АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/719/18 Головуючий ІІ інстанції - Кісь П.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2018 року Апеляційний суд Харківської області у складі:

головуючого - Кіся П.В.,

суддів: - Кружиліної О.А.,

- Хорошевського О.М.,

за участю секретаря - Пузікової Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові по справі за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 19 квітня 2016 року (суддя Шмадченко С.І.) у цивільній справі № 640/12437/15-ц за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про встановлення факту, що має юридичне значення, визнання права особистої власності на майно,-

встановив:

20.07.2015 року ОСОБА_4 звернулася у суд з позовом до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, який в ході судового розгляду уточнила та просила: визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, вартість 1/2 якої становить 613400 грн.; визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2, вартість якої становить 21000 доларів США та визнати за нею право на отримання грошової компенсації за 1/2 частину квартири у розмірі 10500 доларів США, еквівалентних 267487 грн., а за відповідачем визнати обов'язок компенсувати їй половину вартості цієї квартири у сумі 10500 доларів США; визнати за нею право власності на 1/2 частину колекції золотих монет, марок, орденів та медалей загальна вартість приблизно становить суму еквівалентну 40000 доларів США; визнати за нею право власності на 1/2 частину побутової техніки та меблів, що знаходяться в квартирі, за адресою: АДРЕСА_1, загальна вартість якої становить 122600 грн. 1/2 якої становить: 61,300 грн.,

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона з відповідачем познайомилася у 2004 році та стали проживати разом однією сім'єю у квартирі її батьків за адресою: АДРЕСА_3. Стосунки не реєстрували, але спільно вели господарство та робили сімейні заощадження для придбання власного житла. ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_5. В період у 2004-2005 роках вона працювала директором ПНВП «Максим», засновником якої була сестра відповідача ОСОБА_6

Вказувала, що під час спільного проживання 23.01.2007 року вона з відповідачем за спільні кошти придбали однокімнатну квартиру АДРЕСА_4, а 14 грудня 2007 року зареєстрували шлюб. За період шлюбу за спільні кошти у 2011 році придбали квартиру у Словаччинні за адресою: АДРЕСА_2 та у якій проживали разом до жовтня 2012 року. В період проживання у Словаччині вони відкрили власну фірму, у січні 2012 року за спільні кошти придбали квартиру в АДРЕСА_1, у якій разом проживали до квітня 2015 року, а потім відповідач вигнав її з квартири з дитиною і змінив замки на вхідних дверях квартири. Шлюб розірвали у липні 2015 року.

ОСОБА_3 звернувся з зустрічним позовом у якому просив встановити юридичний факт придбання квартири за адресою: АДРЕСА_1 за рахунок коштів, які є його особистою приватною власністю та визнати за ним право особистої приватної власності на вказану квартиру. Вказував, що під час шлюбу вони у 2011 році придбали квартиру у Словаччині за адресою: АДРЕСА_2, а у вересні 2014 року вказана квартира за їх спільною згодою була продана. За отримані від продажу квартири гроші були придбані дві норкові шуби по 5000 дол. США за кожну та золоті прикраси на 4000 дол. США. Ці речі залишилися у ОСОБА_4 Залишок грошів вони розподілили ще у вересні 2014 року.

17.07.2007 року його сестра ОСОБА_6 подарувала йому трикімнатну квартиру за адресою АДРЕСА_5., яку він продав 01.11.2011 року за 592000 грн., що було еквівалентно 74000 дол. США. За вказані гроші він придбав 26.01.2012 року 4- кімнатну квартиру за адресою АДРЕСА_1 за 455418 грн., що еквівалентно 57000 дол. США. Грошові кошти, які залишилися від продажу трьохкімнатної квартири він вклав в ремонт чотирьохкімнатної квартири.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 19 квітня 2016 року задоволено клопотання представника відповідача ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_7 про виділення в окреме провадження з вказаної цивільної справи №640/12437/15-ц позовних вимог ОСОБА_4 в частині визнання об'єктом спільної сумісної власності придбаної під час знаходження у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу квартири АДРЕСА_4 та визнання права власності на Ѕ частину цієї квартири з одночасним зупиненням провадження до розгляду та вирішення іншої цивільної справи - №640/5505/16-ц за позовом попередньої дружини відповідача ОСОБА_8 до ОСОБА_3 про встановлення факту придбання ОСОБА_3 23 січня 2007 року спірної квартири АДРЕСА_4 за рахунок їх спільних коштів, набутих ОСОБА_3 до розірвання 25.03.2004 року їх шлюбу, та про визнання за нею права власності на Ѕ частину вказаної квартири, провадження у якій було відкрито ухвалою судді (Золотарьової Л.І.) цього ж суду 08.04.2016 року.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 19 квітня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено частково та відмовлено у задоволені зустрічних позовних вимог ОСОБА_3

