Справа № 127/7793/18
Провадження 2/127/1376/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2018 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі головуючого судді Борисюк І.Е., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1яни Володимирівни до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дитину, -

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області звернулась ОСОБА_1яна Володимирівна з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на дитину.

Ухвалою суду від 02.04.2018 року позовні вимоги ОСОБА_1яни Володимирівни до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на дитину розєднано в самостійні провадження.

Позов мотивований тим, що 17.05.2014 року між позивачем та відповідачем зареєстровано шлюб. Від шлюбу мають малолітню доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Два роки тому позивач та відповідач припинили фактичні шлюбні стосунки. Відповідач не бажав нести витрати на утримання дитини, котра потребувала негайного лікування, не бажав шукати компромісу у вирішенні побутових сімейних питань, а восени 2015 року взагалі пішов з сімї. З того часу позивач з відповідачем не проживають. Також за той час, що відповідач не проживає разом з сімєю, він не несе витрат ні на лікування, ні на утримання доньки, та внаслідок скрутного матеріального становища позивач була змушена достроково перервати декретну відпустку та вийти на роботу. Позивач також зазначила, що внаслідок небажання відповідача приймати участь в утриманні доньки, останній порушує її права.

Вищевикладене й стало підставою для звернення позивача до суду із вимогами про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1яни Володимирівни аліментів на утримання доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі ј частини всіх видів доходів щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду та до досягнення дитиною повноліття.

Ухвалою суду від 05.04.2018 року вищевказану заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Також, даною ухвалою запропоновано учасникам справи надати суду заяви по суті справи та докази у строк, встановлений судом.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем 11.04.2018 року було отримано копію ухвали суду від 05.04.2018 року та копію позовної заяви із доданими до неї документами. Позивачем ухвалу суд від 05.04.2018 року було отримано 10.04.2018 року. (а.с. 48-49)

У строк, визначений судом ухвалою суду від 05.04.018 року, від відповідача відзив на позов не надійшов.

18.04.2018 від відповідача по даній справі надійшла заява про визнання позовних вимог за позовом ОСОБА_1яни Володимирівни до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу. Проте, оскільки судом було розєднано в самостійні провадження позовні вимоги ОСОБА_1яни Володимирівни, внаслідок чого дані провадження зареєстровані за різними номерами, та те, що відповідач зазначив у заяві предмет спору, який не розглядається у даній справі, суд не приймає до уваги заяву відповідача, яка не стосується даної справи.

Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін від учасників справи до суду не надходили.

Враховуючи вищевикладене та положення ст. 279 ЦПК, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами.

При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно з свідоцтвом про шлюб серії І-АМ № 145160, виданим 17.05.2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області, шлюб між ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_4яною Володимирівною, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрований 17.05.2014 року, актовий запис № 861. Після реєстрації шлюбу прізвище дружини ОСОБА_2. (а.с. 20)

Згідно з свідоцтвом про народження серії І-АМ № 310173, виданим 20.02.2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області, батьками ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, записані ОСОБА_2 та ОСОБА_1яна Володимирівна, актовий запис № 702. (а.с. 21)

Відповідно до ч. 1 ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч. 2 ст. 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Таким чином, обрання способу стягнення аліментів у частці від доходу чи у твердій грошовій сумі здійснюється саме за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

З позовної заяви вбачається, що позивачем, з якою проживає дитина, обрано спосіб стягнення аліментів саме в частці від доходу батька дитини.

Згідно з ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 1, ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи ненадання відповідачем по справі відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами, згідно із ч. 8 ст. 178 і ч. 8 ст. 279 ЦПК України.

Суд, дослідивши письмові пояснення, викладені позивачем у позові, та оцінивши, відповідно до ст. 89 ЦПК України, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів, наявних в справі, у їх сукупності, враховуючи вищевикладене, прийшов до переконання в тому, що позов підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що сторони уклали шлюб 17.05.2014 року, мають спільну доньку: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає разом із матірю позивачем по справі.

При визначені розміру аліментів та матеріальних можливостей відповідача судом враховано стан здоров'я та матеріальне становище дитини.

Разом з тим, на час ухвалення судового рішення суду не повідомлено ні позивачем, ні відповідачем відомостей щодо: стану здоров'я та матеріального становища платника аліментів; відсутності/наявності у платника аліментів інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, дочки, сина; наявності/відсутності рухомого та/або нерухомого майна; грошових коштів, а також інші обставини, що мають істотне значення. Позивачем не надано доказів здійснення витрат платником аліментів, у тому числі, на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи.

Учасниками справи не повідомлено суд про неможливість самостійно надати докази. Кожна особа, у відповідності до ч. 4 ст. 12 ЦПК України, несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Згідно з ч. 5 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами по справі. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна особа повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 13 та ч. 7 ст. 81 ЦПК України.

Згідно з ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Однак, врівноважуючи позиції сторін, законодавець обмежує максимально можливий розмір аліментів для дитини 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку.

Таким чином, враховуючи положення ч. 2 ст. 182 СК України, суд не вправі визначити на дитину розмір аліментів менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і більше ніж 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку.

Згідно з ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Враховуючи вищевикладене суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог. Суд дійшов до переконання в наявності підстав для стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1яни Володимирівни аліментів на утримання доньки ОСОБА_3, оскільки відповідач зобовязаний та може надавати щомісячне утримання дитини в розмірі ј частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і не більше ніж 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду та до досягнення дитиною повноліття.

Встановлений даним рішенням суду розмір аліментів на утримання дитини, є гарантією її прав, встановлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання батька окремо від дитини не повинно впливати на обсяг його прав і не звільняє від обовязків щодо дитини. Суд звертає увагу, що батьки зобов'язані піклуватися про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, а також зобовязані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, на що, в тому числі, необхідні й фінансові витрати. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності, відповідно до ч. 1 ст. 155 СК України.

Згідно з ст. 179 СК України аліменти є власністю дитини, а не того з батьків, на ім'я кого вони виплачуються. При цьому на отримувача аліментів покладається обов'язок розпоряджатися аліментами лише за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання, а також право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до Цивільного кодексу України.

Суд звертає увагу сторін по справі, що ухвалення даного судового рішення не позбавляє платника або одержувача аліментів права звернутися до суду в разі зміни згодом матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених Сімейним кодексом України, на підставі ч. 1 ст. 192 СК України.

Враховуючи те, що позивач на момент звернення до суду була звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», а також положення ст. 141 ЦПК України, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 704, 80 гривень.

Доказів понесення сторонами по справі інших судових витрат суду не надано.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

На підставі викладеного та керуючись Конституцією України, Конвенцією ООН про права дитини, ч. 2 ст. 141, ч. 1 ст. 155, ст. 179, ч. 1 ст. 180, ч. 3 ст. 181, ст. 182, ч. 1 ст. 183. Ч. 1 ст. 191 СК України, Законом України «Про охорону дитинства», ст.ст. 2, 4, 5, 11-13, 76-83, 89, 133, 141, 174, 209-211, 229, 235, 258, 259, 263-265, ч. 4 ст. 268, ст.ст. 273-275, 278, 279, 354, п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1яни Володимирівни аліменти на утримання доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі ј частини всіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_2 щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, з 05.03.2018 року до досягнення дитиною повноліття.

Допустити негайне виконання судового рішення у межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення шляхом подання апеляційної скарги через Вінницький міський суд Вінницької області до апеляційного суду Вінницької області.

ОСОБА_1яна Володимирівна, ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП НОМЕР_1, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_4.

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_2, місце проживання, зареєстроване у встановленому законом порядку: АДРЕСА_1.

Суддя: