Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 695/1156/18

номер провадження 2/695/798/18

24 травня 2018 року м. Золотоноша

Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді Середи Л.В.,

за участю секретаря Оніщенко Н.В.,

розглянувши у підготовчому засіданні в залі суду в м. Золотоноші цивільну справу за позовом ОСОБА_1, поданим представником позивача ОСОБА_2, до ОСОБА_3 сільської ради Золотоніського району Черкаської області про встановлення юридичного факту, визнання права на земельну частку (пай) та визнання права власності на будинок з господарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування,

ВСТАНОВИВ:

30 жовтня 2001 року померла мати позивача ОСОБА_4, після смерті якої відкрилася спадщина на майно, до складу якого входить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: вул. Обухова, 61, м. Золотоноша Черкаської області, житловий будинок з прибудовою, що знаходиться за адресою: вул. Польова, 26, с. Нова Дмитрівка Золотоніського району Черкаської області та право на земельну частку (пай) у колективно-дольовому господарстві «Україна» с. Новодмитрівка Золотоніського району, розміром 2.55 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості).

Житловий будинок з прибудовами по вул. Польовій 26 у с. Нова Дмитрівка, Золотоніського району Черкаської області та право на земельну частку (пай) померла ОСОБА_4 успадкувала після смерті ОСОБА_5, який в свою чергу успадкував вказане майно після смерті своєї матері ОСОБА_6, однак не оформив своїх спадкових прав та теж помер.

ОСОБА_4 за свого життя склала заповіт відповідно до якого все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося вона заповіла ОСОБА_1, ОСОБА_7 та ОСОБА_8.

Спадщину після смерті ОСОБА_4 прийняла тільки позивач по справі шляхом фактичного вступу в управління спадковим майном. Проте позивач не може оформити право на спадщину, так як у неї відсутні оригінали документів, що посвідчують право власності спадкодавця на житловий будинок, що знаходиться в с. Нова Дмитрівка, вул. Польова, 26, та сертифікат на право на земельну частку (пай) виданий після смерті ОСОБА_6. Окрім того у свідоцтві про смерть прізвище померлої вказане як ОСОБА_4, а у правовстановлюючому документі на житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, який розташований по вул. Обухова, 61, м. Золотоноша Черкаської області власником зазначена ОСОБА_9.

За цих підстав нотаріус, постановою від 13.04.2018 року, відмовив позивачу у вчиненні нотаріальної дії, а тому позивач була змушена звернутися до суду із відповідним позовом.

У судове засідання позивач та її представник не зявилася, однак останній надав до суду заяву, згідно якої розгляд справи просив проводити за його відсутності та відсутності позивача, на задоволенні позовних вимог наполягав у повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_3 сільської ради в судове засідання не зявився, направивши до суду заяву, в якій просив суд справу розглянути без участі представника сільської ради. Проти задоволення позовних вимог не заперечували.

Так як у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, відповідач позовні вимоги визнає, то суд вважає за можливе у підготовчому судовому засіданні розглянути справу за відсутності осіб та ухвалити судове рішення.

Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до повного задоволення.

При цьому суд виходить з наступних підстав.

Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, визнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту прав, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання.

Як вбачається із свідоцтва про смерть (серії 1-СР №175106 від 30.10.2001 року) ОСОБА_4 померла 30.10.2001 року, про що зроблено відповідний актовий запис №405.

Відповідно до ст.58 Конституції України - закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі.

Прикінцевими та перехідними положеннями ЦК України, визначено, що Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.

Судом встановлено, що спадщина після смерті ОСОБА_4 відкрилася в 2001 році, а тому до таких відносин необхідно застосовувати норми ЦК УРСР 1963 року.

Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008р. № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року.

У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.

Таким чином при вирішенні вказаної справи підлягають застосуванню норми Цивільного кодексу Української РСР.

Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він протягом 6 місяців із дня відкриття спадщини вчинив одну з дій, передбачених цією статтею: фактично вступив в управління або володіння спадковим майном чи подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

При цьому суд звертає увагу, що відповідно до ст., ст. 548, 549 ЦК УРСР фактичне прийняття протягом зазначеного строку частини спадкового майна свідчить про прийняття спадщини в цілому.

Факт прийняття спадщини позивачем по справі після смерті ОСОБА_4 шляхом управління вказаним майном стверджується довідкою, виданою виконавчим комітетом Золотоніської міської ради від 28.02.2018 року №1334.

Окрім того суд, при вирішенні вказаної справи бере до уваги, що згідно із ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Сільська рада, як відповідач по справі та орган місцевого самоврядування, що здійснює представництво територіальної громади позовні вимоги визнала повністю, а отже визнала і факт фактичного володіння та управління позивачем вказаним спадковим майном.

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії Золотоніської міської державної нотаріальної контори від 13.04.2018 року позивачу відмовлено в оформленні її спадкових прав на вказане вище спадкове майно, у звязку із відсутністю правовстановлюючих документів на таке майно.

Разом з тим судом встановлено, що житловий будинок, що знаходиться за адресою: вул. Польова, 26, с. Нова Дмитрівка Золотоніського району Черкаської області, належав ОСОБА_6, що стверджується довідкою виконкому Новодмиитрівської сільської ради Золотоніського району №244 від 06.03.2018 року. Із вказаної довідки вбачається, що ОСОБА_6 на день смерті постійно проживала та була зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1. Вказаний будинок був побудований в 1968 році та належить ОСОБА_6, що стверджується даними погосподарської книги №15, особовий рахунок №883.

Суд бере до уваги, що Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах та селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР від 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обовязкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п.4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п.20 Інструкції).

Тобто, записи у погосподарських книгах визнавалися в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

Постановою Кабінету Міністрів України від 05.08.1992 року № 449 Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів державного замовлення (втратила чинність) було вперше встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію обєктів будівництва. Тобто, до 05 серпня 1992 року не було передбачено процедури введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні прав власності.

На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985 - 1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалися рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад і додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Проте, незважаючи на внесення записів у погосподарські книги, більшість громадян своє право власності в БТІ не зареєстрували (не оформили).

Оскільки сам будинок був побудований в 1968 році, а в сільській раді наявний відповідний запис в погосподарській книзі про власника вказаного будинку, суд приходить до обґрунтованого висновку, що ОСОБА_6 за життя належав на праві власності будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою вул. Польова, 26, с. Нова Дмитрівка Золотоніського району Черкаської області, хоча за життя вона і не отримала відповідного свідоцтва про право власності на вказаний житловий будинок.

Право ОСОБА_6 на земельну частку (пай) у Колективно-дольовому господарстві «Україна» в с. Новодмитрівка Золотоніського району Черкаської області, розміром в 2.55 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), стверджується сертифікатом на право на земельну частку (пай) (серії ЧР №0323936), який був виданий 04.10.2000 року на підставі рішення Золотоніської районної державної адміністрації від 12.03.1997 року №74.

Відповідно до свідоцтва про смерть (серії І-СР №021993 від 21.12.1995 року) ОСОБА_6 померла 19.12.1995 року, про що зроблено відповідний запис №58.

Таким чином судом встановлено, що вказаний правовстановлюючий документ був виданий вже після смерті ОСОБА_6.

Однак суд враховує, що за загальним правилом до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися в наслідок його смерті.

Виготовлення правовстановлюючого документу після смерті власника не позбавляє спадкоємців відповідних прав на таке майно.

Відповідно до повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження №7 ОСОБА_5 був сином ОСОБА_6.

Як вбачається з повідомлення Золотоніської районної державної нотаріальної контори від 16.03.2018 року за №199/025-14 після смерті ОСОБА_6 заведена спадкова справа №154, підставою для її заведення була заява сина спадкодавця ОСОБА_5 про прийняття спадщини після смерті своєї матері.

