Постанова

Іменем України

02 травня 2018 року

м. Київ

справа № 456/3838/16-ц

провадження № 61-14353св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю «Львівгаз збут»,

представник відповідача - Пинів Євген Миколайович,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 10 березня 2017 року у складі судді Бораковського В. М. та постанову Апеляційного суду Львівської області від 24 січня 2018 року у складі колегії суддів: Мельничук О. Я., Крайник Н. П., Савуляка Р. В.,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Львівгаз збут» (далі - ТОВ «Львівгаз збут») про визнання права на отримання попередження та визнання недійсним попередження.

Позовна заява мотивована тим, що згідно з платіжним документом, сформованим 10 серпня 2015 року ТОВ «Львівгаз збут», вона зобов'язана оплатити надані послуги з газопостачання у сумі 3 335,40 грн. Згідно з актом від 20 серпня 2015 року їй припинено газопостачання за адресою: АДРЕСА_1 з причин несплати заборгованості у сумі 3 335,40 грн. До припинення газопостачання 20 серпня 2015 року ТОВ «Львівгаз збут» не надіслало їй, як споживачу, письмове попередження про припинення газопостачання (з позначкою про його вручення) з причин заборгованості у зазначеній сумі. 08 серпня 2016 року, через рік після припинення газопостачання, ТОВ «Львівгаз збут» надіслало їй цінний лист з рекомендованим повідомленням про його вручення, до якого вкладене попередження від 07 серпня 2015 року про припинення газопостачання з причин заборгованості у сумі 2 977,37 грн. Проте припинення газопостачання 10 серпня 2015 року здійснено з інших причин - заборгованості у сумі 3 335,40 грн.

Ураховуючи наведене, ОСОБА_4 просила суд: визнати її право, як споживача, на отримання письмового попередження (з позначкою про його вручення) про припинення газопостачання з причин заборгованості в сумі 3 335 грн. та зобов'язати ТОВ «Львівгаз збут» надіслати їй письмове попередження (з позначкою про його вручення) про припинення газопостачання з причин заборгованості в сумі 3 335 грн.; визнати недійсним попередження від 07 серпня 2015 року про припинення газопостачання з причин заборгованості в сумі 2 977,37 грн.

Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 10 березня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позовні вимоги є безпідставними, оскільки попередження про можливе відключення від газопостачання у разі непогашення заборгованості не встановлює для позивача будь-яких обов'язків, крім рекомендації сплатити заборгованість, що є різновидом претензії.

Постановою Апеляційного суду Львівської області від 24 січня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишено без задоволення. Рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 10 березня 2017 року залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що судом першої інстанції дотримано вимоги чинного законодавства та цивільного процесуального закону, всебічно, повно й об'єктивно досліджено обставини справи та надана їм належна оцінка.

Апеляційний суд вказав, що при ухваленні рішення суд першої інстанції вірно звернув увагу на те, що попередження про можливе відключення від газопостачання у разі непогашення заборгованості не встановлює для позивача будь-яких обов'язків, крім рекомендації сплатити заборгованість, а доводи апеляційної скарги не дають підстав вважати, що обраний позивачем спосіб захисту є вірним та відповідає закону.

У касаційній скарзі, поданій у лютому 2018 року до Верховного Суду, ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані рішення в частині вирішення її позовних вимог про визнання її права, як споживача, на отримання письмового попередження (з позначкою про його вручення) про припинення газопостачання з причин заборгованості в сумі 3 335 грн. та зобов'язання ТОВ «Львівгаз збут» надіслати їй письмове попередження (з позначкою про його вручення) про припинення газопостачання з причин заборгованості в сумі 3 335 грн., та ухвалити у цій частині нове рішення.

Касаційна скарга мотивована тим, що відповідачем не було надіслано їй попередження про припинення газопостачання з причин заборгованості в сумі 3 335 грн., тому порушено вимоги пункту 19 Правил надання населенню послуг з газопостачання. Відмовляючи у задоволенні позову, суди не вказали мотивів такої відмови.

Відзив на касаційну скаргу учасники процесу до суду не подали.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому, такому праву відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 вказаного Закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до пункту 17 Правил надання населенню послуг з газопостачання розрахунковим періодом для визначення розміру оплати послуг з газопостачання є календарний місяць. Плата за надані протягом розрахункового періоду послуги з газопостачання вноситься не пізніше 10 числа наступного місяця, якщо договором не встановлено інший строк. Зняття показань лічильників газу проводиться споживачем щомісяця станом на 1 число місяця, що настає за розрахунковим та зазначаються споживачем у платіжних документах. Газопостачальне та газорозподільне підприємства мають право контролювати правильність зняття показань та оформлення споживачем платіжних документів.

Згідно з пунктом 19 Правил надання населенню послуг з газопостачання якщо споживач не оплатив надані послуги з газопостачання протягом 10 днів після строку, зазначеного в договорі чи платіжному документі, споживачеві надсилається письмове попередження про припинення газопостачання. У разі неолати наданих послуг з газопостачання протягом 10 днів після отримання споживачем письмового попередження (з позначкою про його вручення) газопостачальне/газорозподільне підприємство має право відключити споживача від газопостачання (крім випадку, коли споживач на момент відключення пред'явив представникам газопостачального/газорозподільного підприємства платіжний документ, який свідчить про погашення заборгованості в повному обсязі). Припинення газопостачання не звільняє споживача від обов'язку сплатити заборгованість за фактично отримані послуги з газопостачання. Забороняється відключати споживачів від газопостачання в останній робочий день перед вихідними та святковими днями, крім випадків аварійних ситуацій в системах газопостачання.

Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України, у редакції чинній на час розгляду справи судом першої інстанції, кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Аналогічна норма міститься і в частині першій статті 4 чинного ЦПК України.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відтак зазначена норма визначає об'єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес.

Порушення права пов'язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб'єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Таким чином, у розумінні закону, суб'єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в статті 16 ЦК України.

Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (статті 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема статтею 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Такий правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 12 червня 2013 року в справі №6-32цс13.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди вірно виходили з того, що попередження про можливе відключення від газопостачання у разі непогашення заборгованості не встановлює для позивача будь-яких обов'язків, крім рекомендації сплатити заборгованість, що є різновидом претензії, а викладені позивачем доводи не дають підстав вважати, що обраний нею спосіб захисту відповідає закону, оскільки жодних її прав у даному випадку відповідачем порушено не було.

Суди правильно послалися на те, що Правилами надання населенню послуг з газопостачання, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 09 грудня 1999 року № 2246 не визначено, яким чином має надсилатися/вручатися письмове попередження про припинення газопостачання та встановили, що ОСОБА_4 було направлено письмове попередження про припинення газопостачання, яке вона отримала рекомендованим листом з повідомленням, а різниця у розмірі заборгованості на момент відключення немає значення, оскільки позивач не пред'явила представникам газопостачального підприємства платіжний документ, який свідчить про погашення заборгованості, яка була зазначена у попередженні.

Доводи касаційної скарги про те, що суди не вказали мотивів відмови у задоволенні позову в оскаржуваній частині не заслуговують на увагу, оскільки усі вимоги позову ОСОБА_4 були предметом дослідження й правової оцінки судами, які обґрунтовано спростували її доводи.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 10 березня 2017 року та постанову Апеляційного суду Львівської області від 24 січня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Д. Д. Луспеник

Б. І. Гулько

Ю. В. Черняк