Номер провадження: 22-ц/785/2756/18
Головуючий у першій інстанції Погрібний С. О.
Доповідач Сегеда С. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.05.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області, у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Журавльова О.Г.,

Заїкіна А.П.,

за участю:

секретаря Цихиселі Л.Р.,

представника ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4,

представника ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_3; ОСОБА_12 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 10 листопада 2015 року (суддя Погрібний С.О.) у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Акціонерний Банк «ПОРТО-ФРАНКО», правонаступником якого є ОСОБА_5, до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки, за участю третьої особи - ОСОБА_10,

встановив:

23 грудня 2013 року позивач - Публічне акціонерне товариство Акціонерний Банк «ПОРТО-ФРАНКО» (далі - ПАТ АБ «ПОРТО-ФРАНКО») звернувся до суду із зазначеним позовом та після його уточнень просив в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №2716/1-07 від 23 жовтня 2007 року звернути стягнення на предмет іпотеки - чотирьохкімнатну квартиру під АДРЕСА_1, яка згідно Витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно з реєстраційним № 16339771, виданого Комунальним підприємством «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості» від 19.10.2007 року складається у цілому з: 1,4 - коридор, 2 - туалет, 3, 8, 9, 10 - житлові, 5 - ванна, 6 - комора (кладова), загальною площею 133,5 кв. м., житловою площею 100, 8 кв. м., та належить ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності, виданого Управлінням з питань розподілу та реалізації житла виконавчого комітету Одеської міської ради 23.08.2001 року, за реєстраційним номером 476/01, зареєстрованого Одеським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості в реєстровій книзі № 138доп, під реєстровим номером 3320 на сторінці 30, шляхом надання ПАТ АБ «ПОРТО-ФРАНКО» права продажу предмета іпотеки будь-якій третій особі покупцеві.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 23 жовтня 2007 року між позивачем та ОСОБА_10 був укладений кредитний договір № 2716/1-07, відповідно до якого позивач прийняв на себе зобов'язання видати позичальнику кредит на поточні потреби у сумі 1 262 500,0 грн. на строк з 23 жовтня 2007 року по 23 жовтня 2012 року зі сплатою 19 відсотків річних, а позичальник прийняв на себе зобов'язання своєчасного повернення позивачу всієї суми кредиту, відсотків у розмірах, строках і на умовах визначених кредитним договором.

З метою забезпечення виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором 23 жовтня 2007 року між банком та майновим поручителем позичальника - ОСОБА_3 укладено договір іпотеки. Предметом іпотеки за вказаним договором є нерухоме майно: чотирьохкімнатна квартира під АДРЕСА_1.

Однак, оскільки свої зобов'язання по сплаті щомісячних платежів позичальник в строк не виконував, позивач звернувся до позичальника та відповідача з вимогами про дострокове погашення кредиту, згідно якого відповідачу та позичальнику запропоновано у семиденний строк з моменту отримання вимоги достроково погасити кредит, нараховані відсотки та штрафні санкції.

Посилаючись на те, що до сьогоднішнього дня заборгованість позичальника перед банком не погашена, позивач просив вимоги задовольнити у повному обсязі.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 10.11.2015 року позов задоволено частково. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №2716/1-07 від 23 жовтня 2007 року звернуто стягнення на предмет іпотеки: чотирьохкімнатну квартиру під АДРЕСА_1, яка складається у цілому з: 1,4 - коридор, 2 - туалет, 3, 8, 9, 10 - житлові, 5 - ванна, 6 - кладова, загальною площею 133,5 кв. м., житловою площею 100, 8 кв. м., та належить ОСОБА_3 на підставі Свідоцтва про право власності, шляхом надання ПАТ АБ «ПОРТО-ФРАНКО» права продажу предмета іпотеки будь-якій третій особі покупцеві.

Зазначено загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки, які складають 2352423,45 грн., з яких: за кредитом - 842251,69 грн.; за відсотками - 362329,53 грн.; пеня за виникнення простроченої заборгованості - 1147842,23 грн.

Встановлено спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом застосування процедури продажу шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки. Пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки - першочергове право ПАТ АБ «ПОРТО-ФРАНКО» на звернення стягнення на предмет іпотеки.

Початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації - ціна, визначена незалежним експертом оціночної діяльності на рівні, не нижчому за звичайної ціни на цей вид майна. Надано ПАТ АБ «ПОРТО-ФРАНКО» право на отримання будь-яких документів, необхідних для продажу предмету іпотеки. Вирішено питання судових витрат.

Разом з тим, рішенням апеляційного суду Одеської області від 11.02.2016 року апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_12 було задоволено частково, зазначене вище рішення суду першої інстанції було скасовано, у задоволенні позовних вимог ПАТ АБ «ПОРТО-ФРАНКО» було відмовлено (т. 2, а.с. 170-177).

Однак, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 05 жовтня 2016 року рішення апеляційного суду Одеської області від 11 лютого 2016 року було скасоване, а справа направлена до суду апеляційної інстанції на новий розгляд (т.2, а.с.232-235).

В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_12 просив рішення Приморського районного суду м. Одеси від 10.11.2015 року скасувати та ухвалити нове - про відмову у позові, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 20.12.2016 року було замінено позивача ПАТ АБ «ПОРТО-ФРАНКО» на його правонаступника - ОСОБА_5, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, адреса проживання: АДРЕСА_1.

Крім того, ухвалою апеляційного суду Одеської області від 24.01.2017 року у справі було призначену судову товарознавчу експертизу для визначення ринкової вартості іпотечної квартири (т.3, а.с.239-243).

Згідно Висновку судової експертизи, ринкова вартість чотирьохкімнатної квартири під АДРЕСА_1, яка складається у цілому з: 1,4 - коридор, 2 - туалет, 3, 8, 9, 10 - житлові, 5 - ванна, 6 - кладова, загальною площею 133,5 кв. м., житловою площею 100, 8 кв. м., та належить ОСОБА_3 на підставі Свідоцтва про право власності, склала 3 000 477 грн (т.4, а.с.141-115).

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечень проти неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 23 жовтня 2007 року між ПАТ АБ «ПОРТО-ФРАНКО» та ОСОБА_10 був укладений кредитний договір № 2716/1-07, відповідно до умов якого позивач прийняв на себе зобов'язання видати позичальнику кредит на поточні потреби у сумі 1 262 500,0 грн. на строк з 23 жовтня 2007 року по 23 жовтня 2012 року зі сплатою 19 відсотків річних, а позичальник прийняв на себе зобов'язання своєчасного повернення позивачу всієї суми кредиту, відсотків у розмірах, строках і на умовах визначених кредитним договором (далі - Кредитний договір).

Для забезпечення виконання позичальником зобов'язань за Кредитним договором 23 жовтня 2007 року між банком та майновим поручителем позичальника - ОСОБА_3 було укладено договір іпотеки.

Предметом іпотеки за вказаним договором є нерухоме майно: чотирьохкімнатна квартира під АДРЕСА_1, яка, згідно витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно з реєстраційним № 16339771, виданого КП «ОМБТІ та РОН» 19.10.2007 року складається у цілому з: 1,4 - коридор, 2 - туалет, 3, 8, 9, 10 - житлові, 5 - ванна, 6 - комора (кладова), загальною площею 133,5 кв.м., житловою площею 100, 8 кв.м., та належить іпотекодавцю на підставі свідоцтва про право власності, виданого Управлінням з питань розподілу та реалізації житла виконавчого комітету Одеської міської ради, 23.08.2001 року, за реєстраційним номером 476/01, зареєстрованого Одеським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості в реєстровій книзі № 138доп, під реєстровим номером 3320 на сторінці 30.

Крім того, 10 листопада 2008 року між банком та позичальником укладено додаткову угоду до кредитного договору № 1. Згідно положень вказаної угоди строк сплати щомісячного платежу за жовтень 2008 року перенесено на строк по 25 листопада 2008 року.

В подальшому, 15 січня 2009 року між банком та позичальником укладено додаткову угоду до кредитного договору № 2, згідно з якою п.п. 1.3, 2.4, 2.5 кредитного договору викладено у наступній редакції: «Збільшити розмір процентної ставки - 20 (двадцять) відсотків за користування кредитними коштами. Також, щомісяця, починаючи з лютого 2009 року, з 1- го, не пізніш 25-го числа місяця, позичальник зобов'язався сплачувати не менше 33420,0 гривень з урахуванням сплати процентів та повернути всю суму кредиту у строк по 23 жовтня 2012 року».

