Ухвала

30 травня 2018 року

м. Київ

справа № 753/15556/15-ц

провадження № 61-9274св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Коротуна В. М., Крата В. І. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Міський Комерційний Банк»,

відповідач - ОСОБА_2,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Міський Комерційний Банк», яка підписана представником Оберемком Романом Анатолійовичем, на заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 03 листопада 2015 року у складі судді: Трусової Т. О. та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 06 червня 2016 року у складі суддів: судді: Музичко С. Г., Рейнарт І. М., Кирилюк Г. М.,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2015 р. публічне акціонерне товариство «Міський Комерційний Банк» (надалі - ПАТ «Міський Комерційний Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення надмірно сплачених грошових коштів в сумі 10 142,33 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що з 2012 року ОСОБА_2 перебував у трудових відносинах з ПАТ «Міський Комерційний Банк». У січні 2015 року ОСОБА_2 звільнено у зв'язку зі скороченням штату працівників та на виконання вимог статті 44 КЗпП йому було виплачено вихідну допомогу в розмірі 10 142,33 грн. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 03 березня 2015 року звільнення ОСОБА_2 з роботи визнано незаконним та поновлено на посаді, яку він займав до звільнення. Позивач вважав, що підстава, на якій відповідач набув 10 142,33 грн, відпала, зазначені кошти зберігаються у відповідача без достатньої правової підстави, а позивач зазнав збитків на вказану суму. Вимогу позивача про повернення безпідставно набутих коштів відповідач проігнорував, а тому кошти повинні бути стягнуті в примусовому порядку.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києві від 03 листопада 2015 року позов ПАТ «Міський Комерційний Банк» до ОСОБА_2 про стягнення надмірно сплачених коштів залишено без задоволення.

Рішення мотивоване тим, що кошти, які ПАТ «Міський Комерційний Банк» просить повернути як надмірно сплачені, були набуті відповідачем на законних підставах, а тому підстав для їх повернення немає.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 06 червня 2016 року рішення Дарницького районного суду м. Києві від 03 листопада 2015 року залишене без змін.

Ухвала мотивована тим, що вихідна допомога була виплачена на підставі статті 44 КЗпП а кошти, які позивач просить стягнути з відповідача, набуті за наявності правових підстав, не можуть бути витребувані відповідно до положень статті 1212 ЦК України як безпідставне збагачення.

У жовтні 2016 року ПАТ «Міський Комерційний Банк», через представника Оберемка Р. А., подало касаційну скаргу на рішення Дарницького районного суду м. Києві від 03 листопада 2015 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 06 червня 2016 року, в якій просить скасувати оскаржені рішення і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що до спірних відносин не застосовується стаття 1215 ЦК України, оскільки вихідна допомога, яка виплачена позивачу, не мала ознак добровільності за відсутності рахункової помилки з боку банку. Також ПАТ «Міський Комерційний Банк» вказує, що наказ, на підставі якого було здійснено виплату вихідної допомоги скасований рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 03 березня 2015 року, і банк виплатив позивачу середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 листопада 2016 року відкрито касаційне провадження у справі.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2017 року справа призначена до судового розгляду.

У статті 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України справу передано до Касаційного цивільного суду.

Суди встановили, що з 16 січня 2012 року ОСОБА_2 перебував у трудових відносинах з ПАТ «Міський Комерційний Банк» у службі з питань претензійно-позовної роботи з проблемною заборгованістю.

Наказом від 26 січня 2015 року №52-П відповідача звільнено з роботи у зв'язку зі скороченням штату працівників на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України.

На виконання наказу про звільнення на підставі статті 44 КЗпП України ПАТ «Міський Комерційний Банк» виплатив ОСОБА_2 вихідну допомогу при звільнені, у розмірі 10 142,33 грн.

Наказом №146 від 11 березня 2015 року на підставі рішення Дарницького районного суду м. Києва від 03 березня 2015 року, відповідача поновлено на посаді керівника служби головного юрисконсульта служби з питань претензійної роботи з проблемною заборгованістю.

26 червня 2015 року ПАТ «Міський Комерційний банк» надіслало на адресу ОСОБА_2 повідомлення, відповідно до якого позивач просив відповідача, повернути надмірно сплачені кошти у розмірі 10 142,33 грн.

Згідно частини першої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно.

У статті 1215 ЦК України передбачено загальне правило, коли набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню.

Її тлумачення свідчить, що законодавцем передбачені два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності зі сторони набувача виплати.

При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.

Аналогічний висновок зробив і Верховний Суд України в постанові від 2 липня 2014 року у справі № 6-91цс14.

При розгляді цієї справи суди не встановили факт недобросовісності працівника та вважали цей факт недоведеним.

Доводи позивача, що наказ, на підставі якого було здійснено виплату вихідної допомоги скасований рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 03 березня 2015 року, і банк виплатив позивачу середній заробіток за час вимушеного прогулу, не свідчать про наявність розрахункової помилки зі сторони платника та недобросовісність з боку набувача.

Відповідача було звільнено з посади згідно пункту 1 статті 40 КЗпП (зміни в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідація, реорганізація, банкрутство або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників) на підставі наказу від 26 січня 2015 року №52-П.

Така підстава звільнення вказує на неможливість відповідача жодним чином впливати (діями чи бездіяльністю) на прийняття роботодавцем відповідного рішення (на противагу такій причині звільнення як прогул, або звільнення за ініціативою робітника). Вихідна допомога була йому нарахована у зв'язку із звільненням та не потребувала від працівника додаткових дій, які можна було б вважати недобросовісними.

Крім того, виплата відповідачу вихідної допомоги здійснена позивачем відповідно до норм чинного законодавства та добровільно, при цьому відсутня рахункова помилка та недобросовісність відповідача.

Не зважаючи на те, що після поновлення ОСОБА_2 на роботі підстава для виплати вихідної допомоги відпала (наказ, на підставі якого було здійснено виплату вихідної допомоги скасований рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 03 березня 2015 року), суди попередніх інстанцій зробили висновок, що в силу статті 1215 ЦК України ці кошти не підлягають поверненню.

Аналогічний підхід до застосування статті 1215 ЦК України висловлено Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду. Зокрема, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 20 лютого 2018 року у справі № 174/406/16-ц вказав, що «той факт, що працівник під час звільнення не повідомив роботодавця про те, що він є членом профспілки, не можна вважати недобросовісною поведінкою, яка вплинула на виплату йому вихідної допомоги, оскільки він не міг заздалегідь знати, що наказ про його звільнення буде в подальшому скасовано судом».

Натомість Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 04 квітня 2018 року у справі № 359/5313/15-ц вказав, що «вирішуючи спір у частині зустрічних позовних вимог ДП «Украерорух» про стягнення матеріальної допомоги, апеляційний суд встановив, що матеріальну допомогу у розмірі 157 000 грн виплачено працівнику у зв'язку із її звільненням через скорочення штату. Однак після отримання вказаної матеріальної допомоги, ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про поновлення її на роботі. Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 25 листопада 2015 року ОСОБА_1 поновлено на роботі. Прийнявши до уваги, що ОСОБА_1 отримала матеріальну допомогу, а потім оскаржила у судовому порядку наказ, на підставі якого вона була виплачена, апеляційний суд, з висновками якого погодився суд касаційної інстанції, обґрунтовано виходив із недобросовісності дій ОСОБА_1 та наявності підстав для задоволення зустрічного позову ДП «Украерорух» про стягнення матеріальної допомоги. Такий висновок узгоджується із правовим висновком, викладеним Верховним Судом України в постанові від 01 лютого 2017 року у справі № 6?2711цс16».

Наведені приклади свідчать про застосування судом касаційної інстанції у різних палатах принципово різного підходу до вирішення схожих справ, що викликає необхідність усунення виявлених розбіжностей у практиці розгляду подібних спорів Верховним Судом.

У зв'язку з наведеним, колегія суддів вважає необхідним передати справу на розгляд Обєднаної Палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Керуючись статтями 260, 403, 404 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Справу № 753/15556/15-ц за позовом публічного акціонерного товариства «Міський Комерційний Банк» до ОСОБА_2 про стягнення надмірно сплачених коштів передати на розгляд Обєднаної Палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: Н. О. Антоненко

В. І. Журавель

В. М. Коротун

В. І. Крат