Постанова

Іменем України

16 травня 2018 року

м. Київ

справа № 466/5883/15-ц

провадження № 61-3871св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є. (суддя-доповідач),

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Коротуна В. М., Курило В. П.,

учасники справи:

позивач за первинним позовом (відповідач за зустрічним позовом) - публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк»,

представники позивача: Биленя ТарасЯрославович, Стрихар Андріана Ігорівна, Бачинський Остап Михайлович, ДубінаХристина Костянтинівна,

відповідачі за первинним позовом: ОСОБА_5 (позивач за зустрічним позовом), ОСОБА_6,

представники відповідачів: ОСОБА_7, ОСОБА_8,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 10 серпня 2016 року у складі судді Невойт П. С. від 16 листопада 2017 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області у складі колегії суддів: Приколоти Т. І., Мікуш Ю. Р., Павлишина О. Ф. від 16 листопада 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2015 року публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» (далі - ПАТ «Альфа-Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором у сумі 1 615 747,70 грн, яка складається із: 1 231 225,53 грн заборгованості за кредитом; 298 832,64 грн заборгованості за процентами за користування кредитом; 85 689,53 грн пені, а також 3 654,00 грн судового збору.

Позовна заява мотивована тим, що 31 липня 2007 року між акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк» (далі - АКБ «ТАС-Комерцбанк»), правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Сведбанк» (далі - ПАТ «Сведбанк»), та ОСОБА_5 було укладено кредитний договір № 1304/0707/71-001, за умовами якого банк надав останньому кредит у розмірі 108 000,00 дол. США зі сплатою 12,5 % річних, із кінцевим терміном повернення до 30 липня 2032 року включно, а позичальник зобов'язався повернути наданий кредит і сплатити проценти за користування кредитними коштами у розмірі, строки та на умовах, що передбачені договором та додатком № 1 до нього - графіком погашення кредиту.

Цього ж дня на забезпечення виконання вказаного договору між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_6 було укладено договір поруки № 1304/0707/71-001-Р-1, за умовами якого поручитель зобов'язалася солідарно з ОСОБА_5 відповідати перед кредитором за виконання зобов'язання за указаним кредитним договором.

25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами, а 15 червня 2012 року ПАТ «Дельта Банк» за договором купівлі-продажу прав вимоги відступило ПАТ «Альфа-Банк» право вимоги за кредитними договорами, в тому числі і за кредитним договором від 31 липня 2007 року № 1304/0707/71-001.

Оскільки зобов'язання щодо своєчасного внесення вказаних у кредитному договорі від 31 липня 2007 року № 1304/0707/71-001 платежів позичальником були порушені, унаслідок чого станом на 01 липня 2015 року виникла заборгованість за кредитом та процентами, загальний розмір якої з урахуванням пені склав 1 615 747,70 грн.

У липні 2015 року ОСОБА_5 звернувся до суду із зустрічним позовом до ПАТ «Альфа-Банк» про визнання кредитного договору від 31 липня 2007 року № 1304/0707/71-001 недійсним.

Зустрічна позовна заява мотивована тим, що в порушення вимог статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» банк не надав йому як споживачу фінансових послуг в письмовій формі повної інформації про умови кредитування, а також про орієнтовну сукупну вартість кредиту з урахуванням вартості всіх фінансових зобов'язань, які пов'язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту, абсолютного значення подорожчання кредиту у грошовому виразі. Крім того, банк в односторонньому порядку змінив порядок зарахування коштів шляхом їх зарахування на один транзитний рахунок, що дало банку можливість здійснювати на власний розсуд розподілення коштів на погашення тіла кредиту та процентів.

Посилаючись на те, що умови кредитного договору є несправедливими, оскільки всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача, позивач просив суд визнати недійсним кредитний договір від 31 липня 2007 року № 1304/0707/71-001.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 10 серпня 2016 року у задоволенні первинного позову ПАТ «Альфа-Банк» та у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ПАТ «Альфа-Банк» не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які посилався на обґрунтування своїх вимог, зокрема, не довів наявність права вимоги за кредитним договором від 31 липня 2007 року № 1304/0707/71-001 та фактичну суму заборгованості, заявлену у позові.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5, суд виходив із того, що укладений між банком та ОСОБА_5 кредитний договір не суперечить нормам цивільного законодавства; при його укладенні сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору; мали необхідний обсяг цивільної дієздатності; їх волевиявлення було вільним і відповідало їх внутрішній волі; на момент укладення правочину позивач не заявляв додаткових вимог щодо умов оспорюваного договору та в подальшому виконував його умови. При цьому, позивачу було надано інформацію щодо орієнтованої сукупної вартості кредиту, реальної процентної ставки, графіку погашення кредиту та умов кредитування, на підтвердження чого свідчить оспорюваний договір.

Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 16 листопада 2017 року апеляційну скаргу ПАТ «Альфа-Банк» відхилено, рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону, обставини справи встановлені повно, а доводи апеляційної скарги не підтверджені належними та допустимими доказами і не спростовують висновків суду першої інстанції.

У касаційній скарзі, поданій 21 грудня 2018 року до Верховного Суду, представник ПАТ «Альфа-Банк» просить скасувати судові рішення судів попередніх інстанцій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій належної оцінки наданому банком розрахунку кредитної заборгованості станом на 01 липня 2015 року не надали. Пославшись на відсутність в указаному розрахунку інформації про рух коштів за період з 31 липня 2007 року по 18 червня 2012 року, суди не врахували, що до ПАТ «Альфа-Банк» перейшло право вимоги за кредитним договором з 15 червня 2012 року, тому інформація про рух коштів за указаний судами період знаходиться у первісного кредитора. Відсутність в розрахунку інформації про рух коштів за указаний період не підтверджує неправильність визначеної банком суми боргу та нарахованих процентів, не звільняє відповідачів від обов'язку виконати зобов'язання за кредитним договором. На спростування наданого банком розрахунку кредитної заборгованості відповідачем не надано будь-яких доказів, власного розрахунку боргу, який би відрізнявся від наданого банком розрахунку станом на 01 липня 2015 року відповідач не надав. Крім того, апеляційний суд безпідставно відмовив банку у клопотанні про призначення у справі судово-економічної експертизи на підтвердження правильності наданого розрахунку заборгованості.

Також зазначав, що право вимоги ПАТ «Альфа-Банк» до відповідачів про виконання зобов'язання за кредитним договором від 31 липня 2007 року № 1304/0707/71-001 узгоджується матеріалами справи, а не повідомлення відповідачів про відступлення права вимоги до нового кредитора не є підставою для звільнення їх від обов'язку погашення заборгованості.

Оскільки судові рішення судів попередніх інстанцій не оскаржуються в частині відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5, то в цій частині на предмет законності та обґрунтованості судом касаційної інстанції не переглядаються (стаття 400 ЦПК України).

19 березня 2018 року вказана справа надійшла до Верховного Суду.

26 березня 2018 року до Верховного Суду надійшов відзив представника ОСОБА_5 на касаційну скаргу, у якому зазначав, що доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів, оскільки місцевий та апеляційний суди правильно вирішили спір з урахуванням меж заявлених позовних вимог та конкретних обставин справи, на підставі наданих сторонами доказів із застосуванням норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального права.

20 квітня 2018 року до Верховного Суду надійшла відповідь на відзив, у якій представник ПАТ «Альфа-Банк» зазначає, що оскільки відповідачі не спростували наданий банком розрахунок заборгованості, не надали іншого розрахунку, який би підтверджував відсутність заборгованості позичальника перед банком, то судами попередніх інстанцій безпідставно не взято до уваги наданий банком розрахунок заборгованості із зазначенням його складових. Наведені відповідачем у відзиві на касаційну скаргу доводи не ґрунтуються на вимогах закону та не узгоджуються з матеріалами справи.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суд установив, що 31 липня 2007 року між АКБ «ТАС-Комерцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк», та ОСОБА_5 було укладено кредитний договір № 1304/0707/71-001, за умовами якого банк надав останньому кредит у розмірі 108 000,00 дол. США зі сплатою 12,5 % річних, із кінцевим терміном повернення до 30 липня 2032 року включно, а позичальник зобов'язався повернути наданий кредит і сплатити проценти за користування кредитними коштами у розмірі, строки та на умовах, що передбачені договором та додатком № 1 до нього - графіком погашення кредиту.

Цього ж дня на забезпечення виконання вказаного договору між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_6 було укладено договір поруки № 1304/0707/71-001-Р-1, за умовами якого поручитель зобов'язалася солідарно з ОСОБА_5 відповідати перед позивачем за виконання зобов'язання за указаним кредитним договором.

25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами, а 15 червня 2012 року ПАТ «Дельта Банк» за договором купівлі-продажу прав вимоги відступило ПАТ «Альфа-Банк» право вимоги за кредитними договорами, в тому числі і за кредитним договором від 31 липня 2007 року № 1304/0707/71-001 (а. с. 37).