Крім того, 10 серпня 2011 року між банком та позичальником укладено додаткову угоду до кредитного договору № 3, згідно з якої п.п. 1.1, 1.2, 1.3, 2.4, 2.5 кредитного договору викладено у наступній редакції: «1.1. Банк видає Позичальнику кредит у розмірі 1443 616,54 (один мільйон чотириста сорок три тисячі шістсот шістнадцять) гривень 54 копійки. 1.2 Кредитні кошти надаються на строк з 23 жовтня 2007 року по 23 жовтня 2013 року. 1.3. За користування кредитними коштами встановлюється плата у розмірі 19 (дев'ятнадцять) процентів річних на період з 23 жовтня 2007 року по 14 січня 2009 року та 20 (двадцять) процентів річних на період з 15 січня 2009 року по 23 жовтня 2013 р. 2.4. Починаючи з вересня 2011 року щомісячно з 4-го по 10-те число здійснювати погашення заборгованості у сумі 25 000,00 (двадцять п'ять) тисяч гривень 00 копійок з урахуванням сплати відсотків. Пункт 2.5. Позичальник зобов'язується сплачувати відсотки за користування кредитними коштами щомісячно з 1-го по 10-те число місяця».

12 серпня 2011 року з урахуванням додаткових угод №№ 1, 2, 3 між банком та відповідачем було укладено додатковий договір про внесення змін до іпотечного договору, посвідченого приватним нотаріусом Одеського нотаріального округу Задорожнюк В.К. 23.10.2007, за реєстровим № У-780.

Всупереч умовам кредитного договору від 23.10.2007 року до цього часу ОСОБА_10 не дотримався зобов'язань, встановлених кредитним договором з повернення суми кредиту, у зв'язку з чим виникла істотна за розміром заборгованість.

Згідно з наявним в матеріалах справи розрахунком заборгованості ОСОБА_10 станом на 26.10.2015 року, загальна заборгованість відповідача перед позивачем складає 2352423,45 грн., що складається з:

-842251,69 грн. - залишок заборгованості за кредитом;

-362329,53 грн. - заборгованість за відсотками за період з 01.09.2013 року по 26.10.2015 року;

-1147842,23 грн. - сума пені за прострочення, нарахована за період з 01.02.2015 року по 23.10.2015 року.

З огляду на вищевикладене, із врахуванням вимог ст.ст. 526, 610, 611 ЦК України суд першої інстанції дійшов правильного і обґрунтованого висновку про те, що оскільки грошове зобов'язання ОСОБА_10 виконано не було, то він порушив вимоги ст. 1054 ЦК України, а тому зобов'язаний повернути банку суму кредиту в строки й у порядку, встановленому договором. При цьому суд правильно зазначив, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Крім того, ухвалюючи судове рішення, суд виходив із того, що за змістом ст. 12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

Згідно зі ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Отже, враховуючи, що відповідач не виконував своє зобов'язання з повернення кредиту, суд дійшов висновку про обґрунтованість звернення позивача із заявою про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Такого висновку дійшла колегія суддів у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних справ від 05 жовтня 2016 року, яка за результатами перегляду попередніх судових рішень постановила ухвалу про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, в частині звернення стягнення на предмет іпотеки.

Разом з тим, суд касаційної інстанції вказав на необхідність зазначення початкової ціни предмета іпотеки, у зв'язку з чим скасував судове рішення і направив справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (т.2, а.с.232-235).

Викладеним повністю спростовуються твердження відповідача про нікчемність укладеного іпотечного договору, про що обґрунтовано зазначено судом першої інстанції в оскаржуваному судовому рішенні, з посиланням на правові позиції Верховного Суду України.

В ході нового судового розгляду, у даній справі була призначена судова експертиза на предмет встановлення ринкової ціни предмета іпотеки.

У відповідності до Висновку вказаної судової експертизи ринкова вартість чотирьохкімнатної квартири під АДРЕСА_1, яка складається у цілому з: 1,4 - коридор, 2 - туалет, 3, 8, 9, 10 - житлові, 5 - ванна, 6 - кладова, загальною площею 133,5 кв. м., житловою площею 100, 8 кв. м., та належить ОСОБА_3 на підставі Свідоцтва про право власності, склала 3 000 477 грн. (т.4, а.с.141-145).

З цих підстав, колегія суддів вважає за необхідне оскаржуване судове рішення змінити та вказати, що початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації складає 3 000 477 грн. (три мільйони чотириста сімдесят сім гривень).

Що стосується заяви відповідача про застосування до спірних правовідносин строків позовної давності, то суд першої інстанції правильно виходив із того, що згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За правилом ч.5 ст. 261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Як вбачається з додаткового договору від 10 серпня 2011 року сторони узгодили, що кредит надається з 23 жовтня 2007 року по 23 жовтня 2013 року.

Оскільки банк звернувся до суду 13 грудня 2013 року, тобто вже через півтора місяця з моменту початку перебігу трирічного строку позовної давності, то строк давності позивачем не пропущений.

Такий же висновок слідує і стосовно вимог про погашення заборгованості за періодичними платежами, оскільки, як вбачається з поданого розрахунку вони були обчислені в межах строку позовної давності - заборгованість за відсотками за період з 01.09.2013 року по 26.10.2015 року та сума пені за прострочення, нарахована в межах річного строку за період з 01.02.2015 року по 23.10.2015 року.

Що стосується посилання відповідача на відсутність державної реєстрації договору іпотеки у відповідному реєстрі, то суд правильно вказав, що у відповідності до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про іпотеку» обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому законодавством.

Правові, економічні та організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації за цим Законом, та їх обтяжень визначені Законом України від 01 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до ч. 3 ст. 3 цього Закону права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації, виникають з моменту такої реєстрації.

Аналогічні положення містяться й у ч. 2 ст. 3 Закону України «Про іпотеку». Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 26 Закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» записи до Державного реєстру прав на нерухоме майно вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (т.1 а.с.56-59) спірний предмет іпотеки обтяжений за реєстраційним номером №11498279 у відповідному реєстрі іпотек на підставі іпотечного договору від 23 жовтня 2007 року, з огляду на що посилання відповідача на відсутність державної реєстрації іпотеки є безпідставними.

Що стосується доводів відповідача про те що вартість предмету іпотеки перевищує розмір наявної заборгованості, а, отже, це є підставою для відмови у задоволенні позову, слід зазначити наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, розмір заборгованості станом на 26.10.2015 року складає 2 352 423,45 грн.

Враховуючи, що кредитна заборгованість не погашена до теперішнього часу, то у відповідності до ст. 625 ЦК України на даний час вона є значно більшою.

З цих підстав, початкова ціна предмета іпотеки у розмірі 3 000 477 грн. не може свідчити про те, що вартість предмета іпотеки перевищує розмір заборгованості відповідачів перед позивачем.

Крім того, суд першої інстанції правильно вказав, що у разі перевищення вартості предмету іпотеки суми заборгованості, це не є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки.

При цьому суд обгрунтовано виходив із того, що відповідно до ч.3 ст.37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов'язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.

Таким чином, у разі продажу предмету іпотеки за ціною, що перевищуватиме загальний розмір заборгованості, іпотекодавець за аналогією із наведеною нормою матиме право на відшкодування йому 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.

Що стосується заміни позивача його правонаступником, то колегія суддів зазначає, що ухвалою апеляційного суду Одеської області від 20.12.2016 року було замінено позивача ПАТ АБ «ПОРТО-ФРАНКО» на його правонаступника - ОСОБА_5, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, адреса проживання: АДРЕСА_1, зазначена ухвала набрала законної сили, а тому ОСОБА_5 є належним позивачем у даній справі (т.3, а.с.136-139).

При цьому колегія суддів виходила із того, щ0 23 грудня 2015 року між ПАТ АБ «ПОРТО-ФРАНКО» та ТОВ «АЛЬЯНС ФІНАНС», згідно зі ст.ст. 512-519 ЦК України, був укладений Договір про відступлення права вимоги № 6, шляхом відступлення прав вимоги за кредитними договорами та договорами забезпечення виконання зобов'язань, у тому числі і за Кредитним договором № 2716/1-07 від 23 жовтня 2007 року, укладеним між ПАТ АБ «ПОРТО-ФРАНКО» та ОСОБА_10 та за Іпотечним договором, укладеним між ПАТ АБ «ПОРТО-ФРАНКО» і ОСОБА_3 23 жовтня 2007 року, реєстровий номер У-780 (т.3,а,с.118, 19-23).

Крім того, в той же день - 23 грудня 2015 року між ТОВ «АЛЬЯНС ФІНАНС» та ОСОБА_5 був укладений договір про відступлення права вимоги, відповідно до умов якого до ОСОБА_5 перейшло право вимоги за Кредитним договором № 2716/1-07 від 23 жовтня 2007 року, укладеним між ПАТ АБ «ПОРТО-ФРАНКО» та ОСОБА_10, а також за Іпотечним договором, укладеним 23 жовтня 2007 року між ПАТ АБ «ПОРТО-ФРАНКО» і ОСОБА_3, реєстровий номер У-780 (т.3, а.с.24-26, 27-29).

В той же день, ТОВ «АЛЬЯНС ФІНАНС» передало ОСОБА_5 права вимоги по вказаним договорам та пакет документів, пов'язаних з укладенням і виконанням вказаних договорів (т.3, а.с.30-31).

У відповідності до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна № 74310955 від 29.11.2006 року Іпотекодержателем предмету іпотеки - чотирьохкімнатної квартири під АДРЕСА_1, зареєстрований ОСОБА_5 (т.3, а.с.32-37).

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції правомірно і обгрунтовано здійснив заміну позивача у справі - ПАТ АБ «ПОРТО-ФРАНКО» на його правонаступника ОСОБА_5, оскільки останній придбав права вимоги за Кредитним договором № 2716/1-07 від 23 жовтня 2007 року, укладеним між ПАТ АБ «ПОРТО-ФРАНКО» та ОСОБА_10, а також за Іпотечним договором, укладеним 23 жовтня 2007 року між ПАТ АБ «ПОРТО-ФРАНКО» і ОСОБА_3, реєстровий номер У-780 та став Іпотекодержателем предмету іпотеки - чотирьохкімнатної квартири під АДРЕСА_1.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З огляду на викладене, колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги частково надав суду достатні, належні і допустимі докази існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти оскаржуваного рішення суду та доводів апеляційної скарги.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення суду не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам, доводи апеляційної скарги його частково спростовують, оскільки рішення ухвалено не у повній відповідності до вимог матеріального і процесуального права.

Так, як було вказано вище, оскаржуване судове рішення підлягає зміні із вказанням початкової ціни предмета іпотеки у розмірі 3 000 477 грн.

Крім того, враховуючи, що на даний час позивач - ПАТ АБ «ПОРТО-ФРАНКО» замінений його правонаступником - ОСОБА_5, колегія суддів вважає за необхідне у вступній, описовій, мотивувальній і резолютивній частині рішення після слів: Публічне акціонерне товариство Акціонерний Банк «ПОРТО-ФРАНКО», у всіх відмінках, доповнити словами наступного змісту: «правонаступником якого є ОСОБА_5».

В іншій частині оскаржуване судове рішення підлягає залишенню без змін.

Крім того, у відповідності до вимог, передбачених ст. 141 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 судовий збір за подання касаційної скарги у сумі 4129,20 грн., та витрати, пов'язані з проведенням судової оціночно-будівельної експертизи іпотечного майна у сумі 3383,04 грн.

Керуючись ст.ст. 141, 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, п.4 ч.1 ст. 376, ст.ст. 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3; ОСОБА_12 задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 10 листопада 2015 року змінити.

У вступній, описовій, мотивувальній і резолютивній частині рішення після слів: Публічне акціонерне товариство Акціонерний Банк «ПОРТО-ФРАНКО», у всіх відмінках, доповнити словами наступного змісту: «правонаступником якого є ОСОБА_5».

Частину 6 резолютивної частини рішення замість слів: «Початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації - ціна, визначена незалежним експертом оціночної діяльності на рівні, не нижчому на звичайні ціни на цей вид майна» замінити словами і цифрами наступного змісту: «встановити, що початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації складає 3000477 грн. (три мільйона чотириста сімдесят сім гривень)».

В іншій частині рішення Приморського районного суду м. Одеси від 10 листопада 2015 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, адреса проживання: АДРЕСА_1, судовий збір за подання касаційної скарги у сумі 4129,20 грн. (чотири тисячі сто двадцять дев'ять гривень 20 копійок), та витрати, пов'язані з проведенням судової оціночно-будівельної експертизи іпотечного майна у сумі 3383,04 грн. (три тисячі триста вісімдесят три гривні 04 копійки).

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено: 18.05.2018 року

Судді апеляційного суду Одеської області: С.М. Сегеда

О.Г. Журавльов

А.П. Заїкін