Справа № 303/7591/16-ц
П О С Т А Н О В А

Іменем України

21 травня 2018 року м. Ужгород

Апеляційний суд Закарпатської області в складі:

головуючої - судді Кожух О.А.,

суддів - Куштана Б.П., Собослоя Г.Г.

з участю секретаря - Волощук В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах якої діє ОСОБА_2, на рішення Мукачівського міськрайонного суду від 28 лютого 2017 року по справі за позовом ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до ОСОБА_1, ТзОВ «Мукачівське районне бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», третя особа: Мукачівська районна державна нотаріальна контора про визнання незаконними і скасування свідоцтв про право на спадщину за законом, реєстрації частини будинковолодіння та реєстраційного посвідчення,-

в с т а н о в и в :

У грудні 2016 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулися до суду із даним позовом, який мотивували тим, що батькам позивачів - ОСОБА_5 та ОСОБА_6 - належало на праві приватної власності по 1/2 частині кожному домоволодіння АДРЕСА_1, Мукачівського району, що стверджується довідкою Мукачівського міжміського бюро технічної інвентаризації від 10.08.1989 №3-1679 та договором дарування від 05.11.1968.

ОСОБА_5 (батько позивачів) помер ІНФОРМАЦІЯ_9 та заповіту не залишив. Позивачі вказували, що прийняли спадщину за батьком, фактично вступили в управління та володіння спадковим майном, оскільки на момент смерті батька були зареєстровані у спадковому будинку, проживали зі спадкодавцем та продовжили там проживати. При цьому ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_10.) на час відкриття спадщини була неповнолітньою та мала право на обов'язкову частку у спадщині (ст. 535 ЦК Української РСР).

ОСОБА_6 (мати позивачів) померла ІНФОРМАЦІЯ_11 Після її смерті ОСОБА_3 зверталася до нотаріуса із заявою від 10.03.2016 про прийняття спадщини, а ОСОБА_4 - із заявою про відмову від прийняття спадщини. Позивачі вказували, що після цього ними було виявлено, що мати за життя вчинила заповіт на сторонню особу, та стало відомо, що ОСОБА_6 (мати) оформила спадщину після смерті ОСОБА_5 в цілому за собою, отримала свідоцтво про право на спадщину за законом від 11.10.1991 на 1/2 частину будинку АДРЕСА_1, Мукачівського району, а також свідоцтво про право на спадщину за законом від 30.01.1992 на грошовий вклад у Чинадіївському філіалі Ощадбанку № 7287/038 на рахунку № НОМЕР_5. Також ОСОБА_6 було оформлено Мукачівським бюро технічної інвентаризації реєстраційне посвідчення №3-3643 від 17.10.1991 щодо реєстрації 1/2 частини будинковолодіння АДРЕСА_3.

Посилаючись на дані обставини, позивачі просили: - поновити строк звернення до суду; - визнати незаконним та скасувати свідоцтво про право на спадщину за законом, посвідчене нотаріусом Мукачівської районної державної нотаріальної контори Мелеш М.М. 11.10.1991, зареєстроване в реєстрі за №3.646, спадкова справа №196, видане на прізвище ОСОБА_6 на 1/2 частину житлового будинку, що знаходиться в АДРЕСА_2 та свідоцтво про право на спадщину за законом від 30.01.1992, зареєстроване в реєстрі за №410, спадкова справа №196, видане на прізвище ОСОБА_6 на грошовий вклад з належними до нього процентами, що знаходиться в Чинадіївському філіалі Ощадного банку №7287/038 на рахунку НОМЕР_1, належному померлому ОСОБА_5 на підставі ощадної книжки; - визнати незаконною та скасувати реєстрацію 1/2 частини будинковолодіння АДРЕСА_3 за ОСОБА_6 та реєстраційне посвідчення сформоване Мукачівським бюро технічної інвентаризації за №3-3643 від 17.10.1991 щодо реєстрації 1/2 частини будинковолодіння АДРЕСА_3 за ОСОБА_6 на праві особистої власності скріплене підписом начальника Мукачівського міжміського бюро техінвентаризації Дебель М.А. та печаткою Мукачівського МБТ від 17.10.1991.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 28.02.2017 позов задоволено повністю.

