Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний номер 311/2842/17 Головуючий у 1-й інстанції Нікандрова С.О.
Номер провадження 22-ц/778/1178/18 Суддя-доповідач ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2018 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справах Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого Подліянової Г.С.,

суддів: Дашковської А.В.,

ОСОБА_2,

за участю секретаря Семенчук О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» на рішення Василівського районного суду Запорізької області від 11 грудня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя,-

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» (далі ПАТ «Укрзалізниця») про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя.

В обґрунтування позову позивач зазначав, що 23 вересня 2012 року при виконанні трудових обов'язків з ним стався нещасний випадок, який призвів до стійкого ушкодження здоров'я. За висновком МСЕК від 17 січня 2013 року позивача ОСОБА_3 визнано інвалідом третьої групи та встановлено 60% стійкої втрати професійної працездатності, починаючи з 01 лютого 2015 року ОСОБА_3 встановлено 25% стійкої втрати професійної працездатності.

Посилаючись на те, що внаслідок трудового каліцтва він зазнав значних фізичних і моральних страждань, просив на підставі ст.ст. 23, 1167, 1168, 1187 ЦК України стягнути з відповідача, з яким він перебував у трудових відносинах під час каліцтва, на відшкодування моральної шкоди 150000 грн. та судові витрати на правову допомогу у сумі 8800 грн.

17.11.2017 року на адресу Василівського районного суду Запорізької області надійшли заперечення на позовну заяву від ПАТ «Укрзалізниця» у яких відповідач просив суд у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовити.

Рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 11 грудня 2017 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Укрзалізниця» на користь ОСОБА_3 відшкодування моральної шкоди, завданої трудовим каліцтвом в сумі 30000 гривень.

Стягнуто з ПАТ «Укрзалізниця» на користь ОСОБА_3 витрати на правову допомогу в сумі 1600 грн.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

Стягнуто з ПАТ «Укрзалізниця» на користь держави судовий збір в сумі 128 грн.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ПАТ «Укрзалізниця» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовити в повному обсязі, витрати по сплаті судового збору покласти на позивача.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За змістом ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 375 ЦК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_3 та стягуючи на користь позивача з відповідача в рахунок відшкодування моральної шкоди 30000,00 грн., суд першої інстанції врахував характер правопорушення, глибину та тривалість фізичних та душевних страждань позивача, ступінь вини підприємства, в тому числі, і протиправні дії позивача, а також, взяв до уваги тяжкість ушкодження здоров'я, в тому числі, наслідки втрати професійної працездатності та набуття інвалідності позивачем, та виходив з того, що завдана позивачу моральна шкода підлягає відшкодуванню за рахунок роботодавця.

Колегія суддів погоджується з висновком суду, оскільки вони відповідають встановленим обставинам справи і набутим доказам.

Частина четверта статті 43 Конституції зазначає, що кожен має право на належні, безпечні умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Відповідно до частин першої, третьої статті13 Закону України "Про охорону праці" роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Згідно частини другої статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Статтею 173 КЗпП України передбачено, що шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Згідно ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

П.13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз'яснено, що відповідно до ст.237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно з наказом Відокремленого структурного підрозділу «Запорізька дистанція електропостачання» ДП Придніпровська залізниця №64/ос від 19.09.2005 року та записів в трудовій книжці №7, ОСОБА_3 з 21 вересня 2005 року прийнятий на посаду електромонтера 4 розряду з ремонту повітряних ліній електропередач відокремленого структурного підрозділу «Запорізька дистанція електропостачання» Державного підприємства «Придніпровська залізниця», згідно з наказом №39/ОС від 20 лютого 2013 року звільнений за власним бажанням у звязку з виходом на пенсію по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві.

21 жовтня 2015 року було проведено державну реєстрацію ПАТ «Українська залізниця», ДП «Придніпровська залізниця» увійшло в перелік підприємств і установ залізничного транспорту загального користування, на базі яких утворилося ПАТ «Українська залізниця», яке є правонаступником прав та обовязків усіх підприємств залізничного транспорту, в тому числі ДП «Придніпровська залізниця». В складі новоутвореного підприємства без статусу юридичної особи діє регіональна філія «Придніпровська залізниця» ПАТ «Укрзалізниця».

23 вересня 2012 року під час виконання трудових обовязків ОСОБА_3А з ним стався нещасний випадок.

За актом №1 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом (Форма Н-1) від 17 грудня 2012 року (а.с. 19-21) та актом проведеного розслідування форми Н-5 від 17 грудня 2012 року (а.с. 22-25) основними причинами нещасного випадку являються невиконання вимог інструкцій з охорони праці наступними особами:

- електромонтером ОСОБА_3 порушено вимоги п.3.2., 3.9. інструкції з охорони праці №17 для електромонтера з ремонту повітряних ліній електропередач району електропостачання затвердженої наказом начальника ВСП «Запорізька дистанція електропостачання» від 05.11.2010 року за №672, та відповідні пункти 2.3.3. НПАОП 40.1-1.21-98 «Правил безпечної експлуатації електроустановок споживачів», п.1.13 НПАОП 0.00-1.15-07 «Правил охорони праці під час виконання робіт на висоті»;

- електромеханіком ОСОБА_4 порушено вимоги посадової інструкції електромеханіка району електропостачання ст. Запоріжжя-1, яка затверджена начальником ВСП «Запорізька дистанція електропостачання» від 02.07.2012 року, а також п.1.7 НПАОП 0.00-1.15-07 «Правил охорони праці під час виконання робіт на висоті», п.3.2.2 НПАОП 40.1-1.21-98 «Правил безпечної експлуатації електроустановок споживачів»;

- енергодиспетчером ОСОБА_5 порушено п. 5.12.6 Інструкції ЦЕ-0032 енергодиспетчера залізниць України затвердженої наказом Укрзалізниці від 09.02.2012 року за №047-Ц.

За висновком МСЕК від 17 січня 2013 року серія АВ №007777 (оригінал якого знаходиться в Фонді соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, що підтверджується листом Відділення виконавчої дирекції фонду у Василівському районі від 04.03.2013 року №1-К/03-275 (а.с. 53, 54) ОСОБА_3 встановлено стійка втрата професійної працездатності 60% та 3 група інвалідності через трудове каліцтво, що сталося 23.09.2012 року.

При подальших оглядах в травні 2015 року та серпні 2017 року встановлено стійка втрата професійної працездатності 25% (а.с. 40, 41).

Згідно зі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд керувався положеннями трудового законодавства, статей 23, 1167 ЦК України, з урахуванням характеру й обсягу страждань, яких зазнав позивач, їх тривалості, наслідків отриманої травми, та інших обставин, що відповідає розясненням, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31 березня 1995 р. № 4 та обґрунтовано, з врахуванням принципу розумності й справедливості, визначив її в сумі 30000,00 грн. При цьому судом також була врахована тривалість відновлення позивачем своїх прав у судовому порядку.

Доводи щодо недоведеності позову в частині відшкодування моральної шкоди не ґрунтуються на вимогах ст. 57 ЦПК України.

В п. 4.1 Рішення Конституційного Суду України № 1 - рн/2004 від 27 січня 2004 року зазначено, що ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні і фізичні страждання.

Так, позивач змушений переносить щоденний фізичний біль та моральні переживання, позбавлений нормальних життєвих звязків, у звязку з тим, що професійне захворювання обмежує його життєву активність і вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Таким чином, доводи відповідача про відсутність доказів про спричинення моральної шкоди позивачу, як підстави для відшкодування моральної шкоди останньому, є необґрунтованими, а тому апеляційний суд їх відхиляє.

Апеляційний суд вважає, що розмір моральної шкоди, визначений судом першої інстанції, є розумним, виваженим та справедливим. Виходячи з наведеного та враховуючи конкретні обставини справи, апеляційний суд вважає за можливе погодитися з розміром моральної шкоди, визначеної судом першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги про те, що основними причинами нещасного випадку, відповідно до ОСОБА_4 № 1, є невиконання ОСОБА_3 вимог інструкції з охорони праці, незастосування засобів індивідуального захисту та невиконання посадових обовязків, тобто нещасний випадок стався виключно з вини позивача, колегія не бере до уваги з огляду на наступне.

Частиною 2 статті 1193 ЦК України встановлено, що якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом.

Згідно зі ст.ст. 58, 59 ЦПК України ( в редакції, чинної на час розгляду справи), докази повинні бути належними та допустимими. При цьому, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Частиною 1 статті 60 ЦПК України ( в редакції, чинної на час розгляду справи) встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Так з ОСОБА_4 № 1, на якій посилається відповідач, вбачається, що невиконання вимог інструкції з охорони праці було допущено, крім позивача, електромеханіком ОСОБА_4, електродиспетчером ОСОБА_5, тобто вина в настанні нещасного випадку на виробництві допущена декількома особами, тому доводи апеляційної скарги є необґрунтованими.

Будь-яких належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_3 під час виконання свої трудових було порушено правила трудової дисципліни, які призвели до настання нещасного випадку відповідачем суду не надано.

Інші обставини, на які посилається відповідач в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції було дотримано норми матеріального та процесуального права.

За таких обставин, судова колегія приходить до висновку, що судом першої інстанції з'ясовані всі обставини справи, які мають істотне значення для правильного вирішення спору, дана належна оцінка письмовим доказам у сукупності з доводами сторін, висновки суду відповідають обставинам справи, доводи, що викладені у апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції, рішення відповідає вимогам матеріального і процесуального законів, тому підстав для скасування рішення немає.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» залишити без задоволення.

Рішення Василівського районного суду Запорізької області від 11 грудня 2017 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 21.05.2018 року.

Головуючий

Судді: