22-ц/775/262/2018(м)
Категорія 27 Головуючий у 1-й інстанції Томілін О.М.
Суддя-доповідач Мироненко І.П.
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

14 травня 2018 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого Мироненко І.П.

суддів: Баркова В.М., Мальцевої Є.Є.

секретаря Брежнєва Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Маріуполі апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення (заочне) Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області, ухваленого 19 лютого 2018 року у м. Маріуполі у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и л а:

У грудні 2017 року позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з даним позовом посилаючись на те, що 03 листопада 2012 року між банком та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № б/н, за умовами якого позичальник отримала кредит у розмірі 300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Внаслідок порушення позичальником строку та порядку погашення кредиту станом на 31 жовтня 2017 року утворилась заборгованість у розмірі 41 398 грн. 04 коп., з яких: тіло кредиту 875 грн. 66 коп., заборгованість по відсотках за користування кредитом 33 774 грн. 85 коп., заборгованість по пені та комісії 4300 грн., штраф (фіксована частина) 500 грн., штраф (процентна складова) 1947 грн. 53 коп., яку позивач просив стягнути та вирішити питання про відшкодування понесених судових витрат.

Рішенням (заочним) Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області, ухваленого 19 лютого 2018 року, з урахуванням ухвали цього ж суду від 01 березня 2018 року про виправлення описки, у задоволені позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати і ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити, відшкодувати судові витрати. В обґрунтування вказує, що суд помилково зробив висновок щодо невиконання сторонами умов договору, оскільки згідно правової позиції ВСУ у справі №6-63цс12 момент укладання договору законодавець пов'язує з моментом досягнення сторонами у письмовій формі згоди з усіх істотних умов договору, а не з моменту передання грошових коштів у випадку укладення договору позики. Передача грошових коштів свідчить про стадію виконання кредитного договору, а не його укладення. За заявою відповідача від 03 листопада 2012 року між сторонами виникли зобов'язання договору банківського рахунку. Дана заява разом із «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між позичальником та банком договір, що підтверджується підписом відповідача у заяві. Суд першої інстанції не звернув уваги на розрахунок ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості, який відображає облік банком отриманих і сплачених відповідачем сум по рахунку.

Відповідачем ОСОБА_2 відзив на апеляційну скаргу не надано.

Відповідно до ч.3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 02 червня 2016 року №1402-УІІІ «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Згідно п.8, п.9 ч.1 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» Цивільно-процесуального кодексу України, в редакції Закону від 03 жовтня 2017 року №2147-УІІІ, до утворення апеляційних суддів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суду, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Справи у судах першої і апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду Апеляційним судом Донецької області, у межах територіальної юрисдикції якого перебуває місцевий суд, що ухвалив рішення, в порядку, передбаченому Цивільно-процесуальним кодексом України в редакції Закону від 03 жовтня 2017 року №2147-УІІІ.

Представник ПАТ КБ «ПриватБанк» Шишелова Н.В., діюча на підставі довіреності, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, доводи апеляційної скарги підтримує у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2, місце проживання якої невідоме (знята з тимчасової реєстрації у м.Маріуполі 20 квітня 2007 року) про час та місце розгляду справи була повідомлена відповідно до ч.11 ст.128 ЦПК України на офіційному веб-сайті судової влади України (а.с.106,111), в судове засідання не з'явилась, про причини неявки суд не повідомила.

Виходячи з положень ч.2 ст.372 ЦПК України, колегія судів визнала неявку осіб, які беруть участь у справі, в судове засідання такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи. У зв'язку з цим, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити тощо.

Рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог мотивовано тим, що позивачем не було надано доказів на підтвердження того, що відповідачу надавалась банківська послуга згідно якої вона отримала кредит у розмірі 300 грн. відповідно до заяви № б/н від 03 листопада 2012 року.

З таким висновком суду колегія суддів не може погодитись, оскільки він не відповідає встановленим обставинам справи і вимогам закону.

Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ч.1 ст.627 та ч.1 ст.628 ЦК України, відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

За змістом ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Як вбачається з матеріалів справи 03 листопада 2012 року відповідач ОСОБА_2 підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, в якій указано, що вона разом з Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між банком та нею договір про надання банківських послуг.

Відповідач, підписавши 03 листопада 2012 року анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк», була повідомлена про зміст Умов і Правил та про розміщення їх тексту на офіційному сайті ПАТ КБ «ПриватБанк» (www/privatbank.ua), а також Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення у письмовому вигляді, про що зазначено у самій анкеті-заяві (а.с.6 зв.).

Позивачем до суду першої інстанції були надані анкета-заява, витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, затверджених наказом № СП-2010-256 від 06 березня 2010 року, витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», розрахунок заборгованості, з якого вбачається, що ОСОБА_2 за період з листопада 2012 року по 27 грудня 2013 року активно користувалася коштами (знімала та проводила погашення), а.с.6,7,8-32.

Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність бо відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, як мають значення для вирішення справи.

Однак, суд вищевказані доводи позивача не перевірив та не надав їм належної правової оцінки.

Європейський суд з прав людини вказує, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов'язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи (рішення у справі «Руїз Торіха проти Іспанії»).

Таким чином, судом першої інстанції всупереч вимог ст.ст.263, 264 ЦПК України на вищенаведені положення закону та обставини справи уваги не звернув, не встановив фактичних обставин, від яких залежить правильне вирішення справи, не сприяв всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, а тому дійшов передчасного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України).

Договір є обов'язковим до виконання. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (ст.ст.611,629).

Як встановлено матеріалами справи, 03 листопада 2012 року ОСОБА_2 приєдналася до Умов і правил надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк», ознайомившись з ними та підписавши відповідну заяву. Таким чином між сторонами було укладено кредитний договір № б/н від 03 листопада 2012 року на умовах, викладених у довідці про умови кредитування із використанням кредитної картки «Універсальна», згідно з якою відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту з базовою процентною ставкою - 2,5% на місяць, нараховується на залишок заборгованості із розрахунку 360 днів на рік.

З виписки по картковому рахунку вбачається, що 03 листопада 2012 року, кредитний ліміт було банком збільшено з 300 грн. до 900 грн., ОСОБА_2 отримала кредитну картку № 5211***2434, яку активізувала в той же день, зняла готівкові гроші через банкомат. В подальшому активно використовувала картку, знімала грошові кошти через банкомат, поповнювала рахунок (а.с.75, 77-83).

Останній платіж по картці був зроблений у 27 грудня 2013 року року, у зв'язку з чим станом на 31 жовтня 2017 року утворилась заборгованість в розмірі 41 398 грн. 04 коп., яка складається: із заборгованості за тілом кредиту - 875 грн. 66 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом - 33 774 грн. 85 коп., заборгованості за пенею та комісією - 4300 грн., а також штрафи - 500 грн.(фіксована частина), 1947 грн. 53 коп. (процентна складова).

З розрахунку заборгованості за кредитним договором в частині нарахування процентів вбачається, що проценти за користування кредитом відповідачу нараховувалися: в період з листопада 2012 року по серпень 2014 року включно, виходячи з процентної ставки 30% річних (щомісячна 2,5%), з вересня 2014 року по березень 2015 року - 34,80% річних ( щомісячна 2,9%), з квітня 2015 року - 43,20% річних (щомісячна - 3%,6%).

Згідно ч.1 ст.651 ЦК України зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

У ч.4 указаної статті передбачено, що в разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов'язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов'язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов'язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника.

Відповідно до п.3 Правил надання послуг поштового зв'язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 17 серпня 2002 року № 1155 (далі Правила), рекомендоване поштове відправлення - це поштове відправлення (лист, поштова картка, бандероль, секограма, дрібний пакет, мішок «M»), що приймається для пересилання без зазначення суми оголошеної цінності вкладення з видачею відправникові розрахункового документа про прийняття і доставляється (вручається) адресатові (одержувачу) під розписку.

Згідно з п.114 Правил адресовані фізичним особам рекомендовані поштові відправлення, рекомендовані повідомлення про вручення реєстрованих поштових відправлень (поштових переказів), повідомлення про надходження переказів, що пересилаються телеграфом або електронною поштою, а також усі повторні повідомлення про надходження поштових відправлень (поштових переказів) вручаються особисто адресату (одержувачу), а в разі його відсутності - повнолітнім членам сім'ї за умови пред'явлення ними документа, що посвідчує особу.

У разі підвищення банком процентної ставки з'ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо.

З огляду на вищенаведене боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку.

Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 11 жовтня 2017 року у справі за № 6-1374цс17.

Дослідивши наданні позивачем Умови та правила надання банківських послуг, колегія суддів вважає, що зміна тарифного плану через SMS-повідомлення не може бути прийнята до уваги, як належне повідомлення споживача про зміну таких послуг, оскільки ці доводи не підтверджені належними та допустимими доказами. Умовами (п.1.1.3.2.3, п.1.1.3.1.9) встановлено обов'язок банку, за винятком випадків зміни розміру наданого кредиту (кредитного ліміту) не менш як за 7 днів до введення змін проінформувати клієнта, зокрема, у виписці по рахунку згідно договору, а даних щодо такого інформування матеріали справи не містять.

Надані позивачем апеляційному суду копії повідомлень про відправлення SMS-повідомлення та виписка по картковому рахунку щодо зміни розміру процентної ставки, не є належними та допустимими доказами у розумінні ст.ст.77,78 ЦПК України, оскільки не містять даних щодо отримання такої інформації відповідачем.

Відповідно до ч.1 ст.631 ЦК України строком дії договору є час, протягом якого сторони можуть здійснювати свої права і виконувати обов'язки відповідно до договору.

Частиною першою ст.1048 ЦК України встановлено, що розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ.

Договір № б/н від 03 листопада 2012 року був укладений на строк з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (№5211***2434), який згідно довідки ПАТ КБ «ПриватБанк» становить липень 2016 року (а.с.76). Інших умов договору сторони не підписували.

Оскільки кредитним договором не встановлений розмір процентів після спливу строку його дії, їх розмір має бути визначений на рівні облікової ставки НБУ, що відповідає правовому висновку, викладеному у постановах Верховного Суду України від 07 вересня 2016 року у справі №6-1412цс16 та від 08 серпня 2017 року у справі №6-2322цс16.

Згідно наданого банком розрахунку станом на 31 серпня 2014 року нараховані за відсотковою ставкою 30% річних проценти в сумі 435 грн. 07 коп. за користування кредитними коштами, які підлягають стягненню.

Оскільки позивачем ПАТ КБ «ПриватБанк» не було надано достатніх доказів на підтвердження виконання банком свого обов'язку проінформувати позичальника ОСОБА_2 про зміну відсоткової ставки з 30% до 34,8% з 01 вересня 2014 року, і з 34,8% до 43,20%, починаючи з 01 квітня 2015 року, розрахунок заборгованості по процентам за період з 01 вересня 2014 року по 31 липня 2016 року підлягає коригуванню, виходячи із 30% ставки на рік згідно умов договору.

Проценти за користування кредитом за період з 01 вересня 2014 року по 31 липня 2016 року складають 510 грн. 07 коп., що розраховано: 875,66 грн. (загальна заборгованість за кредитом) х 30 (відсотків) : 100 : 360 (кількість календарних днів на рік згідно п.2.1.1.12.6 Правил користування платіжною карткою) х 699 (кількість днів з 01.09.2014р. по 31.07.2016р. - строк дії картки).

За межами дії картки, тобто за період з 01 серпня 2016 року по 31 жовтня 2017 року розмір процентів, виходячи із облікової ставки Національного банку України, складає 149 грн. 55 коп. і розраховується за період:

01.08.2016р.-15.09.2016р. (ставка НБУ 15,5%, кількість днів 46) - 17,11 грн.;

16.09.2016р.-27.10.2016р. (ставка НБУ 15%, кількість днів 42) - 15,11 грн.;

28.10.2016р.-08.12.2016р. (ставка НБУ 14%, кількість днів 42) - 14,11 грн.;

09.12.2016р.-13.04.2017р. (ставка НБУ 14%, кількість днів 126) - 42,32 грн.;

14.04.2017р.-25.05.2017р. (ставка НБУ 13%, кількість днів 42) - 13,10 грн.;

26.05.2017р.-26.10.2017р. (ставка НБУ 12,5%, кількість днів 154) - 46,18 грн.;

27.10.2017р.-31.10.2017р. (ставка НБУ 13,5%, кількість днів 5) - 1,62 грн.

Таким чином, загальна сума заборгованості по процентам, яка підлягає стягненню із ОСОБА_2, складає 1094 грн. 69 коп. (435,07 + 510,07+149,55).

При вирішення позовних вимог про стягнення суми пені та штрафу колегія суддів керується правовою позицією, викладеною Верховним Судом України у постанові № 6-2003цс15 від 21 жовтня 2015 року якою визначено, що цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч.2 ст.549 ЦК). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК).

За положеннями ст.61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст.549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст.61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

З Тарифу обслуговування кредитної картки «Універсальна» вбачається, що пеня нараховується за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, а штраф нараховується за порушення строків платежів за будь-яким з грошових зобов'язань, передбачених договором (а.с.7). Таким чином, позивачем за одне й те саме порушення одночасно застосовується штраф і пеня, що є подвійною цивільно-правовою відповідальністю, а отже заборонено законом. У зв'язку з цим підстав для стягнення штрафу колегія суддів не вбачає, так як застосування останнього потягне подвійну відповідальність.

Виходячи з цього колегія суддів вважає, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача пеня у сумі 1900 грн., яка нараховувалась відповідачу з 30 квітня 2016 року, що підтверджується випискою по картковому рахунку (а.с. 77-83), а не в сумі, що визначена в розрахунку заборгованості в графі «комісія та пеня».

Згідно ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на наведене, оцінюючи досліджені докази у їх сукупності, колегія суддів вважає, що рішення суду відповідно до положень ст.376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості по кредиту у розмірі 3870 грн. 35 коп., яка складається із заборгованості за тілом кредиту 875 грн. 66 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 1094 грн. 69 коп., пені 1900 грн..

На підставі ст.141 ЦПК України, пропорційно задоволеної частини позовних вимог, а саме 9,35% та апеляційної скарги на 9,35%, з ОСОБА_2 на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у розмірі 149 грн. 60 коп. в рахунок відшкодування судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції та 224 грн. 40 коп. за перегляд справи в суді апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення (заочне) Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 19 лютого 2018 року скасувати, позов публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, паспорт серія НОМЕР_2, виданий Іллічівським РВ Маріупольського МУ УМВС України в Донецькій області 13 жовтня 1999 року) на користь публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (, МФО № 305299, розрахунковий рахунок № 3111) заборгованість за кредитним договором № б/н від 03 листопада 2012 року станом на 31 жовтня 2017 року в розмірі 3870 (три тисячі вісімсот сімдесят) грн. 35 коп., яка складається із заборгованості за кредитом в сумі 875 грн. 66 коп., заборгованості по процентам в сумі 1094 грн. 69 коп., пені в сумі 1900 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, паспорт серія НОМЕР_2, виданий Іллічівським РВ Маріупольського МУ УМВС України в Донецькій області 13 жовтня 1999 року) на користь публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (, МФО № 305299, розрахунковий рахунок № 3111) в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору в розмірі 374 грн.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлений 15 травня 2018 року.

Головуючий І.П. Мироненко

Судді: В.М. Барков

Є.Є. Мальцева