державної виконавчої служби м.Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві, третя особа: Публічне акціонерне товариство «Альфа Банк» про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом скасування арешту - задовольнити.
Зняти арешт, накладений на 1/3 частину АДРЕСА_1 постановою державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м. Києві від 15.02.2012 року.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня отримання його копії. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.
Рішення може бути оскаржено протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подання безпосередньо до Апеляційного суду м. Києва апеляційної скарги.

Суддя І.В.П'ятничук