Справа №487/94/17 16.05.2018
Провадження №22-ц/784/759/18
Справа 487/94/17 Головуючий першої інстанції: Павлова Ж.П.
Провадження № 22-ц/784/759/18 Суддя-доповідач апеляційного суду: ОСОБА_1
Постанова

Іменем України

16 травня 2018 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючий - Колосовський С.Ю.,

судді: Ямкова О.О., Галущенко О.І.,

секретар судового засідання: Горенко Ю.В.,

за участі: позивача ОСОБА_2, представника позивача ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 06 березня 2018 року

за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про тлумачення змісту договору та відшкодування збитків,

в с т а н о в и л а :

В січні 2017 року ОСОБА_3 предявив в інтересах ОСОБА_2 позов до ОСОБА_5 про тлумачення змісту договору та відшкодування збитків.

Позивач зазначав, що він як субєкт підприємницької діяльності фізична особа підприємець здійснює надання послуг у сфері нерухомості.

11 лютого 2016 року на електронному торговельному майданчику ТОВ «Електронні торги України» було розміщено оголошення про проведення електронних торгів з продажу лоту №204509 - обєкта нерухомості, розташованого в м. Миколаєві по вул. Нікольська, 25А, загальною площею 448,4 кв.м., який належить ПАТ «Брокбізнесбанк». Після чого, він почав пошук зацікавлених осіб в придбанні цього обєкта і одним із таких осіб став відповідач.

22 лютого 2016 року між сторонами було укладено договір доручення, предметом якого було здійснення позивачем від імені і за рахунок відповідача усіх дій, необхідних і достатніх для придбання цього обєкта нерухомості. В наступному, 26 лютого 2016 року, відбулися електроні торги, а 29 квітня 2016 року відповідач став власником цього обєкта. Але після цього, відповідач відмовився від оплати послуг позивача і навіть після направлення йому позивачем письмової вимоги.

Враховуючи викладене та посилаючись на положення ст.ст.203,525,628,629,638 ЦК, позивач просив розтлумачити зміст договору від 22 лютого 2016 року в частині того, що даний договір є змішаним, який поєднує в собі положення договору про надання послуг та договору доручення, а також стягнути з ОСОБА_5 819 000 грн., які складаються із 409500 грн. основного боргу та 409500 грн. неустойки.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 06 березня 2018 року у задоволені позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач посилаючись на необґрунтованість рішення суду просить його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення його позовних вимог в повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст.637 ЦК тлумачення умов договору здійснюється відповідно до статті 213 цього Кодексу.

У разі тлумачення умов договору можуть враховуватися також типові умови (типові договори), навіть якщо в договорі немає посилання на ці умови.

Відповідно до ст.213 ЦК на вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину.

При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів.

Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з'ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін.

Якщо за вищезазначеними правилами немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення.

За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (ст.901 ЦК).

За договором доручення одна сторона (повірений) зобов'язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки довірителя.

Договором доручення може бути встановлено виключне право повіреного на вчинення від імені та за рахунок довірителя всіх або частини юридичних дій, передбачених договором. У договорі можуть бути встановлені строк дії такого доручення та (або) територія, у межах якої є чинним виключне право повіреного (ст.1000 ЦК).

Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 04 лютого 2008 року набув статусу фізичної особи підприємця з видами діяльності: купівля та продаж власного нерухомого майна: надання в оренду й експлуатація власного чи орендованого нерухомого майна; агенства нерухомості; управління нерухомим майном за винагороду або на основі контракту.

ОСОБА_5 є також фізичною особою-підприємцем (дата запису 09 серпня 2006 року) з видами діяльності, в тому числі: надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого майна; дослідження конюнктури ринку та виявлення громадської думки.

11 лютого 2016 року уповноваженою особою ФГВФО на ліквідацію ПАТ «Брокбізнесбанк» здійснено оголошення про проведення аукціону з реалізації активів, в тому числі нежитлового приміщення, розташованого в м. Миколаєві по вул. Нікольська, 25А загальною площею 448,4 кв.м. з початковою ціною 2820522,60 грн., номер лоту 204509. Місце проведення аукціону ТОВ «Електронні торги України» htt://etx.com.ua., час проведення аукціону з 10 до 13 години 26 лютого 2016 року.