Суд вирішив: визнати за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину квартири № АДРЕСА_1; стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 1/2 частину вартості проданої квартири у АДРЕСА_2 у сумі 10500 доларів США, еквівалентних 267,487 грн.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 в частині розподілу майна: золотих монет, марок, орденів, медалей, побутової техніки та меблів суд відмовив.

Не погоджуючись із вказаним рішенням ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу.

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 19.04.2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково, рішення Київського районного суду м. Харкова від 19 квітня 2016 року змінено, а саме: скасовано в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 1/2 частини вартості проданої квартири у АДРЕСА_2 у сумі 10 500 доларів США, еквівалентних 267 487 та відмовлено в задоволенні вказаної частини позовних вимог. В іншій частині вказане рішення апеляційний суд вирішив залишити без змін.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20.09.2017 року касаційні скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_4 задоволені частково, рішення Апеляційного суду Харківської області від 14.07.2016 року в частині вимог про стягнення 1/2 частини вартості квартири скасовано, справу в цій частині направлено до суду апеляційної інстанції на новий розгляд.

В іншій частині рішення Апеляційного суду Харківської області від 14.07.2016 року залишено без змін.

Зважуючи на викладене апеляційний суд переглядає рішення суду першої інстанції в межах позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення з нього на її користь Ѕ частини вартості проданої відповідачем квартири АДРЕСА_2.

Скасовуючи рішення Апеляційного суду Харківської області від 14.07.2016 року про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 про стягнення з ОСОБА_3 Ѕ частини вартості проданої ним у 2014 році квартири у Словаччині з посиланням на ч.2 ст. 338 ЦПК України, як підставу ухвалення такого судового рішення, суд касаційної інстанції посилався на положення ст. ст. 60, 61, 65 СК України і вказував, що матеріали справи не містять достатніх даних для такого висновку, що апеляційний суд передчасно та за відсутністю наданих у відповідності до ст.ст. 57-60, 131-132, 137, 177, 185, 194, 212-215 ЦПК України доказів про обставини, що мають таке значення, погодився з доводами ОСОБА_3 в тій частині, що квартира у Словаччині продана та отриманими від продажу грошима він і ОСОБА_4 розпорядилися за обопільною згодою.

Під час повторного апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції в частині поділу грошових коштів, отриманих від продажу квартири в Словаччині, відповідач ОСОБА_3 підтримав апеляційну скаргу і просив її задовольнити, посилаючись на викладені в ній доводи, та вказуючи, що доводи ОСОБА_4 в частині розпорядження ним квартирою у Словаччині без її згоди та без її участі є неправдивими; що за законами Словаччини він не міг би продати квартиру без годи дружини; що вказана ОСОБА_10 вартість цієї квартири значно завищена.

Крім того, вказував ОСОБА_3, доказом позасудового вирішення спору про поділ майна, в тому числі і квартири в Словаччині, є подана до суду нотаріально посвідчена заява ОСОБА_4 про відмову від позову особисто нею підписана 21.03.2017 року, а також укладений між ним і ОСОБА_4 в цей же день договір купівлі-продажу Ѕ частини спірної квартири АДРЕСА_1 та наступне виконання умов щодо розрахунків сторін вказаної угоди.

Апеляційним судом за узгодженим клопотанням сторін з метою огляду та перевірки їх доводів витребувано з Київського районного суду міста Харкова цивільну справу №640/5505/16-ц за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_3 про встановлення факту придбання ним 23 січня 2007 року квартири АДРЕСА_4 за рахунок їх спільних коштів та про визнання за нею права власності на Ѕ частину вказаної квартири, а також цивільну справу №540/6280/16-ц за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про встановлення факту їх проживання однією сім'єю без реєстрації та визнання квартири АДРЕСА_4 об'єктом спільної сумісної власності подружжя.