На це рішення подала апеляційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах якої діє ОСОБА_2 Посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи та порушення судом норм матеріального й процесуального права, просить скасувати рішення місцевого суду та закрити провадження у справі, вважаючи, що судом було безпідставно поновлено позивачам строк звернення до суду.

У запереченнях на апеляційну скаргу позивачі просили рішення суду залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що на момент смерті ОСОБА_5 його донька - позивач ОСОБА_3, була неповнолітньою, а тому мала право на обов'язкову частку в спадщині; позивачі, відповідно до положень ст. 549 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року) прийняли спадщину - були зареєстровані та проживали разом із спадкодавцем, а отже, фактично вступили в управління та володіння спадковим майном; про існування оскаржуваних свідоцтв про право на спадщину позивачам стало відомо після смерті їх матері.

З такими висновками суду судова колегія погоджується не в повній мірі.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що батьками позивачів - ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, є ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (а.с. 21, 35).

ОСОБА_9 зареєструвала шлюб із ОСОБА_10, після чого змінила прізвище на «ОСОБА_10», про що свідчить свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_2 від 14.02.2013 (а.с. 31).

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, є інвалідом третьої групи, безтерміново, що стверджується довідкою до акта огляду медико-соціальної експертної комісії серії НОМЕР_3 (а.с. 25).

Згідно договору дарування від 05.11.1968, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 були співвласниками в рівних долях (по 1/2 частинах) будинку АДРЕСА_4, з прилеглими до нього прибудовами, що також підтверджується довідкою від 10.08.1989 (а.с. 18-19, 20).

ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_12 (а.с. 15).

Відповідно до довідка виконкомому Чинадіївської селищної ради Мукачівського району №1038 від 17 березня 2016, на день смерті ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_9 та проживав в АДРЕСА_5, були зареєстровані і проживали: дружина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5, доньки ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_6, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_7 (а.с. 17).

У жовтні 1991 року ОСОБА_6 зверталася у Мукачівську держнотконтору із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину - на 1/2 частину будинку АДРЕСА_6 (заява від 11.10.1991, а.с. 73). При цьому у цій заяві зазначено, що крім ОСОБА_6 спадкоємцями є рідні діти спадкодавця - ОСОБА_3 та ОСОБА_3 (наразі ОСОБА_10) ОСОБА_11, які не бажають одержати належні їм долі майна. В подальшому ОСОБА_6 також зверталась із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на грошовий вклад (заява від 30.01.1992, а.с. 70).

Із свідоцтв про право на спадщину по закону від 11.10.1991 та від 30.01.1992 вбачається, що ОСОБА_6 успадкувала 1/2 частину жилого будинку, що знаходиться в селищі АДРЕСА_7 Мукачівського району, з належними надвірними будовами, належну померлому ОСОБА_5 на підставі договору дарування від 05.11.1968, а також грошовий вклад, з належними до нього процентами, що знаходиться в Чинадіївському філіалі Ощадного банку №7287/038 на рахунку НОМЕР_1, належному померлому ОСОБА_5 на підставі ощадної книжки (а.с. 27, 28).

Відповідно до ст.548 ЦК Української РСР (в редакції від 1963 року) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном (ст.549 ЦК Української РСР). Відповідно до ст. 553 ЦК Української РСР спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. При цьому він може заявити, що відмовляється від спадщини на користь кого-небудь з інших спадкоємців, закликаних до спадкоємства за законом або за заповітом, а також на користь держави або окремих державних, кооперативних або інших громадських організацій.

