справа № 166/446/18
проваджененя № 2/166/192/18
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
05 червня 2018 року смт. Ратне
Ратнівський районний суд Волинської області в складі:
головуючого судді Фазан О.З.,
за участю секретаря Приймачук О.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу в режимі відеоконференції з Луцьким міськрайонним судом Волинської області,
Позов мотивує тим, що надав ОСОБА_2 позику у розмірі 950 доларів США ,що підтверджено розпискою від 14.12.2017 року . Відповідач зобов'язався повернути грошові кошти до 01.01.2018 року.
26.01.2018 року відповідач повернув 975,1 гривню - 33,92 долара США; 15 лютого 2018 року - 980 ,59 грн. - 35,78 долара США ; 20 лютого 2018 року - 1400 грн. - 51,83 долари США , 06 березня 2018 року - 1400 грн. - 52,87 долари США .
Таким чином , на день подачі позову заборгованість становить 775,60 долара США .
Розмір 3% річних становить 174,84 грн. за період з 02.01.2018 по 16.04.2018 , кількість днів прострочення 105.
У судове засідання позивач позовні вимоги підтримав, з підстав, зазначених у позовній заяві.
Відповідач в судове засідання не зявився.
Ухвалою суду від 05.06.2018 року постановлено у справі провести заочний розгляд справи на ухвалити заочне рішення.
Суд, заслухавши позивача, дослідивши письмові докази, приходить до висновку позов підлягає до часткового задоволення .
У відповідності до ч. 1 ст. 4 ЦПК України ,кожна особа має право в порядку ,встановленому цим Кодексом,звернутися до суду за захистом своїх порушених,невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів,поданих учасниками справи,керуючись верховенством права,враховуючи принцип пропорційності у цивільному судочинстві.
Судом установлено, що між сторонами існують зобов`язальні правовідносини, що виникли з договору позики грошових коштів,що слідує із розписки ОСОБА_2 від 14.12.2017 року відповідно до якої він взяв у позику в позивача 950 доларів США та зобов'язався повернути до 01.01.2018 року.
Відповідно до вимог статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Частинами першою, другою статті 1047 ЦК України встановлено, що договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Отже, письмова форма договору позики ,в даному випадку розписка ОСОБА_2, внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.
Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми дво- чи багатосторонніми (договори).
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.
За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.
Відповідно до положень частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
В постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі №6-79цс14 зазначено, що відповідно до норм статей 1046,1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов'язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання.
Постановою Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі №6-63цс13 передбачено, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.
Встановивши наявність складеної відповідачем розписки про отримання у борг у позивача коштів, факт не повернення цих коштів визначений у розписці, строк їх повернення.
Таким чином, ОСОБА_2 з 02 січня 2018 року не виконав зобов'язання ,які взяв на себе відповідно до вказаної розписки від 14.12.2017 року після 01.01.2018 року, який зобов'язував позивачу повернути суму позики 950 доларів США,а фактично лише повернув 174,4 долара США.
За приписами ч.1 ст.526 ЦК України,зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу,інших актів цивільного законодавства,а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог,що звичайно ставляться.
Так, згідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України,позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики,якщо інше не встановлено договором або законом.Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.Якщо договором не встановлений розмір процентів,їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Разом з тим, у відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За змістом статті 1 Закону України від 3 липня 1991 року № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.
Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.
Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає.
Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобовязання, визначеного у гривнях.
За приписами ч.3 ст.12 ЦПК України ,кожна сторона повинна довести обставини,які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень,крім випадків,встановлених цим Кодексом.
Кожна сторона повинна довести ті обставини,на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідач жодних заперечень на спростування розрахунку позивача не навів.
Оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням ,що грунтується на всебічному,повному,об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі належних, допустимих доказів,достовірність кожного окремо ,а також достатність і взаємний їх зв'язок у сукупності,суд приходить до висновку задовольнити частково позовні вимоги позивача,відмовивши у стягненні інфляційних втрат у розмірі 717,17 гривень,оскільки борг взято в іноземній валюті, на яку не поширюється інфляція .
У силу вимог ч.2 ст. 141 ЦПК України , судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених позовних вимог,а тому частково довольняючи позовні вимоги, суд стягує з відповідача в користь позивача мінімальний судовий збір в розмірі 704,80 гривень.
Керуючись ст.ст.4,10,11,12,13,76-81,141,263-265 ЦПК України, ст.ст. 526, 625, 1047-1050 ЦК України, суд,-
Позов задовольнити частково.
В решті позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 704 (сімсот чотири ) гривень 80 копійок судового збору.
Заочне рішення може бути переглянуте Ратнівським районним судом Волинської області за письмовою заявою відповідача.
Заява про перегляд заочного рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивач має право оскаржити рішення в загальному порядку,встановленому ст. 354 ч.1 ЦПК України.
Заочне рішення набирає законної сили ,якщо протягом строків,встановлених ЦПК України ,не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга ,або рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя Ратнівського
районного суду ОСОБА_3