Справа № 296/2678/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"31" травня 2018 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого судді Рожкової О.С.,

за участю секретаря судового засідання Степанчук О.М., Тузенко А.О. ,

представника позивача ОСОБА_1,

представника третьої особи ОСОБА_2,

розглянувши y відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного Акціонерного товариства ОСОБА_4 банк Приват банк, приватного нотаріуса київського міського нотаріального округу ОСОБА_5, третя особа по справі Корольовський відділ державної виконавчої служби міста Житомира Головного територіального управління юстиції у Житомирській області про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

В С Т А Н О В И В:

27.03.2018 ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ПАТ КБ "Приватбанк", приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5, про визнання виконавчого напису від 12 вересня 2017 року за №13204, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 таким, що не підлягає виконанню.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що 18.04.2007 уклав з ПАТ КБ "Приватбанк" кредитний договір № ZHA0RX03530285 на суму 4343,11 грн. За вказаним кредитним договором у позивача перед відповідачем виникла заборгованість у розмірі 41944,93 грн. 12.09.2017 року приватним нотаріусом ОСОБА_5 вчинено виконавчий напис за реєстраційним номером 13204 на кредитному договорі № ZHA0RX03530285 від 18.04.2007 року, який укладений між позивачем та відповідачем, про стягнення заборгованості в сумі 41944,93 грн. У січні 2018 року позивач дізнався, що відкрито виконавче провадження щодо виконання виконавчого зазначеного напису. Також державним виконавцем винесена постанова про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 09.01.2018 року, починаючи з січня 2018 року розпочато відрахування з заробітної плати. Позивач вважає, що виконавчий напис було вчинено з грубим порушенням вимог чинного законодавства, а саме статті 88 Закону України «Про нотаріат», щодо не враховання вимог закону щодо позовної давності та те, що на момент укладання кредитного договору законодавством не було передбачено такого позасудового способу звернення стягнення запборгованості як вчинення виконавчого напису нотаріусом.

Ухвалою судді від 02.04.2018 відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 та призначено до розгляду за правилами спрощеного провадження, з викликом сторін у судове засідання на 26.04.2018.

14.05.2018 року до суду надійшла заява представника позивача ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову у справі.

Ухвалою судді від 16.05.2018 заяву представника позивача ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5, який вчинено 12.09.2017, зареєстрованого в реєстрі за № 13204 про стягнення ОСОБА_3 заборгованості на користь ПАТ КБ «Приватбанк» повернуто заявнику (а.с.52).

24.04.2018 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 на електронну адресу суду подано відзив на позовну заяву, в якому відповідач просив розглянути справу за його відсутності та відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог до нього, посилаючись на дотримання порядку посвідчення права стягувача на стягнення грошових сум з боржника, виконання нотаріусом вимог ст.87-91 Закону України «Про нотаріат», Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012 при вчиненні виконавчого напису. Крім того, вказав, що безспірність заборгованості ОСОБА_3 підтверджувалась документами, які були надані представником банку, перелік яких передбачений постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 року «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса». Крім того, зауважив, що не є належним відповідачем, оскільки відповідачем у таких справах є особа, на користь якої було вчинено виконавчий напис, яким було порушено право позивача, а нотаріус може залучатися судом як третя особа без самостійних вимог на предмет спору (а.с.21-24).

21.05.2018 року представником позивача ОСОБА_1 на електронну адресу суду подано відповідь на відзив, в якій представник зазначає, що на момент звернення банку до нотаріуса минуло щонайменше 9 років, тобто право вимоги могло виникнути лише 19.04.2008 року, тому трирічний строк закінчився 18.04.2011 року. Крім того, зазначає, що постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року по справі №826/20084/14 не скасовано, а залишено без змін згідно ухвали Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року №К/800/7651/17 та вказує, що нотаріус в такій категорії справ є належним відповідачем, а не третьою особою (а.с.56-59).

21.05.2018, від відповідача ПАТ КБ «Приватбанк» на електронну адресу суду надійшли письмові заперечення на позовну заяву, в яких відповідач зазначив, що не визнає позовні вимоги ОСОБА_3 та просить відмовити у задоволенні позову з підстав відсутності у позивача доказів, що підтверджують недотримання вимог законодавства при вчиненні виконавчого напису про стягнення безспірної заборгованості. Розгляд справи просив проводити без участі представника банку (а.с.64-66).

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник третьої особи Корольовського відділу державної виконавчої служби м. Житомира Головного територіального управління юстиції у Житомирській області щодо вирішення спору покладався на розсуд суду.

Дослідивши матеріали справи, враховуючи пояснення представника позивача, доводи відповідачів та докази, які надані сторонами під час розгляду справи, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що 18.04.2007 між ЗАТ ОСОБА_4 банк «Приватбанк» (правонаступником якого є ПАТ КБ "ПриватБанк") та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № ZHA0RX03530285 від 18.04.2007, за умовами якого банк надав ОСОБА_3Л кредит у розмірі 4343,11 грн. на термін дії до 18.04.2008, за умови сплати відповідачем в період з 18 по 23 число кожного місяця заборгованості по кредиту, у розмірі 445,85 грн., яка складається з відсотків, комісії, а також інших витрат (а.с.30-31).

12.09.2017 ПАТ КБ "ПриватБанк" звернулося до нотаріуса з заявою про вчинення виконавчого напису для стягнення боргу з ОСОБА_3 у розмірі 41944,93 грн.

За заявою ПАТ КБ "Приватбанк" приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 29 вересня 2017 року вчинив виконавчий напис, відповідно до якого

запропоновано стягнути заборгованість на користь Публічного акціонерного товариства ОСОБА_4 "Приватбанк" з ОСОБА_3, не сплачену в строк за Кредитним договором № ZHA0RX03530285 від 18.04.2007. Строк за який провадиться стягнення 3771 днів, а саме: з 18.04.2007 року по 14.08.2017 року.

Сума що підлягає стягненню, складає 41944 грн. 93 коп., з урахуванням: - заборгованість за тілом кредиту 190,67 грн., - за відсотками 9484,85 грн. з комісії 117,26 грн., - з пені 29 678,58 грн. (а.с.10).

Спірні правовідносини регулюються Законом України «Про нотаріат», Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595, постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса».

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з частиною першої статті 1 Закону України від 2 вересня 1993 року № 3425-XII «Про нотаріат» (далі Закон «Про нотаріат») нотаріат в Україні це система органів і посадових осіб, на які покладено обовязок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок).

Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій.

Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов'язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв'язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій.

При цьому стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обовязків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобовязання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не обмежується лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Зокрема, під час розгляду справи суду не надано доказів, що на час вчинення нотаріусом виконавчого напису в суді розглядався спір по суті між ОСОБА_3 та ПАТ КБ «ПриватБанк» щодо розміру заборгованості.

Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

Крім того, за змістом ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. (стаття 257 ЦК України)

Можливість поновлення нотаріусом строку на пред'явлення стягувачем грошової вимоги до боржника не передбачено ні Законом України «Про нотаріат», ні Порядом вчинення нотаріальних дій нотаріусами України.

Згідно із Правовою позицією, висловленою Верховним Судом України під час розгляду справи у справі за № 6-1457цс16: «За змістом частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Тобто, позовна давність застосовується лише за наявності порушеного права особи.

Як вбачається з даного виконавчого напису, вказана заборгованість ПАТ КБ «ПриватБанк» обрахована за період з 18 квітня 2005 р. по серпень 2017 року.

Тобто, в порушення статті 87 Закону України «Про нотаріат», підпунктів 3.1, 3.4 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріус вчинив виконавчий напис, хоча з дня виникнення права вимоги минуло більше трьох років, про що зазначив позивач у позовній заяві та під час розгляду справи, заперечующи щодо наявності права банку на стягнення заборгованості.

Отже, встановлення обставин щодо вчинення виконавчого напису з порушенням трьох річного строку з дня виникнення права вимоги є підставою для визнання виконавчого напису від 12 вересня 2017 року за №13204, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Заперечення відповідача, подані до суду, вказаних доводів позивача не спростовують, а тому суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Разом з тим, суд приймає до уваги заперечення приватного нотаріуса ОСОБА_5 щодо залучення його позивачем у якості відповідача у справі, оскільки відповідачем у таких справах є особа, на користь якої було вчинено виконавчий напис, яким було порушено право позивача, тобто ПАТ КБ "Приватбанк". Таким чином, залучення позивачем приватного нотаріуса, як відповідача є безпідставним, а вимоги до нього задоволенню не підлягають.

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України з відповідача ПАТ КБ "Приватбанк" на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 76 - 91, 141, 258, 259, 265, 268, 273, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд ,-

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_3 задовольнити.

Визнати виконавчий напис від 12.09.2017 року за № 13204. вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5, таким, що не підлягає виконанню.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства ОСОБА_4 банк ПРИВАТБАНК (місце знаходження: м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, ) на користь ОСОБА_3 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1) судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Житомирської області.

Головуючий суддя О. С. Рожкова