Таким чином, керуючись нормами ст., ст. 529 та 549 ЦК УРСР, суд приходить до висновку, що ОСОБА_5 прийняв спадщину після смерті своєї матері та набув усіх відповідних прав спадкоємця, хоча належним чином і не оформив свої спадкові права.

Відповідно до свідоцтва про смерть (серії І-СР №138638 від 05.04.2000 року) ОСОБА_5 помер 9-15 березня 2000 року, про що зроблено запис №1046.

Рішенням Золотоніського міського суду Черкаської області від 18.04.2001 року встановлено факт перебування ОСОБА_4 на утриманні ОСОБА_5, який помер в березні 2000 року та проживання його в заявниці.

Таким чином факт перебування ОСОБА_4 на утриманні ОСОБА_5 встановлено судовим рішенням та не потребує доказування в силу норм ч. 4 ст. 82 ЦПК України.

Згідно із ст. 531 ЦК УРСР до числа спадкоємців за законом належать непрацездатні особи, що перебували на утриманні померлого не менше одного року до його смерті. При наявності інших спадкоємців вони успадковують нарівні з спадкоємцями тієї черги, яка закликається до спадкоємства.

Враховуючи, факт спільного проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_5, що встановлено вказаним вище судовим рішенням, відсутності інших спадкоємців, які б прийняли спадщину після смерті останнього та фактичне управління майном ОСОБА_4, та керуючись нормами ст., ст. 529, 548, 549 ЦК УРСР, суд приходить до обґрунтованого висновку, що ОСОБА_4 належним чином прийняла спадщину після смерті ОСОБА_5 та набула усіх відповідних прав та обовязків по відношенню до зазначеного вище спадкового майна.

Із матеріалів справи судом встановлено, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами , що знаходиться за адресою: вул. Обухова, 61 у м. Золотоноша Черкаської області належав ОСОБА_9, що стверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданою Золотоніською міською державною нотаріальною конторою 17.12.1994 року, реєстр №2772. Однак у даному свідоцтві прізвище спадкоємиці вказане «Орєхова» замість «Орехова».

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, імя, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, імям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті

Згідно з роз'ясненнями, які містяться в п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року "Про встановлення фактів, що мають юридичне значення" при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я по батькові, місце і час народження якої зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові надати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення.

Оскільки ОСОБА_4 померла, а чинним законодавством не передбачається повторна видача свідоцтва про право на спадщину за законом, вбачається обмеження можливості позивача в оформленні спадщини та неможливість внесення відповідних виправлень до правовстановлюючого документу.

Відповідно листа ВСУ 01.01.2012 р. "Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення" коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 256 ЦПК громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим.

Таким чином факт належності вказаного вище свідоцтва про право на спадщину за законом на житло за покійною ОСОБА_4 стверджується співпадіннями особистих даних зазначених в свідоцтві про смерть, свідоцтві про народження позивача, рішенні суду, яке досліджувалось вище, заповіті, а також у довідці виконавчого комітету Золотоніської міської ради №1334 від 28.02.2018 року, із якої вбачається, що ОСОБА_4 була зареєстрована за адресою місця знаходження будинку, на яке і було видано вказане свідоцтво про право на спадщину за законом.

Суд враховує, що у всіх вказаних вище документах співпадають імя, місяць і рік народження, а також місце народження особи, що в свою чергу дає суду підстави вважати, що вказані докази є належними та містять інформацію достатню для встановлення обставин, що обґрунтовують вимоги позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Нормами ст. 534 ЦК УРСР визначено, що кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям.

Як вбачається із заповіту ОСОБА_4, посвідченого секретарем Новодмитрівської сільської ради Золотоніського району, остання все своє майно заповіла ОСОБА_1, ОСОБА_7 та ОСОБА_8.

Як вже зазначалося вище, нормами ст. 548 та ст. 549 ЦК УРСР визначено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Для належного прийняття спадщини необхідно щоб спадкоємець вчинив дії визначені ст. 549 ЦК УРСР.

Як встановлено судом вище, позивач по справі прийняла спадщину шляхом управлінням спадковим майном.

Разом із тим, із копії спадкової справи, наданої Золотоніською міською державною нотаріальною конторою вбачається, що ОСОБА_10, яка змінила своє прізвище із Павлова внаслідок укладення шлюбу, що стверджується відповідною копією свідоцтва про шлюб (серії І-СР №121364 від 21.11.2015 року) та ОСОБА_8 звернулись до нотаріальної контори із відповідними заявами, відповідно до яких відмовилися від прийняття спадщини та не будуть виявляти намір звертатися до суду з позовом про визначення додаткового строку на прийняття спадщини, що відповідає вимогам ст. 553 ЦК УРСР.

Таким чином у судовому засіданні встановлено, що позивач є єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_4, яка прийняла спадщину у встановленому чинним законодавством порядку.

Нормами ст. 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність права власності не встановлена судом.

За таких обставин суд приходить до висновку, що позивач належним чином прийняла спадщину після смерті ОСОБА_4 на все майно, на яке мала право остання в порядку спадкування після смерті ОСОБА_5, а оскільки оригінал правовстановлюючого документа відсутній, а власник помер, вбачається обмеження прав позивача у можливості прийняття та належного розпорядження своїм спадковим майном, враховуючи, що існують законні підстави, суд задовольняє позов у повному обсязі.

На підставі зазначеного та керуючись

ст., ст. 346, ЦК України, ст., ст. 529, 531, 548,

ст. 549, ЦК УРСР та ст. 10,

ст., ст. 76, 200, 264, 265 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1, подану представником позивача ОСОБА_2, до ОСОБА_3 сільської ради Золотоніського району Черкаської області про встановлення юридичного факту, визнання права на земельну частку (пай) та визнання права власності на будинок з господарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування, задовольнити повністю.

Визнати право власності на житловий будинок з прибудовою, що знаходиться за адресою: Черкаська область, Золотоніський район, село Нова Дмитрівка, вулиця Польова, 26, та належав померлій 19 грудня 1995 року ОСОБА_6, спадкоємцем якої був син ОСОБА_5, який фактично спадщину прийняв, але не оформив своїх спадкових прав і помер 9-15 березня 2000 року, спадкоємицею якого була його утриманка ОСОБА_4, яка фактично прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав і померла за ОСОБА_1, в порядку спадкування за заповітом, посвідченим у ОСОБА_3 сільській раді Золотоніського району Черкаської області, 20 лютого 2001 року, реєстр №50 після померлої 30 жовтня 2001 року її матері ОСОБА_4.

Визнати право на земельну частку (пай) у Колективно-дольовому господарстві «Україна» с. Нова Дмитрівка Золотоніського району, розміром 2,55 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що належав померлій 19 грудня 1995 року ОСОБА_6, спадкоємцем якої був син ОСОБА_5, який фактично спадщину прийняв, але не оформив своїх спадкових прав і помер 9-15 березня 2000 року, спадкоємицею якого була його утриманка ОСОБА_4, яка фактично прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав і померла за ОСОБА_1, в порядку спадкування за заповітом, посвідченим у ОСОБА_3 сільській раді Золотоніського району Черкаської області, 20 лютого 2001 року, реєстр №50 після померлої 30 жовтня 2001 року її матері ОСОБА_4.

Встановити факт належності ОСОБА_4 свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Золотоніською міською державною нотаріальною конторою 17 грудня 1994 року, реєстр. №2772, прізвище, імя, по-батькові якої вказане ОСОБА_9.

Рішення може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення в порядку визначеному ст.,ст. 354-356 ЦПК України.

Суддя: Середа Л.В.