22 лютого 2016 року ОСОБА_2 та ОСОБА_5 підписали договір з назвою «договір доручення», за умовами якого останній будучи «довірителем» доручив першому «повіреному» здійснити від імені і за рахунок «довірителя» всі дії, необхідні і достатні для набуття (купівлі) до 01 квітня 2016 року нежитлового приміщення, розташованого в м. Миколаєві по вул. Нікольська, 25/1 загальною площею 448,4 кв.м.

Доручення вважається виконаним «повіреним», якщо «довіритель» уклав з продавцем хоча б один договір купівлі-продажу вищевказаного обєкта нерухомості.

За виконання «повіреним» доручення «довіритель» сплачує «повіреному» винагороду в розмірі 409500 грн.

29 квітня 2016 року між ПАТ «Брокбізнесбанк» і ОСОБА_5 укладено договір купівлі-продажу, за яким останній як переможець аукціону, що відбувся 26 лютого 2016 року набув у власність за 2820522,60 грн. нежитлове приміщення, розташоване в м. Миколаєві по вул. Нікольська, 25/1 загальною площею 448,4 кв.м.

Письмову вимогу ОСОБА_2 від 15 січня 2016 року про сплату боргу ОСОБА_5 відхилив пославшись на те, що вважає договір доручення неукладеним.

За таких обставин, а саме виходячи з назви договору - «договір доручення», понять «повірений», «довіритель», які вживаються з однаковим значенням протягом всього його змісту, предмету договору - здійснення від імені і за рахунок «довірителя» дій для набуття «довірителем» нежитлового приміщення, суд дійшов до вірного висновку про відсутність підстав для тлумачення цього договору як змішаного, тобто з елементами договору про надання послуг та договору доручення.

Ті обставини, що позивач в телефонному режимі спілкувався з позивачем, включаючи день проведення аукціону, відвідував ПАТ «Брокбізнесбанк», наявність в договорі обовязків «повіреного» по здійсненню правового аналізу правовстановлюючих документів на обєкт нерухомості, статутних документів продавця його правоздатності та дієздатності; надання консультацій «довірителю» по умовам договору/договорів купівлі-продажу обєкта нерухомості; участь в переговорах між «довірителем» і продавцем з метою досягнення найбільш вигідних умов угоди для «довірителя», надавати інформацію про хід виконання договору; представляти інтереси «довірителя» у відносинах з третіми особами згідно наданих повноважень, а також пояснення свідка ОСОБА_6 з цього ж приводу самі по собі не можуть свідчити про те, що між сторонами виникли правовідносини з приводу надання послуг. Наявність згаданих обовязків переважно обумовлена саме предметом договору доручення і ці обовязки могли бути реалізовані належним чином лише за умови чіткого визначення юридичних дій, які повинен був здійснити «повірений».

До того ж, ОСОБА_5 набув у власність обєкт нерухомості не до 01 квітня 2016 року, як зазначено в договорі, а 29 квітня 2016 року. При цьому після проведення торгів відповідач особисто вживав заходи (звернення до правоохоронних і контролюючих органів у звязку з наявністю обтяжень на обєкт нерухомості) повязані з усуненням перепон для укладання договору купівлі-продажу.

Також слід погодитись з висновками суду щодо відхилення решти позовних вимог.

Так, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Iстотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ст.638 ЦК).

Відповідно до положень ст.1000 ЦК необхідною умовою для договору доручення є домовленість сторін відносно вчинення від імені та за рахунок довірителя певних юридичних дій.

Проте договір доручення від 22 лютого 2016 року не містить таких умов, оскільки вказівка про здійснення від імені і за рахунок «довірителя» всіх дій, необхідних і достатніх для набуття (купівлі) нежитлового приміщення не містить конкретного переліку юридичних дій, які позивач повинен був вчинити за цим договором.

Крім того, ОСОБА_5 не видавав ОСОБА_2 довіреність, хоча для вчинення юридичних дій її наявність є обовязковою (ч.1 ст.1007 ЦК).

Отже, висновок суду відносно того, що договір доручення є неукладеним є правомірним, що також виключає можливість задоволення похідної вимоги про стягнення 409500 грн. винагороди та 409500 грн. неустойки, які передбачались п.п.3.1. п.3. п.п.4.1. п.4. цього ж договору.

Оскільки суд ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, то апеляційна скарга в силу ст.375 ЦПК підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст.367,374,375,382 ЦПК, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 06 березня 2018 року без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів лише у випадках, передбачених ст.389 ЦПК.

Повний текст постанови виготовлено 16 травня 2018р.

Головуючий: Судді: