Справа № 446/873/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.05.2018 рок Кам'янка-Бузький районний суд Львівської області в складі: головуючого - судді Костюк У. І.

за участі секретаря судових засідань ОСОБА_1

державного виконавця : Гринюх Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Камянка-Бузька справу за поданням начальника Камянка-Бузького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області ОСОБА_2 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_3 без вилучення паспортного документа,

в с т а н о в и в :

начальник Камянка-Бузького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області ОСОБА_2 звернулася до суду з подання тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_3 без вилучення паспортного документа, в обґрунтування якого покликається на те, що на виконанні Камянка-Бузького РВ ДВС ГТУЮ у Львівській області знаходиться виконавче провадження № 55706172 з виконання виконавчого напису 2420, виданого 11.04.2017 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості у розмірі 18563,08 грн. Рішення на сьогоднішній день боржником не виконано, на виклики до державної виконавчої служби не зявляється, а боржник не вживає заходів для погашення заборгованості за кредитним договором за рахунок належного їй майна і доходів, тому державний виконавець звертається з даним поданням до суду.

В судовому засіданні начальник Камянка-Бузького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області ОСОБА_2В подання підтримала та навела мотиви аналогічні, викладеним в клопотанні, просить його задоволити.

Заслухавши пояснення державного виконавця, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що подання підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Згідно з нормами ст. 441 ЦПК України, тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення. Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена за поданням державного або приватного виконавця, яким відкрито відповідне виконавче провадження. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

Статтею 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» (підстави для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон) передбачено, що громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта або громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, зокрема у випадках якщо діють неврегульовані договірні чи інші невиконані зобов'язання - до виконання зобов'язань, або розв'язання спору за погодження сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов'язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України або він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобов'язань.

Згідно з ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до п. 19 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» у разі ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, державний виконавець має право звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

В узагальненні судової практики щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України від 01.02.2013 року, Верховний Суд України вказав, що ухилення боржника від виконання своїх зобов'язань є оціночним поняттям. Теоретично їх невиконання може бути зумовлене об'єктивними причинами, наприклад, внаслідок відсутності майна, роботи, незадовільного фінансового стану, тривалого відрядження, важкої хвороби тощо. Однак, воно може мати й принципово інше походження, суб'єктивне, коли боржник свідомо ухиляється від виконання - має змогу виконати зобов'язання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин.

Отже, наявність у боржника невиконаних зобов'язань за рішенням суду саме по собі, не є підставою для обмеження його права на виїзд за межі України, оскільки необхідною умовою для застосування такого обмеження, є навмисне та свідоме невиконання боржником рішення суду.

У зв'язку з цим, з метою всебічного і повного з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин, суду належить з'ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов'язання в повному обсязі або частково.

Як вбачається з матеріалів подання з ОСОБА_3 16.09.1986р.н. стягується на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за договором в сумі 18 563 грн. 08.коп., на підставі виконавчого напису виданого 11.04.2017р. приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу ОСОБА_4, зареєстрованого в реєстрі за № 2420 /а. с. 4/.

05.02.2018р. постановою головного державного відкрито виконавче провадження за №55706172 з виконання виконавчого напису №2420 від 11.04.2017р. /а. с. 6/

Під час виконання виконавчого напису приватного нотаріуса виконавцем встановлено, що ОСОБА_3 згідно з інформаційною довідкою № 119508872 з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна що субєкта, на праві спільної часткової власності належить 1/3 частини квартири, загальною площею 25,8 кв. м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1. /а. с. 10, зворот/.

В ході примусового виконання рішення державним виконавцем 05.05.2018р. було винесено постанову про арешт майна боржника, згідно з якої було накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно боржника. /а. с. 7/. Однак як вбачається з довідки №556 від. 12.04.2018р. ОСОБА_3 фактично зареєстрована і проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1., також за цією адресою зареєстрований її малолітній син ОСОБА_5, 28.01.2017р., що унеможливлює реалізацію майна/а. с. 11/.

Згідно з відповіді Державної фіскальної служби України № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 від 04.04.2018 інформація про джерела отримання доходів боржника та відкриті рахунки відсутня /а. с.13 /. Відповідно до відповіді Пенсійного фонду України № та НОМЕР_3 від 03.04.2018р. боржник на обліку осіб, які отримують пенсію не перебуває та не працює за трудовим та цивільно-правовими договорами/а. с. 13, зворот/.

На запит виконавця Державною прикордонною службою України листом від 25.04.1018р. повідомлено що ОСОБА_3 16.09.1986р.н. , паспорт серія ЕР №915914 неодноразово перетинала кордон України.

Вказані обставини у своїй сукупності, на переконання суду, свідчить про те, що боржник, знаючи про наявність відкритого виконавчого провадження, жодних дій які б свідчили про виконання виконавчого напису ОСОБА_3 не вчинила і такі дії боржника суд трактує власне, як умисне ухилення від виконання зобовязання без будь-яких поважних причин. Державним виконавцем вжито всіх передбачених чинним законодавством заходів для примусового виконання рішення, боржник ухиляється від виконання зобовязань, відтак наявні всі підстави для забезпечення вчасного та повного виконання боржником виконавчого напису про стягнення коштів шляхом тимчасового обмеження його виїзду за кордон.

Суд також відзначає, що згідно з пунктом 1 статті 2 Протокол №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, має право вільно пересуватися і вільно вибирати місце проживання в межах цієї території.

Пунктами 3 та 4 цієї статті передбачено, що на здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб. Права, викладені в пункті 1, також можуть у певних місцевостях підлягати обмеженням, що встановлені згідно із законом і виправдані суспільними інтересами в демократичному суспільстві.

У справі «Гочев проти Болгарії» («Gochev v. Bulgaria» від 26.11.2009 року) Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) сформулював загальні стандарти щодо права на свободу пересування, зазначивши, що таке обмеження має відповідати одразу трьом критеріям: по-перше, має ґрунтуватися на законі, по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у ч. 3 ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції, і по-третє, знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування).

Щодо критерію законності, то такий в даній справі дотримано виходячи із мотивації наведеної судом вище та з огляду на наявність відповідних норм національного закону, а саме Закону України «Про порядок виїзду і в'їзду в Україну громадян України»

Оцінюючи легітимну мету, яку переслідує таке обмеження, суд відзначає, що легітимною метою, яка визначена у пункті 3 статті 2 Протоколу №4 до Конвенції є зокрема захист прав і свобод інших осіб. А оскільки виконавче провадження повязане власне із захистом порушеного права на отримання коштів, то таке обмеження переслідує легітимну мету.

Суд оцінюючи фактичні обставини справи дійшов до висновку, що обмеження права на свободу пересування боржника за межі держави сприятиме погашенню заборгованості, так як виїзд боржника за межі держави може унеможливити чи значно ускладнити виконання судового рішення.

Водночас, суд враховує тривалий строк невиконання рішення суду та не вжиття боржником жодних дій для виконання виконавчого напису, вжиття державним виконавцем інших заходів до виконання рішення. А тому, враховуючи ці обставини, а також той факт, що таке обмеження не є безстроковим, а обмежується часом до виконання виконавчого напису, суд вважає, що таке втручання є пропорційним меті його застосування.

За вищенаведених обставин та мотивів, подання державного виконавця Камянка-Бузького РВДВС ГТУЮ у Львівській області про обмеження виїзду ОСОБА_3 у праві виїзду за кордон підлягає задоволенню.

На підставі вищенаведеного та керуючись Законом України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України», ст.441 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

подання начальника Камянка-Бузького районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області ОСОБА_2 про тимчасове обмеження у праві виїзду боржника за межі України без вилученням паспортного документа - задоволити повністю.

Тимчасово обмежити боржника ОСОБА_3 16.09.1986р.н. РНОКПП: НОМЕР_4, яка проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1., у праві виїзду за межі України без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон серії ЕР №915914 шляхом заборони перетинати державний кордон України до виконання своїх зобовязань покладених на неї згідно виконавчого напису №2420 від.11.04.2017р. про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості у розмірі 18 563,08 грн.

Копію ухвали надіслати ОСОБА_3 та до Державну прикордонну службу України.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається безпосередньо до Апеляційного суду Львівської області протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Повний текст ухвали складено 08.05.2018 року.

Суддя Костюк У.І.