Провадження № 2/331/561/2018
Справа № 331/1012/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2018 року місто Запоріжжя

Жовтневий районний суд м. Запоріжжя в складі:

головуючого судді - Антоненко М.В.,

при секретарі - Андрієнко С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області, 3-я особа: Міське комунальне підприємство «Основаніє» Департаменту з управління житлово-комунальним господарством Запорізької міської ради про зняття арешту з майна,

ВСТАНОВИВ:

05.02.2018 р. ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області, 3-я особа: Міське комунальне підприємство «Основаніє» Департаменту з управління житлово-комунальним господарством Запорізької міської ради про зняття арешту з майна.

В обґрунтування позову зазначила, що рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 15.11.2001 року з ОСОБА_1 на користь ДКП ПРЕЖО-2 Жовтневого району м. Запоріжжя стягнуто заборгованість по оплаті за комунальні послуги в розмірі 715,02 грн.

На підставі рішення суду державним виконавцем Жовтневого ВДВС відкрито виконавче провадження за виконавчим листом №2-2071/2001 від 15.11.2001 р. В рамках зазначеного виконавчого провадження, державним виконавцем було накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 07.07.2003 року, та внесено відомості до Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна. Тим самим, державний виконавець наклав арешт на квартиру, яка належить позивачу ОСОБА_1 на праві власності за адресою : м. Запоріжжя, вул. Гоголя, 161 А, кв.86.

Разом з тим, на теперішній час заборгованості з оплати комунальних послуг позивач ОСОБА_1 не є, що підтверджує довідка надана МКП Основаніє.

МКП «Основаніє» 10.07.2017 року направлена Начальнику ОСОБА_2 ВДВС м. Запоріжжя, заява про закінчення виконавчого провадження за виконавчим листом №2-2071 від 15.11.2001 року у зв'язку з відсутністю заборгованості по оплаті комунальних послуг за ОСОБА_1, яка прийнята державним виконавцем 11.07.2017 року.

В порушення вимог Закону України «Про виконавче провадження», станом на 31.01.2018 року нерухоме майно позивача і по теперішній час знаходиться під арештом. Позивач ОСОБА_1 не має Конституційного права на протязі 15 років вільно володіти, розпоряджатись своїм майном.

Відповідно до ч. 5 ст.13 Закону України «Про виконавче провадження» постанова про зняття арешту виноситься виконавцем не пізніше наступного робочого дня після надходження до нього документів, що підтверджують наявність підстав, передбачених частиною четвертою статті 59 цього Закону, та надсилається в той самий день органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника.

За порушення строків прийняття рішень та вчинення виконавчих дій виконавці несуть відповідальність в порядку, встановленому законом.

Відповідно до ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв'язку із закінченням виконавчого провадження.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 60 ЗУ «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніпіе наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. З майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту.

Таким чином, державним виконавцем, виконавче провадження було завершене, але накладений арешт майна знятий не був, тобто державним виконавцем не було виконано норми чинного законодавства.

Відповідно до ч. І ст. 57 ЗУ «Про виконавче провадження» зазначено, що, арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Згідно ч. 2 ст. 50 ЗУ «Про виконавче провадження», у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу, який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Згідно ч.5 ст.60 ЗУ "Про виконавче провадження", у незавершеному виконавчому провадженні арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду.

Виходячи з вищевикладеного, на час звернення з позовною заявою до суду за наявності арешту (обтяження) накладеного на майно позивача порушується право приватної власності, внаслідок чого позивач позбавлений змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд.

Просить суд зняти арешт з майна, накладений державним виконавцем Олександрівського відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області, а саме з квартири, яка належить ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, на праві приватної власності, розташованої за адресою : м. Запоріжжя, вул. Гоголя, 161 А, кв.86.

Позивач ОСОБА_1 надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримує в повному обсязі.

Від представника відповідача ОСОБА_2 відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області ОСОБА_3 надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника відділу державної виконавчої служби. Просила розглянути справу на розсуд суду.

Представник третьої особи Міське комунальне підприємство «Основаніє» Департаменту з управління житлово-комунальним господарством Запорізької міської ради у судове засідання не з*явився. Про час та місце слухання справи повідомлений належним чином. Причину неявки до суду не сповістив.

Відповідно до ч.3 ст. 211 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу у відсутність учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до наступного.

Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно дост. 4 ЦПК Україникожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, а, відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України.

Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Стаття 41 Конституції України гарантує, що кожен громадянин має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, яка набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об'єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Частиною 1 ст. 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Положення ст. 319 ЦК України передбачають, що власнику майна належить право володіти, користуватися та розпоряджатися власним майном за власним розсудом, та вчиняти по відношенню до свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Статтею 11 Закону України «Про виконавче провадження» №606-XIV від 21.04.1999р., який був чинний на час накладання державним виконавцем арешту (далі Закон №606-XIV), передбачено, що у процесі здійснення виконавчого провадження державний виконавець має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Відповідно до ч. 5 ст.13 Закону України «Про виконавче провадження» постанова про зняття арешту виноситься виконавцем не пізніше наступного робочого дня після надходження до нього документів, що підтверджують наявність підстав, передбачених частиною четвертою статті 59 цього Закону, та надсилається в той самий день органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника.

За порушення строків прийняття рішень та вчинення виконавчих дій виконавці несуть відповідальність в порядку, встановленому законом.

Відповідно до ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв'язку із закінченням виконавчого провадження.

Відповідно до ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах;винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 60 ЗУ «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніпіе наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. З майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту.

Матеріалами справи встановлено, що рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 15.11.2001 року з ОСОБА_1 на користь ДКП ПРЕЖО-2 Жовтневого району м. Запоріжжя стягнуто заборгованість по оплаті за комунальні послуги в розмірі 715,02 грн.

На підставі рішення суду державним виконавцем Жовтневого ВДВС відкрито виконавче провадження за виконавчим листом №2-2071/2001 від 15.11.2001 р.

В рамках зазначеного виконавчого провадження, державним виконавцем було накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 07.07.2003 року, та внесено відомості до Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна. Тим самим, державний виконавець наклав арешт на квартиру, яка належить позивачу ОСОБА_1 на праві власності за адресою : м. Запоріжжя, вул. Гоголя, 161 А, кв.86.

Станом на 01.07.2017 року заборгованості з оплати комунальних послуг у позивача ОСОБА_1 не має, що підтверджує довідкою наданою МКП Основаніє.

Також 10.07.2018 року представником МКП «Основаніє» ОСОБА_4 направлена Начальнику ОСОБА_2 ВДВС м. Запоріжжя, заява про закінчення виконавчого провадження за виконавчим листом №2-2071 від 15.11.2001 року у зв'язку з відсутністю заборгованості по оплаті комунальних послуг за ОСОБА_1, яка прийнята державним виконавцем 11.07.2017 року.

В порушення вимог Закону України «Про виконавче провадження», станом на 05.02.2018 року нерухоме майно позивача і по теперішній час знаходиться під арештом.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до вимог ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ч. 5, 6, 7ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

За вказаних обставин, підстав для наявності заборони відчуження (арешту) нерухомого майна позивача суд не знаходить і вважає, що наявність такого арешту перешкоджає йому у вільному розпорядженні своїм майном.

Аналізуючи зазначені норми матеріального права, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні, враховуючи всі наведені обставини, суд вважає необхідним захистити порушене право позивача вільно користуватися, володіти та розпоряджатися своїм майном, право власності на яке він набув в установленому законом порядку, шляхом зняття арешту з квартири АДРЕСА_1, що належить на праві приватної власності ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, накладений постановою державного виконавця Жовтневого відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції про арешт майна боржника від 07.07.2003 р. в межах виконавчого провадження щодо примусового виконання виконавчого листа № 2-2071/2001 від 15.11.2001 року, виданого Жовтневим районним судом м. Запоріжжя.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 259,263-265 ЦПК України, ст. 41 Конституції України, ст. 15, 16, 316-321,391 ЦК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області, 3-я особа: Міське комунальне підприємство «Основаніє» Департаменту з управління житлово-комунальним господарством Запорізької міської ради про зняття арешту з майна - задовольнити.

Зняти арешт з квартири АДРЕСА_1, що належить на праві приватної власності ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, мешкає за адресою: АДРЕСА_2, ІПН: НОМЕР_1) накладений постановою державного виконавця Жовтневого відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції про арешт майна боржника від 07.07.2003 р. в межах виконавчого провадження щодо примусового виконання виконавчого листа № 2-2071/2001 від 15.11.2001 року, виданого Жовтневим районним судом м. Запоріжжя.

Повний текст рішення складено 23 квітня 2018 року.

Особам, які не були присутні в судовому засіданні, направляється копія повного рішення в порядку, передбаченому статтею 272 ЦПК України.

Рішення може бути оскаржене в Апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області в 30-денний строк з дня складання повного рішення суду.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШПерехідних Положень ЦПК Українив новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя: М.В. Антоненко