Справа № 585/730/17
Номер провадження 2/585/24/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2018 року м.Ромни

Роменський міськрайонний суд Сумської області

в складі: головуючої - судді Машини І.М.,

при секретарі - Ковган О.В.,

з участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Ромни справу за позовом законного представника опікуна ОСОБА_1 в інтересах недієздатного ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про визнання недійним договору банківського обслуговування,-

В С Т А Н О В И В :

21 лютого 2017 року ОСОБА_1, як законний представник недієздатного ОСОБА_3, звернулася до суду з позовом про визнання недійсним договору банківського обслуговування, укладеного 09.11.2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3, вимоги якого мотивувала підробкою підпису ОСОБА_3 у договорі, підробкою документів банківського обслуговування, недоведеністю фактів отримання ОСОБА_3 електронного цифрового підпису та встановлення ОСОБА_3 на поточний рахунок кредитного ліміту в сумі 9200 грн.

У відзиві на позов представник банку вказав, що всі вищезазначені в позові обставини не підтверджені доказами, договір між банком та ОСОБА_3 09.11.2011 року в дійсності був укладений, останній в той час не був визнаний судом недієздатним, а його перебування в період з 13.10.2011 року по 23.11.2011 року на стаціонарному лікуванні в КЗ «Перша ОСЛ м. Ромни» не підтверджує той факт, що він мав фізичні обмеження чи за психічним станом був обмежений у правах для укладення договору. З приводу підробки заяви про відкриття поточного рахунку на імя ОСОБА_3, по факту чого ОСОБА_1 21.06.2016 року звернулася до Роменського ВП, то процесуальне рішення по даному питанню не прийняте.

Позивач та її представник в судовому засіданні позов підтримали та просили його задовольнити, посилаючись на викладені в ньому обставини.

Відповідач ПАТ КБ «ПриватБанк» не направив до суду свого представника, будучи повідомленим про час та місце розгляду справи в суді.

Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та проаналізувавши надані докази, приходить до наступного.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Рішенням апеляційного суду Сумської області від 02 лютого 2017 року, ухваленого за апеляційною скаргою ПАТ КБ «ПриватБанк» на рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 12 грудня 2016 року у справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості (а.с. 120-126) було встановлено наступне: ОСОБА_3 при підписанні заяви, приєднався та погодився з Умовами та правилами надання банківських послуг, які разом з заявою складають договір банківського обслуговування від 09 листопада 2011 року та засвідчив свою згоду з банком документообороту, в тому числі підписання угод, договорів, додаткових угод до них, заяв, актів, платіжних документів, як шляхом власноручного підписання так і шляхом накладання електронного підпису; 09 листопада 2011 року на поточний рахунок 9196 ОСОБА_3 було встановлено кредитний ліміт 9200 грн., про що повідомлено клієнта в електронному вигляді через встановлені засоби електронного зв'язку банку і клієнта, що визначено та врегульовано Умовами та правилами надання банківських послуг; в звязку з невиконанням грошових зобовязань перед банком у ОСОБА_3 утворилася заборгованість; фізична особа-підприємець ОСОБА_3 припинив підприємницьку діяльність 28 липня 2014 року, про що внесено запис: 2004679; процесуальне рішення з приводу підробки невідомою особою 09 листопада 2011 року заяви про відкриття поточного рахунку зі зразками підписів і відбитка печатки та заяви на підключення користувачів електронних розрахунково-інформаційних продуктів ПАТ КБ «ПриватБанк» на ім'я ОСОБА_3, за фактом чого 21 лютого 2016 рок відкрито кримінальне провадження, внесене в ЄРДР за № 0000081, не прийняте; на момент укладення кредитного договору - 09 листопада 2011 року ОСОБА_3 був дієздатним, а тому несе відповідальність за невиконання грошового зобов'язання за договором кредиту.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Предметом дослідження апеляційним судом також були доводи законного представника ОСОБА_3 ОСОБА_1 про те, що заява про відкриття поточного рахунку та картка зі зразками підписів і відбитка печатки підписана не ОСОБА_3, а іншою особою, а також що банком не доведений факт перерахування коштів на банківський рахунок та їх зняття, проте дані обставини всупереч вимогам ст. ст. 10, 60 ЦПК України (в редакції на час перегляду судового рішення), не були підтверджені належними та допустимими доказами.

Апеляційним судом одночасно встановлено, що з виписки з 09.11.2011 р. до 01.12.2015 р. про рух коштів по банківському рахунку, який було відкрито фізичній особі - підприємцю ОСОБА_3, вбачається, що 11 листопада 2011 року було знято 9200 грн. кредиту, а 27 лютого 2012 року цю ж суму - 9200 грн. винесено на прострочку кредиту. Отже, твердження законного представника ОСОБА_3 ОСОБА_1 про те, що банком не надано доказів відкриття ОСОБА_3 карткового рахунку та отримання ним платіжної банківської картки також є необґрунтованими.

Ухвалою від 13 вересня 2017 року Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ вищезазначене рішення апеляційного суду Сумської області від 02 лютого 2017 року залишив без змін (а.с. 128-130).

