Михайлівський районний суд Запорізької області
Справа № 321/204/18
Провадження № 2/321/178/2018
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 травня 2018 року смт. Михайлівка

Михайлівський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Олійника М.Ю.

за участю:

секретаря судового засідання Бородіної І.В.

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 просить суд стягнути з відповідача ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів) щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 поросила суд задовольнити позовні вимоги, зазначивши, що її утриманні перебуває малолітня дитина, а відповідач у добровільному порядку допомогу на утримання дочки не надає.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, зазначивши, що розуміє свій обовязок утримувати малолітню дочку, але на теперішній час він не має такої можливості, оскільки відбуває покарання в місцях позбавлення волі.

Представник відповідача ОСОБА_3 просила суд відмовити в задоволенні позову, оскільки на теперішній час ОСОБА_2 не має змоги сплачувати аліменти.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з таких підстав.

Відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_4 серії I-ЖС №179241, виданого 25 жовтня 2011 року Пришибською селищною радою Михайлівського району Запорізької області, його батьком записаний ОСОБА_2 (а.с. 7).

Згідно з довідкою про склад сімї №437 від 27 лютого 2018 року, виданої Пришибською селищною радою Михайлівського району Запорізької області, ОСОБА_1 дійсно проживає в ІНФОРМАЦІЯ_2, та має склад сімї: донька ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, донька ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, колишній чоловік ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, який зареєстрований за вказаною адресою, але фактично там не проживає (а.с. 2).

Згідно принципів 4, 6, 7 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитині мають належати права на здоровий ріст та розвиток, належне харчування, житло, розваги, медичне обслуговування; дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матірю; дитина має право на отримання освіти, яка має бути безкоштовною і обовязковою, по крайній мірі, на початкових стадіях; найкраще забезпечення інтересів дитини повинно бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за її освіту і навчання; ця відповідальність лежить перш за все на її батьках; дитині повинна бути забезпечена повна можливість ігор і розваг, які б були направлені на цілі, що переслідуються освітою.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини; держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Згідно статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до положень статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя і праці.

Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до частини 3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до частини 1 статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Згідно із ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Суд, вивчивши матеріли справи, оцінивши наявні у справі докази, вважає, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки позивачка потребує матеріальної допомоги, а відповідач жодних доказів на доведення обставин, які б вказували на неможливість сплати ним аліментів, суду не надав. Натомість вимоги позивачки в повному обсязі підтверджуються довідкою про те, що дитина знаходиться в неї на утриманні, копією свідоцтва про народження дитини, де батьком зазначений відповідач.

Крім того, суд звертає увагу, що позивач фактично просить стягнути аліменти в мінімальному розмірі - 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави в розмірі 704,80 грн.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76-82, 89, 141, 263-265, 289, 430 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6, який народився в м. Запоріжжя, який зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_7, аліменти на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_8, яка проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_9, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, на утримання дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 28 лютого 2018 року, і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 у прибуток держави судовий збір в сумі 704,80 грн.

Рішення підлягає негайному виконанню в частині стягнення аліментів у розмірі місячної плати.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Запорізької області через Михайлівський районний суд Запорізької області протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи Апеляційним судом.

Повне рішення суду складене 10 травня 2018 року.

Суддя Михайлівського районного суду

Запорізької області ОСОБА_6