Справа № 580/1161/18
Номер провадження 2-о/580/56/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 червня 2018 року Лебединський районний суд Сумської області

в складі: головуючого судді Стеценка В. А.,

при секретарі Радковській О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Лебедин справу за заявоюОСОБА_1, заінтересована особа Лебединський міськрайонний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Сумській області про встановлення факту смерті особи;

В С Т А Н О В И В:

Заявник звернувся до суду з зазначеною заявою, мотивуючи свої вимоги тим, що 21.07.2016 року у м. Севастополь померла ОСОБА_2, про що 22.07.2016 року відділом РАГС Ленінського району міста Севастополя Управління РАГС міста Севастополя було видано свідоцтво про смерть серії І-КМ № 513089 від 22.07.2016 року.

Заявник позбавлений можливості зареєструвати факт смерті в Лебединському МВ ДРАЦС ГТУЮ в Сумській області та отримати свідоцтво про смерть баби, так як отримане свідоцтво про смерть не відповідає законодавству України. Тому він звернувся до суду і просив встановити факт смерті ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_2, яка померла 21.07.2016 року в м. Севастополь.

В судове засідання заявник не зявився, надав суду заяву, в якій підтримав свої вимоги у повному обсязі та просив розглянути справу у його відсутності.

Представник заінтересованої особи - Лебединського МВ ДРАЦС ГТУЮ в Сумській області в судове засідання теж не зявився, надав суду заяву, в якій також просив розглянути справу за його відсутності і проти задоволення позовних вимог не заперечив.

Беручи до уваги те, що розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява ОСОБА_1 обґрунтована і підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

У відповідності до п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи, зокрема, про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховної Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України.

Відповідно до п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобов'язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. При цьому слід мати на увазі, що встановлення з зазначених підстав факту смерті відрізняється від встановлення факту реєстрації смерті (яке провадиться на підставі п. 4 ст. 273 ЦПК і полягає у з'ясуванні, насамперед, обставин не самої події смерті, а її реєстрації в органах реєстрації актів громадянського стану) та від оголошення особи померлою, яке провадиться за правилами глави 6 ЦПК.

Судом встановлено, що заявник є онуком померлої 21.07.2016 року ОСОБА_2.

Він посилається на те, що 21.07.2016 року остання померла в м. Севастополь і він не може отримати свідоцтво про смерть ОСОБА_2, так як вказана територія є тимчасово окупованою.

З паспорта, картки, свідоцтва (а.с. 4, 6), досліджених в судовому засіданні вбачається, що заявником є ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_4, і/н НОМЕР_1, а його батьками є ОСОБА_3 та ОСОБА_2

З свідоцтв (а.с. 5, 7), досліджених в судовому засіданні вбачається, що батьком заявника є ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, батьками якого є ОСОБА_4 та ОСОБА_2, який помер 07.09.2013 року, актовий запис № 12.

З свідоцтва (а.с. 8), дослідженого в судовому засіданні вбачається, що ОСОБА_2 померла 21.07.2016 року в м. Севастополь, актовий запис № 866.

Вивчивши матеріали справи суд вважає, що заява обґрунтована і підлягає до задоволення, так як в судовому засіданні було встановлено, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, стать жіноча, уродженка с. Курган Лебединського району Сумської області, померла 21.07.2016 року в м. Севастополь.

Вказані обставини стверджуються матеріалами справи і не оспорюються заінтересованою особою.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невідємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.

Відповідно до п. 1 Постанови Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окр емих районах Донецької та Луганської областей» запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України.

Згідно з ч.ч. 1-2 ст. 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина. Правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

На сьогоднішній час свідоцтво про смерть видане органом, який діє поза межами Конституції та законодавства України та не визнається на території України, а також не є підставою для реєстрації смерті на території України.

Ч. 1 ст. 17 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачено, що у разі порушення положень цього Закону державні органи України застосовують механізми, передбачені законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних інтересів держави Україна.

Згідно зі ст. 18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території.

Згідно ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті чи виявлення трупа або за місцем поховання.

Пунктом 5 розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану, затверджених наказом Міністерства юстиції України №52/2 від 18 жовтня 2000 року, передбачено, що підставами для проведення державної реєстрації смерті, зокрема є: а) лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024.

На підставі вище наведеного суд вважає, що в судовому засіданні знайшов підтвердження факт смерті ОСОБА_2 і на підставі вимог ч. 1 ст. 315 ЦПК України цей факт підлягає встановленню.

Керуючись Законом України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», Законом України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», розпорядженням КМУ «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення» від 07.11.2014 № 1085-р., ст.ст. 2-5, 76-80, 258-259, 263-265, п. 8 ч. 1 ст. 315, ст. 316-319 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

Заяву ОСОБА_1, заінтересована особа Лебединський міськрайонний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Сумській області про встановлення факту смерті особи задовільнити.

Встановити факт смерті громадянки України ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_2, місце смерті якої є м. Севастополь, дата смерті 21.07.2016 року.

Рішення підлягає негайному виконанню.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Сумської області шляхом подачі апеляційної скарги в 30-ти денний строк з дня проголошення рішення, а учасники справи, які не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Стеценко В. А.