Постанова

Іменем України

30 травня 2018 року

м. Київ

справа № 2-о/711/161/16

провадження №61-20053св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі:

головуючого - Висоцької В. С. (суддя - доповідач),

суддів: Лесько А. О., Мартєва С. Ю., Пророка В. В., Фаловської І. М.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1,

представник заявника - ОСОБА_2,

заінтересована особа - управління Пенсійного фонду України м. Черкаси Черкаської області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 8 грудня 2016 року у складі Колода Л. Д. та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 14 лютого 2017 року у складі колегії суддів:

Гончар Н. І., Ювшина В. І., Пономаренка В. В.,

ВСТАНОВИВ :

У вересні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою, в якій просила визнати безвісно відсутнім ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Санкт-Петербург, останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_1.

Заява мотивована тим, що з 11 квітня 1999 року ОСОБА_1 перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_7 Від цього шлюбу вони мають неповнолітню доньку - ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4. Разом з тим, сім`я розпалась в зв'язку з тим, що ОСОБА_7 зловживав спиртними напоями, у зв'язку з чим вона була змушена припинити з ним спільне проживання. Згодом їй стало відомо, що ОСОБА_7 переїхав жити до м. Санк-Петербург Російської Федерації, але точна адреса його перебування не відома. ОСОБА_7 вихованням та утриманням дитини не цікавиться, фінансової допомоги не надає, з донькою спілкувався востаннє близько шести років тому. Встановлення даного юридичного факту необхідно заявнику для вирішення питань соціально-побутового характеру.

У зв'язку з тривалою відсутністю, просить визнати ОСОБА_7 безвісно відсутнім.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 08 грудня 2016 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що заявником не конкретизовано, з якою метою подається дана заява, не надано суду належних та допустимих доказів стосовно останнього відомого місця проживання чи перебування ОСОБА_7 та не надано відомостей з місця останнього проживання про відсутність ОСОБА_7 протягом останнього року. Також, відсутні дані стосовно перебування в розшуку ОСОБА_7 органами поліції.

Ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 14 лютого 2017 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 відхилено. Рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що в ході розгляду апеляційної скарги не були встановлені порушення або неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, у зв'язку із чим, підстави для скасування законного і обґрунтованого рішення суду відсутні.

У касаційній скарзі, поданій у квітні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалені у справі рішення та задовольнити заяву про визнання особи безвісно відсутньою.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд не виконав вимог процесуального законодавства, зокрема не направив жодних запитів до відповідних організації за останнім місцем проживання відсутнього (житлово-експлуатаційні організації, органи реєстрації місця проживання осіб або органи місцевого самоврядування) і за останнім місцем роботи про наявність відомостей щодо фізичної особи, місцеперебування якої невідоме, що суперечить та порушує норми статтей 235, 248 ЦПК України у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року.

У касаційній скарзі заявник посилається на те, що не була зобов'язана здійснювати пошукові дії відносно особи, яка визнається безвісно відсутньою, а розшук відсутньої фізичної особи через органи внутрішніх справ не є обов'язковою умовою для визнання її безвісно відсутньою. Вважає, що в ході розгляду справи надано достатньо доказів і пояснень достатньо для визнання ОСОБА_7 безвісно відсутнім, оскільки будь-який зв'язок з ним давно втрачено, самостійно відшукати останнього не дало позитивного результату і про місце його перебування не відомо вже понад 6 років.

Інші учасники судового процесу не скористалися своїм правом на подання до суду відзиву на касаційну скаргу, заперечень щодо її вимог і змісту до Верховного Суду не направили.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 жовтня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року

№ 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального

кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів».

Відповідно до підпункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення

змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року дана справа надійшла до Верховного Суду

За змістом частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом установлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_7 перебувають у зареєстрованому шлюбі з 11 квітня 1999 року.

Згідно свідоцтва про народження ОСОБА_8 народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 в м. Санкт - Петербург Російської Федерації, батьком вказаний ОСОБА_7.

За змістом статті 43 ЦК України фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування.

Визнання фізичної особи безвісно відсутньою здійснюється за судовим рішенням на підставі встановлення кількох юридичних фактів: 1) відсутність особи в місці її постійного проживання (тобто за місцем реєстрації) протягом тривалого часу; 2) відсутність відомостей про місце знаходження такої особи в місці її постійного проживання і неможливість їх одержання усіма доступними способами; 3) закінчення одного року з моменту одержання останніх відомостей про місце перебування даної особи.

Порядок обчислення зазначеного строку залежить від того, чи можливо встановити день одержання останніх відомостей про місце перебування особи. Якщо такий день можна встановити (отримання листа; телефонна розмова; від'їзд з місця постійного або тимчасового проживання тощо), початок перебігу річного строку починається з дня, наступного за днем одержання таких відомостей (стаття 253 ЦК України).

У випадку можливості встановити місяць одержання останніх відомостей про зниклу особу, річний строк починається з першого числа наступного місяця. Якщо і місяць залишається невідомим, цей строк починає спливати з 1 січня наступного року.

За загальними правилами процесуального закону щодо обов'язку доказування і подання доказів, заявник не конкретизувала в ході розгляду справи з якою метою подана заява про визнання ОСОБА_7 безвісно відсутнім, не надано належних та допустимих доказів стосовно останнього відомого місця проживання чи перебування ОСОБА_7 та не надано відомостей з місця останнього проживання про відсутність ОСОБА_7 протягом останнього року, відсутні дані стосовно оголошення ОСОБА_7 у розшук.

За таких обставин, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку щодо недоведеності обставин за яких ОСОБА_7, відповідно до статті 43 ЦК України міг бути визнаним безвісно відсутнім, у зв'язку із чим заява ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Доводи касаційної скарги заявника щодо порушення судами норм процесуального права та не сприяння у зібранні доказів вбачаються необґрунтованими, оскільки за змістом статті 60 ЦПК України (в редакції чинній на момент вирішення справи) обов'язок щодо доказування тих обставин, на які посилається заявник, як на підставу своїх вимог покладено саме на заявника, при цьому, за умов неможливості подання потрібних доказів, або виникнення складнощів в поданні цих доказів, заявник мала право заявити клопотання про забезпечення цих доказів, чим в ході розгляду не скористалася.

Колегія суддів перевірила доводи касаційної скарги на предмет законності судового рішення виключно в межах які безпосередньо стосуються правильності застосування місцевим та апеляційним судом норм матеріального і дотримання норм процесуального права, у зв'язку із чим, не вдається до аналізу і перевірки інших доводів, які за своїм змістом зводяться до переоцінки доказів та встановлення обставин, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Згідно статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 8 грудня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 14 лютого 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді А. О. Лесько

С. Ю. Мартєв

В. В. Пророк

І. М. Фаловська