Справа № 462/5990/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 травня 2018 року Залізничний районний суд міста Львові в складі головуючого судді Румілової Н.М., при секретарі Гули М.І., розглянувши в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом ,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом , в якому зазначила , що вона є власником квартири № АДРЕСА_1. Разом з нею зареєстрований її чоловік ОСОБА_3 та її син ОСОБА_2, 28.02.1992року народження. ОСОБА_2 не проживає за даною адресою з 2011р., комунальні послуги не сплачує, своїх речей в квартирі не тримає, добровільно знятися з реєстрації не бажає. Просить суд визнати відповідача ОСОБА_2 таким, що втратив право користування жилим приміщенням - квартирою за адресою: АДРЕСА_2 та зобовязати Відділ громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Залізничного РВГ УМВС України у Львові зняти його з місця реєстрації .

Ухвалою суду від 23 січня 2018 року визначено здійснювати судовий розгляд справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням в порядку спрощеного позовного провадження. Встановлено відповідачу строк для подання заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. Визначено відповідачу п'ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву.

Позивач ОСОБА_1 не зверталась до суду з заявою про розгляд справи з винесенням заочного рішення.

Відповідач відзив на позовну заяву не надав, в зв'язку з чим суд розглядає справу на підставі наявних у ній доказів.

Фіксація судового процесу технічними засобами не велась у відповідності з ч.2ст.247 ЦПК України, у зв'язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть у ній участь.

Суд, дослідивши докази по справі, вважає, що позовна заява підлягає відмові з наступних підстав.

Відповідно ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст..319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджується своїм майном на свій розсуд.

Права власника житлового будинку квартири визначені ст..383 ЦК України та ст..150 ЖК, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливо лише на підставах, передбачених законодавством.

Відповідно до ст..81 ч.1 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

За ст..79 ЦПК достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Звертаючись до суду, позивач ОСОБА_1, як на підставу своїх вимог, послалась на таку обставину, як те, що вона є власником спірної квартири № АДРЕСА_1, однак не надала тому доказ.

Також позивач ОСОБА_1 не надала доказів того , що відповідач ОСОБА_2 не проживає у спірній квартирі з 2011 року. Незавірені належним чином такі докази, як ксерокопія довідки , наданої ЛКП «Граніт» від 28.10.2015 року про реєстрацію осіб у спірній квартирі, та ксерокопії актів від 15.02.2012 року та від 10.10.2011 року про непроживання відповідача в квартирі не заслуговують на увагу суду та не можуть бути визнані належним доказом того, що відповідач не проживає в спірній квартирі з зазначеного позивачем строку, а саме з 2011 року.

Натомість суд звертає увагу на лист Залізничного РВ від 06.06.2013 року адресований позивачці, відповідно до якого ОСОБА_2 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст..173-2 КУпАП (насильство в сімї) та проведено профілактичну бесіду. Зазначене свідчить, що відповідач ОСОБА_2 проживав з позивачем ОСОБА_1 разом в спірній квартирі у 2013 році , що унеможливлює суд визнати відповідача таким , що втратив право користування житлом з 2011 р.

З огляду на зазначене суд вважає , що позивачем не надано суду доказів на підставу своїх вимог, а тому у позові слід відмовити.

Керуючись ст.2, 10, 12, 13, 263-265, 280 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом відмовити.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Апеляційного суду Львівської області через Залізничний районний суд м.Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

С у д д я: ОСОБА_4