Справа № 211/5421/17
Провадження № 2/211/541/18
Заочне Р І Ш Е Н Н Я
08 травня 2018 року Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді - Ніколенко Д.М.,
за участю секретаря судового засідання - Гулько А.С.,
представника позивача - ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6 в інтересах якого, як законний представник діє ОСОБА_2, про припинення права власності, визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, -
Позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з вищевказаним позовом вказавши, що їй, відповідачам та третім особам належить по 1/5 частці квартири АДРЕСА_1. Відповідач ОСОБА_3 є її колишнім чоловіком, який не проживає в квартирі з жовтня 2012 року, а відповідач ОСОБА_4 - колишньою свекрухою, яка не проживає в квартирі з травня 2000 року. Відповідачі за комунальні послуги не сплачують, не оплачують витрати на ремонт та утримання квартири. Позивач є інвалідом другої групи, проживає в квартирі разом з дітьми, третіми особами по справі, при цьому позбавлена можливості оформити субсидію на оплату житлово-комунальних послуг в зв'язку з наявністю права власності та реєстрацією відповідачів. Рішенням суду з відповідача стягнуто аліменти на утримання дітей, які він не сплачує, маючи велику заборгованість. Спільне володіння та користування квартирою є неможливим, оскільки між нею та відповідачами склалися неприязні стосунки, що може завдати шкоди дітям. Відповідачі проживають в іншому помешканні. Квартира є неподільною річчю, частки відповідачів є незначними, тому просить припинити право власності відповідачів та визнати за нею право власності на їх частки. Однак рішення суду не в повній мірі захистить її права, оскільки вона не зможе укласти договір реструктуризації та оформити субсидію, тому просить також визнати відповідачів такими, що втратили право користування спірним житловим приміщенням.
В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 заявлені вимоги підтримав з підстав, викладених в позові, не заперечував проти ухвалення заочного рішення.
Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце слухання справи були повідомлені своєчасно та належним чином в порядку, передбаченому ч.7 ст. 128 ЦПК України, про причини неявки суд не повідомили.
Третя особа ОСОБА_5 в судове засідання не з'явився.
Протокольною ухвалою від 08.05.2018 р. в порядку ч. 5 ст. 259 ЦПК України, суд згідно вимог ст. 280 ЦПК України ухвалив справу розглянути в порядку заочного розгляду справи на підставі доказів, що є в матеріалах справи, оскільки відповідачі були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, не з'явилися в судове засідання, не повідомили причини неявки, не подали відзив, представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи.
Вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог виходячи зтаких мотивів.
Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Згідно із частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Як встановлено судом, згідно свідоцтва № Д-310 на право власності на житло від 25.04.2008 р. ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на праві приватної часткової власності належить по 1/5 частці трикімнатної квартири АДРЕСА_1, житловою площею 44,0 кв.м. загальною площею 57,90 кв.м. (а.с. 9, 10 - копії свідоцтва, техпаспорта).
У вказаній квартирі зареєстровані відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_3, які згідно даних актів від 17.11.2017 р. не проживають в вищезазначеному житловому помешканні: ОСОБА_3 з жовтня 2012 р. (а.с.14), ОСОБА_4 з травня 2000 р. (а.с.15).
Відповідно до статті 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.
Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.
Аналіз положень статті 365 ЦК України дає підстави для висновку, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено за наявності будь-якої з передбачених пунктами 1-3 частини першої цієї статті підстав, які є самостійними, але за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.
Саме ця обставина є визначальною при вирішенні спорів про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.
Аналогічний правовий висновок міститься й у постановах Верховного Суду України від 16 січня 2012 року, 15 травня 2013 року, 2 липня 2014 року.
Водночас, при визначенні судом розміру грошової компенсації, яка підлягає стягненню з однієї сторони на користь іншої, необхідно враховувати роз'яснення Пленуму Верховного Суду України, викладені в абз.3, 4 п.6 постанови «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» від 04.10.1991р. №7 (далі - Постанова №7), відповідно до якого розмір такої грошової компенсації визначається за угодою сторін, а при відсутності такої угоди - судом по дійсній вартості будинку на час розгляду справи. Під дійсною вартістю будинку розуміється грошова сума, за яку він може бути проданий в даному населеному пункті чи місцевості. Для її визначення при необхідності призначається експертиза.
З аналізу ч. 2 ст. 365 ЦК України випливає, що згоди особи, право якої на частку у спільному майні припиняється, на отримання грошової компенсації не вимагається, а позивачу необхідно не лише довести обставини, передбачені ч. 1 ст. 365 ЦК України, а й внести розмір цієї компенсації на депозитний рахунок суду.
В матеріалах справи відсутні докази внесення позивачем розмір цієї компенсації на депозитний рахунок суду.
Крім того, згідно з абз. 5 п.6 Постанови №7, в окремих випадках суд може, враховуючи конкретні обставини справи, і при відсутності згоди власника, що виділяється, зобов'язати решту учасників спільної власності сплатити йому грошову компенсацію за належну частку з обов'язковим наведенням відповідних мотивів. Зокрема, це може мати місце, якщо частка у спільній власності на будинок є незначною й не може бути виділена в натурі чи за особливими обставинами сумісне користування ним неможливе, а власник в будинку не проживає і забезпечений іншою жилою площею.
Як зазначається в постанові Верховного Суду України від 15.07.2016р. у справі №6-1599ц16, тягар доказування, що частки відповідачів є незначними і вони не можуть бути виділені в натурі, несе позивач.
Стосовно підтвердження неподільності речі Верховний Суд України у постанові від 2 липня 2014 р. у справі № 6-68цс14 підкреслив, що повинні бути докази, а саме висновок судової будівельно-технічної експертизи про те, що технічної можливості поділити спірний будинок між співвласниками немає.
Разом з тим, в матеріалах справи відсутній висновок експерта про те, що частки відповідачів є незначними, неподільними і вони не можуть бути виділені в натурі, хоча згідно вищезазначеного, саме позивач зобов'язаний був підтвердити зазначене.
Клопотання про проведення судової будівельно-технічної експертизи представником позивача в судовому засіданні не заявлено.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).
Згідно частин 1-3 статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до статті 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову за недоведеністю, оскільки позивачем на підтвердження заявлених вимог щодо припинення права власності відповідачів на належні їм частки в спірній квартирі, не надано відповідних доказів.
На підставі зазначеного не підлягають задоволенню відповідно і вимоги про визнання відповідачів такими, що втратили право користування належним їм на праві приватної часткової власності, житлом.
Пунктом 9 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 №3674-VI, позивач звільнена від сплати судового збору як інвалід ІІ групи, тому судові витрати компенсуються за рахунок держави.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 317, 319, 365, 391 ЦК України, ст.ст.10, 12,13, 81, 141, 263, 265, 280-284 ЦПК ЦПК України,суд ,-
в задоволенні позову ОСОБА_2 - відмовити.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачами протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
На рішення суду позивачем може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу протягом 30 днів з дня його складення.
Повний текст рішення складено 10 травня 2018 р.
Суддя Д.М.Ніколенко