По даній справі судом була призначена почеркознавча експертиза, з висновку якої від 15.03.2018 року № 19/119/6-6/13е вбачається, що підписи від імені ОСОБА_3 у ксерокопії паспорта ОСОБА_3 ймовірно виконані ОСОБА_3, відповідно до наданих зразків; підписи від імені ОСОБА_3 у ксерокопії довідки про присвоєння ідентифікаційного номеру ОСОБА_3 ймовірно виконані ОСОБА_3, відповідно до наданих зразків; підпис від імені ОСОБА_3 у реєстрі тарифів на послуги розрахунково-касового обслуговування від 09.11.2011 року (додаток до договору WW5K8C від 09.11.2011 року) ймовірно виконаний ОСОБА_3, відповідно до наданих зразків; підписи від імені ОСОБА_3 у заяві про відкриття поточного рахунку та картки зі зразками підписів та відбитку печатки від 09.11.2011 року, ймовірно виконані ОСОБА_3, відповідно до наданих зразків; підписи від імені ОСОБА_3 у описі документів, що надаються фізичною особою державному реєстратору для проведення реєстраційної дії від 01.11.2011 року, реєстраційній картці від 01.11.2011 року, які підшиті до реєстраційної справи № 2_631_004679_56, ймовірно виконані ОСОБА_3, відповідно до наданих зразків (а.с. 166-179).

Свідок ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, працівник ПАТ КБ «ПриватБанк», суду пояснила, що у 2011 році звернувся ОСОБА_3 щодо надання кредиту, вона надавала кредит згідно інструкції, ОСОБА_3 вів себе звичайно. Рішення про надання кредиту вона не приймає, а лише подає пакет документів. Підставою для видачі кредиту є свідоцтво про державну реєстрацію, податкові документи, свідоцтво про реєстрацію в пенсійному фонді. Чи подавався паспорт і код вона не памятає, він вже міг бути у справі. З приводу засвідчення паспорта і коду ОСОБА_3 іншим працівником ОСОБА_5, то ОСОБА_3 міг отримувати картку раніше, за місць чи за рік до відкриття рахунку та отримання кредиту у ОСОБА_4 В той день копій паспорта і коду клієнта вона не завіряла. Щодо ідентифікації клієнта, то якщо клієнт раніше оформляв який банківський продукт та був вже ідентифікований, то не обовязково робити в паперовому вигляді копії його документів, що посвідчують особу. Для того, щоб дізнатися чи ідентифіковувався ОСОБА_3 раніше, то позивач може зробити відповідний запит в банк. ОСОБА_4 зазначає, що копій паспорта і коду ОСОБА_3 вона не завіряла, проте цим не стверджує, що їх не було в кредитній справі. Коли в компютерній базі є копія паспорта особи, то повторно копії не робляться, працівник просить у особи паспорт, щоб звірити особу клієнта. Кредитну справу формує юридичний відділ банку і визначає склад документів справи, вони до цього не мають відношення.

Свідок ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, працівник ПАТ КБ «ПриватБанк», суду пояснила,що ОСОБА_3 як клієнта вона не памятає, клієнтів багато і він нічим не вирізнився з поміж інших. Не виключено, що вона могла завірити копії його документів при отриманні ним банківської картки. Клієнт може отримати картку в будь-якому відділенні банку. Видів банківських послу є багато. Клієнт може отримати картку в одному відділенні, відкрити кредитну лінію в іншому. У відділеннях банку є відео спостереження. Якщо ОСОБА_3 оформляв у неї картку, то для цього достатньо надали лише паспорт і код. Такі документи, як з податкової чи пенсійної організацій при цьому не потрібні. Свідок не памятає коли ОСОБА_3 до неї звертався, і взагалі вона не його не памятає, так як було сказано раніше, до банку звертається багато клієнтів. Якщо вона і видавала картку ОСОБА_3, то це могла бути і звичайна універсальна картка для виплат, а не кредитна. У м. Ромни ОСОБА_3 міг оформити інший продукт банку. Без участі клієнта видача картки неможлива - для цього необхідна його присутність, робиться його фото та підписуються документи. Якщо копія паспорта в базі вже є, то наступний працівник при оформленні продукту на клієнта не робить повторно копій, а може обмежитися встановленням особи клієнта. Якщо ОСОБА_5 і видавала якусь карту ОСОБА_3, то вона робила копії його паспорта, завіряла та вносила в електронному вигляді в компютерну базу. При оформленні кредитів працівники банку не вимагають від клієнтів медичних документів для встановлення їх дієздатності.

Положення статті 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обовязки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

В силу вимог статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятись у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Частиною 4 статті 203 ЦК України визначено, що правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Судом встановлено, що кредитний договір укладений у письмовій формі.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Висновком судово-почеркознавчої експертизи встановлено, що ОСОБА_3, як сторона в угоді, підписав спірний договір. На спростування висновків судової експертизи позивач не надала суду будь-яких доказів.

За приписами ч. 2,3 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Таким чином, доводи ОСОБА_1 та її представника щодо визнання кредитного договору недійсним не знайшли своє підтвердження під час судового розгляду, зокрема, достовірно встановлено, що ОСОБА_3 09.11.2011 року уклав з ПАТ КБ «ПриватБанк» кредитний договір, даний договір підписаний ним особисто, під час укладення договору ОСОБА_3 мав повний обсяг цивільної дієздатності та статус фізичної особи-підприємця, зазначене підтверджує наявність вільного волевиявлення ОСОБА_3 на вчинення дій, спрямованих на укладення кредитного договору.

За таких обставин , суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 11, 13, 81, 259, 264, 265, 268, 273, 354 ЦПК України, ст. ст. 202-204, 207, 215 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову законного представника опікуна ОСОБА_1 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_3) в інтересах недієздатного ОСОБА_3 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_3, ІДН - НОМЕР_1) до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (місцезнаходження: м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, код ЄДРПОУ - 14360570) про визнання недійним Договору банківського обслуговування, укладеного 09.11.2011 року між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» та ОСОБА_3 відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення в порядку передбаченому п. 15.5.) Перехідних положень ЦПК України. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: підпис...

Копія вірна:

СУДДЯ РОМЕНСЬКОГО МІСЬКРАЙОННОГО СУДУ ОСОБА_6

Повне рішення суду складене 14.05.2018 р.