Погашення заборгованості за вказаним договором мало здійснюватись в період з «01» по «20» число кожного місяця через касу банку згідно додатку № 1 - графіка погашення кредиту.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною другою статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

За змістом статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

У зв'язку із не належним виконанням позичальником своїх зобов'язань закредитним договором від 31 липня 2007 року № 1304/0707/71-001, утворилась заборгованість, яка згідно з розрахунком банку станом на 01 липня 2015 року складає 77 318,32 дол. США, що за офіційним курсом Національного банку України (далі - НБУ) становить 1 624 088,24 грн, яка складається із: 58 615,22 дол. США, що за офіційним курсом НБУ становить 1 231 225,53 грн, заборгованості за тілом кредиту; 14 226,59 дол. США, що за офіційним курсом НБУ становить 298 832,64 грн, заборгованості за процентами за користування кредитом; 4 079,44 дол. США, що за офіційним курсом НБУ становить 85 689,53 грн, пені (а. с. 23-24).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ПАТ «Альфа-Банк», суди попередніх інстанцій виходили із недоведеності банком права вимоги за кредитним договором від 31 липня 2007 року № 1304/0707/71-001, оскільки відсутній акт прийому-передачі прав вимоги, який укладається між продавцем та покупцем у передбаченій вказаним договором формі.

Проте, на підтвердження права вимоги за кредитним договором від 31 липня 2007 року № 1304/0707/71-001 ПАТ «Альфа-Банк» було надано витяг з додатку № 1 до договору купівлі-продажу прав вимоги від 15 червня 2012 року, відповідно до якого до ПАТ «Альфа-Банк» перейшло право вимоги за кредитним договором від 31 липня 2007 року № 1304/0707/71-001.

Вважаючи вказаний витяг неналежним доказом переходу до позивача права вимоги за спірним кредитним договором, суди не мотивували, якими доказами спростовується така інформація.

Разом із тим, обґрунтовуючи безпідставність позову, суди послалися на неповідомлення ПАТ «Альфа-Банк» позичальника про наявні у нього кредитні зобов'язання перед новим кредитором.

Відповідно до частини 1 статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Суди не врахували зазначене положення закону, та тієї обставини, що наявність чи відсутність повідомлення про заміну кредитора у зобов'язанні не звільняє відповідача від виконання своїх зобов'язань за кредитним договором, а лише надає йому право виконувати вказане зобов'язання первинному кредитору.

Будь-які докази виконання відповідачем своїх зобов'язань первинному кредитору матеріали справи не містять і на наявність таких доказів не посилається і сам відповідач.

Разом із тим, суди виходили із недоведеності позивачем фактичної заборгованості позичальника за кредитним договором від 31 липня 2007 року № 1304/0707/71-001, оскільки наданий банком розрахунок заборгованості не містить інформації про рух коштів за період з 31 липня 2007 року по 18 червня 2012 року. Крім того, у вимогах про досудове врегулювання спору, які були надіслані банком відповідачам, була зазначена інша сума заборгованості, відмінна від тої, яка заявлена у позові.

Проте такі висновки судів не ґрунтуються на вимогах закону та не узгоджуються з матеріалами справи.

Так, ПАТ «Альфа-Банк» на підтвердження наявності боргу позичальника перед новим кредитором надано розрахунок суми заборгованості за кредитом станом на 01 липня 2015 року із зазначенням її складових.

Відповідачем правильності наданого банком розрахунку не спростовано, не надано іншого розрахунку та квитанцій про погашення кредиту, які б відрізнялися від наданого банком розрахунку та підтверджували відсутність заборгованості останнього перед банком.

Відсутність в розрахунку інформації про рух коштів за указаний судами період не підтверджує неправильність визначеної банком суми боргу та нарахованих процентів, не звільняє відповідачів від обов'язку виконати зобов'язання за кредитним договором.

Зазначення різної суми заборгованості у документах про досудове врегулювання спору не свідчить про недоведеність фактичної суми заборгованості, оскільки зазначені суми в указаних документах містили саме прострочену заборгованість за різні періоди, а не станом на 01 липня 2015 року.

З урахуванням наведеного, суди попередніх інстанцій належної правової оцінки наданим позивачем доказам, на які він посилався обґрунтовуючи підстави позову, зокрема, й розрахунку кредитної заборгованості, не надали та дійшли передчасного висновку про недоведеність позивачем заборгованості за кредитним договором від 31 липня 2007 року № 1304/0707/71-001.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи та норма матеріального права, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, судами попередніх інстанцій не встановлені, оскаржувані судові рішення в частині вирішення позову ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором не відповідають вимогам статті 263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що відповідно до статті 411 ЦПК України є підставою для їх скасування з передачею справи в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 10 серпня 2016 року від 16 листопада 2017 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 16 листопада 2017 року в частині вирішення позову публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення кредитної заборгованості скасувати, справу в цій частині передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення.

З моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції скасовані судові рішення судів попередніх інстанцій втрачають законну силу.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді:Н. О. Антоненко
В. І. Журавель
В. М. Коротун
В. П. Курило