Провадження вказаних справ закінчено шляхом постановлення:

- у справі №640/5505/16-ц ухвали від 24.10.2016 року про залишення позову ОСОБА_8 до ОСОБА_3 без розгляду за п.3 ч.1 ст. 207 ЦПК України у зв'язку з повторною неявкою позивача в судові засідання (ОСОБА_8 отримала копію ухвали 03.11.2016 року, апеляційну скаргу не подавала);

- у справі №640/6280/16-ц ухвали від 22.03.2017 року за п.3 ч.1 ст. 205 ЦПК України у зв'язку з відмовою ОСОБА_4 від позову згідно нотаріально посвідченої заяви від 21.03.2017 року.

Згідно ч. 3 ст. 3 ЦПК України ( в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

У відповідності до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як за частиною 4 ст. 338 ЦПК України в редакції цього кодексу на час розгляду справи судом касаційної інстанції, так і згідно положень частини 1 статті 417 діючого ЦПК України, вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов'язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін та їх представників, перевіривши матеріали справи та дослідивши нові докази, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_3 не підлягає задоволенню за таких підстав.

Судовим розглядом справи встановлено, а сторонами не заперечуються ті обставини, що у зареєстрованому шлюбі знаходилися з 14 грудня 2007 року по 21.07.2015 року, що в період шлюбу ними придбана спірна квартира АДРЕСА_2, де вони спільно здійснювали підприємницьку діяльність, заснувавши ТОВ «V & S Gold», місцем реєстрації перебування якого була вказана саме ця спірна квартира. (т.1, а.с.3-12, 53-81, 160-163, ).

Після повернення у 2012 році в Україну позивач ОСОБА_4 в Словаччину не виїжджала, рішенням Київського районного суду м.Харкова від 21 липня 2015 року позов ОСОБА_4 задоволено, шлюб між нею і ОСОБА_3 розірвано. (т.1 а.с.143).

20.07.2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім'єю без державної реєстрації, про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та поділ майна, в тому числі і квартири АДРЕСА_2, а у березні 2016 року уточнила позовні вимоги щодо поділу вказаної квартири і просила компенсувати їй Ѕ частину вартості цієї квартири, вказуючи, що вже під час розгляду справи довідалася про те, що ОСОБА_3 квартиру в Словаччині продав без її відома, отримані від продажу квартири грошові кошти залишив собі, з нею не поділившись.

Ухвалюючи 19 квітня 2016 року рішення про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 Ѕ частини вартості проданої у АДРЕСА_2 у сумі 10500 доларів США, еквівалентних 267487 грн. та відхиляючи доводи ОСОБА_3 і його адвоката, суд першої інстанції виходив з того, що ця квартира є спільною сумісною власністю подружжя, що ОСОБА_3 продав цю квартиру у 2014 році без згоди ОСОБА_4, а отриманими від продажу квартири грошовими коштами розпорядився самостійно, залишивши собі і належну ОСОБА_4 частку.

Доводи ОСОБА_3 про продаж квартири за обопільною згодою з ОСОБА_4 та придбання на отримані від продажу квартири грошові кошти двох норкових шуб по 5000 доларів кожна і золотих прикрас на 4000 доларів США для ОСОБА_4, яким вона розпорядилася, суд відхилив з огляду на відсутність доказів з його боку на підтвердження вказаних ним обставин та на реєстраційні дані паспорту ОСОБА_4 для виїзду за межі України і витяг з Єдиного державного реєстру довіреностей.

Колегія суддів погоджується з цим рішенням суду, оскільки воно ухвалене у відповідності із законом, за яким має вирішуватися спір, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як за нормами ст.ст. 10,60 ЦПК України, в редакції цього кодексу, яка діяла на час розгляду та ухвалення судових рішень у цій справі, так і у відповідності до статей 12, 83 діючого ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, які передбачають обов'язок кожної їз сторін доводи обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

ОСОБА_3 не оспорює той факт, що спірна квартира в Словаччині набута під час шлюбу і була їх спільною сумісною власністю.

Згідно статті 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Судом встановлено, а ОСОБА_3 не заперечується та обставина, що між ним і ОСОБА_4 не укладалася угода про інший спосіб розпорядження спірною квартирою, ніж це передбачено загальним правилом статті 63 СК України.

Згідно статті 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

Продаж квартири за будь-яких обставин не є дрібною побутовою угодою і для укладення та реєстрації договору купівлі-продажу квартири потрібна письмова згода іншого з подружжя.

ОСОБА_3 не спростовано доводи ОСОБА_4 щодо продажу ним їхньої квартири в Словаччині без її згоди, ним не надано суду доказів надання письмової згоди ОСОБА_4 на продаж цієї квартири або належних та допустимих доказів отримання нею від нього належної їй частки грошових коштів, отриманих від продажу квартири.

Згідно частини 4 статті 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбаченим Цивільним кодексом України.

Позивач ОСОБА_4 виявила бажання отримати грошову компенсацію замість належної їй частки у праві спільної сумісної власності на спірне майно.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 в тій частині, що наданий позивачем ОСОБА_4 висновок ТОВ «ІПК» ( т.2 а.с.10-11) про вірогідну ринкову вартість спірної квартири АДРЕСА_2 не відображає дійсну вартість зазначеної квартири, оскільки доказами, згідно статті 57 ЦПК України (в редакції кодексу, що діяла на час розгляду і вирішення справи судом першої інстанції) визнавалося, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для справи. Аналогічні визначення доказів міситься і в частині 1 статті 76 діючого ЦПК України.

Дійсно, вказаний висновок зроблений без огляду і безпосереднього дослідження стану квартири в Словаччині, а ціна квартири вказана вірогідною, з урахуванням інформації про ринок подібних об'єктів нерухомості на той час в цій місцевості. Разом з тим, відповідачем ОСОБА_3 не надано суду жодного доказу, який би спростовував ці докази і підтверджував його доводи про іншу вартість спірної квартири, ніж та, яку вказує позивач, посилаючись на висновок ТОВ «ІПК».

Також судова колегія відхиляє доводи відповідача ОСОБА_3 та його представника про повне вирішення спору сторонами у позасудовому порядку з посиланням на нотаріально посвідчену заяву ОСОБА_4 від 21.07.2017 року та на укладений сторонами в цей же день договір купівлі-продажу часини квартири АДРЕСА_1, оскільки вказана заява, як пояснила ОСОБА_4 і це підтверджується дослідженням матеріалів цивільної справи №640/6280/16-ц, була підписана нею у зв'язку із втратою на той час інтересу до квартири АДРЕСА_4, придбаною відповідачем у 21.01.2007 року, тобто до реєстрації ними шлюбу.

Ця заява була написана виключно з метою закриття провадження у справі за матеріалами позову, виділеними із основної справи за її позовом ухвалою суду від 19 квітня 2016 року, і не стосувалася справи за основними позовами, яка на той час знаходилася в суді касаційної інстанції. Підписуючи заяву, вона не звернула увагу на неправильно зазначений унікальний номер цивільної справи, для закриття провадження у якій була складена ця заява, так як не є фахівцем у галузі права; вважала достатнім того, що в цій заяві була зазначена лише квартира АДРЕСА_4, а відтак вона саме від претензій на цю квартиру вона відмовлялася, зважуючи на вирішення у позасудовому порядку спору щодо поділу квартири АДРЕСА_1.

Договір купівлі-продажу частини квартири АДРЕСА_1 від 21.07.2017 року, на який посилається відповідача ОСОБА_3, також не містить доказів про здійснення ним розрахунків з ОСОБА_4 за квартиру в Словаччині або даних про вирішення сторонами у позасудовому порядку спору щодо поділу цієї квартири чи грошових коштів, отриманих ОСОБА_3 від її продажу.

Оскільки вказані ОСОБА_3 письмові докази не спростовують доводи позивача ОСОБА_4 про розпорядження ним квартирою в м.Ружомберок Словаччини без її згоди та привласненням ним усіх коштів від продажу квартири, а інших доказів на підтвердження викладених ним в запереченнях на її позов та доводів апеляційної скарги про узгоджений ними поділ отриманих від продажу квартири коштів ним не надано, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу ОСОБА_3 без задоволення, а судове рішення без змін, оскільки суд першої інстанції ухвалив 19.04.2016 року рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 19 квітня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 11 травня 2018 року.

Головуючий - П.В. Кісь

Судді: О.А.Кружиліна

О.М. Хорошевський