На час смерті ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_12, мешканця АДРЕСА_8, позивачі були зареєстровані та проживали разом з померлим, отже, вони фактично вступили в управління та володіння спадковим майном. ОСОБА_3 була неповнолітньою. ОСОБА_9 заяви про відмову від спадщини не подавала. Відтак, видачею лише ОСОБА_6 свідоцтв про право на спадщину на 1/2 частину жилого будинку в селищі АДРЕСА_7 Мукачівського району, та на грошовий вклад, було порушено право позивачів на спадщину.

Відповідно до свідоцтва про смерть, серії НОМЕР_4 від ІНФОРМАЦІЯ_13 ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_13 про що в Книзі актового запису про смерть зроблено актовий запис під №70 (а.с. 23). Після її смерті ОСОБА_3 зверталася до нотаріуса із заявою від 10.03.2016 про прийняття спадщини, а ОСОБА_4 - із заявою від 11.03.2016 про відмову від прийняття спадщини (а.с. 24, 26).

Також встановлено, що за життя ОСОБА_6 склала нотаріально посвідчений заповіт від 14.09.2015, за яким усе своє майно заповіла ОСОБА_1 , яка звернулася 04.02.2016 до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини.

Позивачі вказували, що саме після звернення до нотаріуса після смерті матері ними було виявлено, що мати за життя вчинила заповіт на сторонню особу, та з цього моменту їм стало відомо, що ОСОБА_6 оформила спадщину після смерті ОСОБА_5 в цілому за собою, отримала свідоцтво про право на спадщину за законом від 11.10.1991 на 1/2 частину будинку АДРЕСА_1, Мукачівського району, а також свідоцтво про право на спадщину за законом від 30.01.1992 на грошовий вклад у Чинадіївському філіалі Ощадбанку № 7287/038 на рахунку № НОМЕР_5. Також ОСОБА_6 було оформлено Мукачівським бюро технічної інвентаризації реєстраційне посвідчення №3-3643 від 17.10.1991 щодо реєстрації 1/2 частини будинковолодіння АДРЕСА_3.

Представником відповідача ОСОБА_1 було надано копії заяв ОСОБА_6, датовані вереснем 2015 року, у прокуратуру Закарпатської області, УМВС України і Закарпатській області, голові Закарпатської ОДА, та відповіді на такі заяви, на підставі яких представник ОСОБА_1 стверджує, що позивачам було відомо про оспорювані свідоцтва.

Проте у зазначених заявах вказувалось, що ОСОБА_3 примусово відібрала документи на право власності на будинок та земельні ділянки.

З даним позовом позивачі звернулись до суду у грудні 2016 року.

Позовна давність за статтею 256 ЦК України - це строк у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Йдеться про те, що протягом часу дії позовної давності особа може розраховувати на примусовий захист свого порушеного права судом.

Згідно із статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до частини 6 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (2003 року) правила Цивільного кодексу України про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред'явлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом, тобто до 1 січня 2004 року. У протилежному випадку до правовідносин повинні застосовуватися норми ЦК Української РСР (1963 року).

Відповідно до ст. 76 ЦК Української РСР право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права.

Відповідно до ст. ст. 71, 75, 80 ЦК Української РСР загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки. Закінчення строку позовної давності до пред'явлення позову є підставою для відмови в позові. Позовна давність застосовується судом незалежно від заяви сторін.

Як стаття 76 Української РСР (1963 року), так і стаття 261 ЦК України (2003 року) визначають, що початком перебігу строку є день, коли особа довідалась або повинна була (могла) довідатися про порушення свого права.

Таким чином, для визначення моменту виникнення права на позов важливим є як об'єктивні (сам факт порушення права), так і суб'єктивні (особа дізналася або повинна була дізнатися про це порушення) моменти.

Відповідачем не надано доказів того, що позивачам було відомо про існування оспорюваних свідоцтв про право на спадщину та інших документів за межами строків позовної давності. Відтак, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про поновлення строку позовної давності.

Проте, визнаючи незаконними та скасовуючи свідоцтва про право на спадщину за законом, видані ОСОБА_6, у повному обсязі, та визнаючи незаконною та скасовуючи реєстрацію 1/2 частини будинковолодіння АДРЕСА_3 за ОСОБА_6 та реєстраційне посвідчення, сформоване Мукачівським бюро технічної інвентаризації за №3-3643 від 17.10.1991, щодо реєстрації 1/2 частини будинковолодіння АДРЕСА_3 за ОСОБА_6 на праві особистої власності, судом першої інстанції не було враховано, що ОСОБА_6, як спадкоємець померлого ОСОБА_5, також мала право на частку у спадщині. Оскільки його спадкоємцями, які прийняли спадщину, були ОСОБА_6 та позивачі по справі - ОСОБА_3 та ОСОБА_3 (наразі ОСОБА_4) ОСОБА_11 - тому кожна із них успадкувала 1/3 частку належного спадкодавцеві майна. Оскільки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 були співвласниками в рівних долях (по 1/2 частинах) будинку АДРЕСА_9, з прилеглими до нього прибудовами, тому частка кожного із спадкоємців ОСОБА_3 у цьому будинку становить по 1/6 частині, а частка у праві на вклад ОСОБА_3 - по 1/3 частині. Визнавши незаконними та скасувавши оспорювані свідоцтва про право на спадщину та документи в цілому, суд першої інстанції, фактично, після смерті ОСОБА_6, виключив зі складу майна, яке їй належало, 1/6 частину будинковолодіння АДРЕСА_10, та 1/3 частину у праві на грошовий вклад у Ощадному банку, успадковані нею після смерті ОСОБА_5.

Відтак, рішення суду першої інстанції, через невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права, слід змінити, визнавши свідоцтва про право на спадщину за законом, видані ОСОБА_6 - частково недійсними - у частині 2/6 житлового будинку, що знаходиться в АДРЕСА_11, та в частині 2/3 грошового вкладу з належними до нього процентами, що знаходиться в Чинадіївському філіалі Ощадного банку №7287/038 на рахунку НОМЕР_1. Реєстрацію Ѕ частини будинковолодіння АДРЕСА_13 за ОСОБА_6 також слід визнати частково незаконною та частково скасувати реєстрацію - у частині 2/6 частини будинковолодіння АДРЕСА_12 а також частково визнати недійсним реєстраційне посвідчення сформоване Мукачівським бюро технічної інвентаризації за №3-3643 від 17 жовтня 1991 року - щодо реєстрації у частині 2/6 частин будинковолодіння АДРЕСА_13 за ОСОБА_6.

Керуючись ст. 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, п.п.3,4 ст. 376, ст. ст. 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах якої діє ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду від 28 лютого 2017 року - змінити

Визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, посвідчене нотаріусом Мукачівської районної державної нотаріальної контори Мелеш М.М. 11 жовтня 1991 року, зареєстроване в реєстрі за №3.646, спадкова справа №196, видане на прізвище ОСОБА_6 - у частині 2/6 житлового будинку, що знаходиться в АДРЕСА_2.

Визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 30 січня 1992 року, зареєстроване в реєстрі за №410, спадкова справа №196, видане на прізвище ОСОБА_6 - у частині 2/3 грошового вкладу з належними до нього процентами, що знаходиться в Чинадіївському філіалі Ощадного банку №7287/038 на рахунку НОМЕР_1, належному померлому ОСОБА_5 на підставі ощадної книжки.

Визнати частково незаконною та частково скасувати реєстрацію - у частині 2/6 частини будинковолодіння АДРЕСА_3 за ОСОБА_6.

Визнати частково недійсним реєстраційне посвідчення сформоване Мукачівським бюро технічної інвентаризації за №3-3643 від 17 жовтня 1991 року -щодо реєстрації у частині 2/6 частин будинковолодіння АДРЕСА_3 за ОСОБА_6 на праві особистої власності скріплене підписом начальника Мукачівського міжміського бюро техінвентаризації Дебель М.А. та печаткою Мукачівського МБТ від 17 жовтня 1991 року.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційну скаргу на постанову апеляційного суду може бути подано безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 29 травня 2018 року.

Головуюча: Судді: