Постанова

Іменем України

25 квітня 2018 року

м. Київ

справа № 443/1359/14-ц

провадження № 61-4742св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О., Мартєва С. Ю., Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Штелик С. П.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_2, ОСОБА_3,

відповідачі: реєстраційна служба Жидачівського районного управління юстиції у Львівській області, нотаріус Жидачівської державної нотаріальної контори Львівської області Матусек Віктор Володимирович,

терті особи: ОСОБА_5, Монастирецька сільська рада Жидачівського району Львівської області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_6 на рішення Жидачівського районного суду Львівської області від 11 грудня 2015 року в складі судді Салія В. В. та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 21 квітня 2016 року в складі колегії суддів: Тропак О. В., Приколоти Т. І., Федоришина А. В.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У серпні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до реєстраційної служби Жидачівського районного управління юстиції у Львівській області, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_5, про визнання свідоцтва про право власності на нерухоме майно недійсним та скасування реєстрації.

У липні 2015 року подано уточнену позовну заяву, відповідно до якої ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом до реєстраційної служби Жидачівського районного управління юстиції у Львівській області, нотаріуса Жидачівської державної нотаріальної контори, треті особи: ОСОБА_5, Монастирецька сільська рада Жидачівського району Львівської області, про визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно та скасування реєстрації свідоцтва, визнання незаконними дій нотаріуса та визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

Позовна заява мотивована тим, що рішенням Жидачівського районного суду Львівської області від 29 червня 2010 року за ОСОБА_2 визнано право власності на 2/6 частини домоволодіння на АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, та після смерті брата ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2. Позивач подав до реєстраційної служби Жидачівського районного управління юстиції Львівської області заяву про державну реєстрацію прав на вищевказане домоволодіння, яке належить до категорії колгоспних дворів. Однак ОСОБА_2 було відмовлено у проведенні державної реєстрації прав на спірне домоволодіння. Реєстраційна служба Жидачівського районного управління юстиції Львівської області 07 лютого 2013 року видала ОСОБА_9 свідоцтво про право власності на спірне нерухоме майно. У зв'язку з тим, що ОСОБА_9, яка була головою колгоспного двору, померла ІНФОРМАЦІЯ_3, тому на підставі складеного нею заповіту на користь ОСОБА_5 видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом. Оскільки вищевказані свідоцтва порушують права та інтереси позивачів, а також видані з порушенням норм матеріального права, то є підстави для скасування державної реєстрації права власності за ОСОБА_9 та ОСОБА_5

На підставі викладеного ОСОБА_2 та ОСОБА_3, з урахуванням уточнених позовних вимог, просили: визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане реєстраційною службою Жидачівського районного управління юстиції Львівської області від 07 лютого 2013 року на ім'я ОСОБА_9; скасувати державну реєстрацію запису про право власності на нерухоме майно, а саме на домоволодіння на АДРЕСА_1 за ОСОБА_9; визнати незаконними дії нотаріуса Жидачівської державної нотаріальної контори Львівської області Матусека В. В., яким видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 14 березня 2014 року на ім'я ОСОБА_5; визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане державним нотаріусом Жидачівської державної нотаріальної контори Львівської області від 14 березня 2014 року на ім'я ОСОБА_5

Рішенням Жидачівського районного суду Львівської області від 11 грудня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що реєстраційною службою Жидачівського районного управління юстиції Львівської області 07 лютого 2013 року прийнято законне рішення про реєстрацію за ОСОБА_9 права власності на будинок на АДРЕСА_1 та видано свідоцтво. На підставі складеного ОСОБА_9, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3, заповіту нотаріусом Жидачівської державної нотаріальної контори Львівської області 14 березня 2014 року на законних підставах посвідчено та видано ОСОБА_5 свідоцтво про право на спадщину за заповітом на спірний житловий будинок з прилеглими до нього господарськими будівлями та спорудами. Порушень при вчиненні вказаних нотаріальних дій не встановлено.

Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 21 квітня 2016 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що станом на 15 квітня 1991 року житлового будинку «Д-1» як об'єкт нерухомого майна колгоспного двору не існував, будівництво цього будинку було завершено у 2006 році і прийнято його в експлуатацію в 2012 року, тому реєстраційною службою

07 лютого 2013 року правомірно було зареєстровано право приватної власності на цей будинок за ОСОБА_9, отже, майнові права позивачів не були порушені. Державним нотаріусом Жидачівської державної нотаріальної контори Львівської області з дотриманням норм матеріального права видано ОСОБА_5 свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 14 березня 2014 року.

У касаційній скарзі, поданій у червні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, представник ОСОБА_2 - ОСОБА_6, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що рішенням Жидачівського районного суду Львівської області від 29 червня 2010 року, яке набрало законної сили, за ОСОБА_2 визнано право власності на 2/6 частини домоволодіння на АДРЕСА_1, тому оскаржуваними рішеннями порушено його право власності, оскільки визнання за ОСОБА_9 та в подальшому за ОСОБА_5 права власності на все вищевказане домоволодіння суперечить нормам матеріального права та засадам справедливості. Посадовими особами реєстраційної служби Жидачівського районного управління юстиції у Львівській області порушено порядок видачі спірного свідоцтва про право власності на нерухоме майно.

Відзив на касаційну скаргу до Верховного Суду не надходив.

31 січня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною другою статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судами встановлено, що відповідно до інвентаризаційної справи на домоволодіння на АДРЕСА_1 станом на 18 травня 1989 року в склад майна за зазначеною адресою входили: житловий будинок «А-1» (1953 року побудови), сарай «Б», стодола «В», колодязь «К», загорода «1», а станом на 24 березня 2002 року до складу майна було включено вбиральню «Г» та житловий будинок «Д-1». 31 липня 1989 року в реєстровій книзі зареєстровано право власності колгоспного двору, головою якого є ОСОБА_9, на вищезазначений житловий будинок «А-1».

За змістом довідки Стрийського міжрайонного бюро технічної інвентаризації від 08 серпня 2014 року житловий будинок «А-1» - 1953 року побудови, а житловий будинок «Д-1» - 2006 року побудови.

Відповідно до довідок Монастирецької сільської ради Жидачівського району Львівської області від 16 липня 2013 року та від 15 липня 2014 року станом на 30 червня 1990 року домоволодіння на АДРЕСА_1 належало на праві спільної сумісної власності ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_7, ОСОБА_11, ОСОБА_8 ОСОБА_2

Встановлено, що рішенням Жидачівського районного суду Львівської області від 29 червня 2010 року, яке набрало законної сили, визнано за ОСОБА_2 право власності на 2/6 частини домоволодіння на АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті батька ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, та після смерті брата ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішенням виконавчого комітету Монастирецької сільської ради Жидачівського району Львівської області від 22 березня 2011 року вирішено оформити за ОСОБА_2 право власності та видати свідоцтво про право власності на 2/6 частини домоволодіння на АДРЕСА_1; доручено Стрийському державному комунальному міжрайонному бюро технічної інвентаризації провести реєстрацію вказаного права власності.

Реєстраційною службою Жидачівського районного управління юстиції Львівської області 07 лютого 2013 року прийнято рішення про реєстрацію за ОСОБА_9 права власності на будинок на АДРЕСА_1 та видано свідоцтво про право власності на вказане майно.

ОСОБА_9 померла ІНФОРМАЦІЯ_3.

На підставі складеного ОСОБА_9 заповіту нотаріусом Жидачівської державної нотаріальної контори Львівської області 14 березня 2014 року посвідчено та видано ОСОБА_5 свідоцтво про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з прилеглими до нього господарськими будівлями та спорудами на АДРЕСА_1.

Відповідно до частин першої та другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

За змістом статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (стаття 391 ЦК України).

Встановлено, що ОСОБА_2 є власником 2/6 частин домоволодіння

на АДРЕСА_1 на підставі рішення Жидачівського районного суду Львівської області від 29 червня 2010 року, яке набрало законної сили 09 липня 2010 року.

Разом з тим реєстраційною службою Жидачівського районного управління юстиції Львівської області 07 лютого 2013 року прийнято рішення про реєстрацію за ОСОБА_9 права власності на будинок на АДРЕСА_1 та видано свідоцтво про право власності на вказане майно.

В подальшому право власності на спірне домоволодіння набула

ОСОБА_5, яка не була залучена до участі у справі як відповідач.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України в редакції, чинній на час розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій, визначено, що суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 33 ЦПК України в редакції, чинній на час розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій, суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача.

Передбачене статтею 33 ЦПК Українив редакції, чинній на час розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій, право позивачів на подання клопотання про заміну первісного відповідача належним відповідачем або залучення до участі у справі іншої особи як співвідповідача, кореспондується з обов'язком суду сприяти здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Місцевий суд не сприяв всебічному та повному дослідженню доказів, не роз'яснив права позивачів на подання заяви про залучення до участі у справі іншої особи як співвідповідача.

Обов'язок вирішення справи відповідно до закону покладено на суд, у зв'язку з чим суд має визначити характер спірних правовідносин, норми матеріального права, які підлягають застосуванню, а також суб'єктний склад учасників процесу тощо.

Встановивши, що предметом спору і цій справі є домоволодіння

на АДРЕСА_1, яке в порядку спадкування зареєстровано за ОСОБА_5, суд першої інстанції не вирішив питання про залучення останньої до участі у справі як співвідповідача, оскільки судовим рішенням можуть бути вирішені питання про її права та інтереси. Разом з тим суд не може зобов'язати особу, яка не залучена до участі у справі як відповідач, вчинити певні дії, вирішити питання про її права та обов'язки.

Також суди першої та апеляційної інстанції дійшли помилкового висновку, що реєстрація за ОСОБА_2 та в подальшому за ОСОБА_5 права власності на спірне домоволодіння не порушує прав та інтересів позивачів, оскільки рішенням Жидачівського районного суду Львівської області від 29 червня 2010 року, яке набрало законної сили, визнано за ОСОБА_2 право власності на 2/6 частини домоволодіння на АДРЕСА_1, отже, останнього з порушенням норм матеріального права позбавлено права власності.

Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Нормами цивільно-процесуального закону визначено обов'язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доводів сторін у справі та доказів, з яких суд виходив при вирішенні спору.

Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення в справі неможливо.

Суди не дослідили зібрані у справі докази, не встановили у повному обсязі фактичні обставини справи, зокрема, не надали належної оцінки поданим сторонами доказам у їх сукупності.

З наведених підстав оскаржувані судові рішення не можна визнати законними й обґрунтованими.

Перевірка доводів заявника, пов'язаних з установленням фактичних обставин справи та оцінкою доказів у ній, перебуває поза визначеними статтею 400 ЦПК України межами перегляду справи в касаційному порядку.

Відповідно до частин третьої та четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом.

Оскільки судами першої та апеляційної інстанцій порушено норми процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин справи, які мають значення для правильного вирішення справи, зокрема не досліджено зібрані у справі докази, а суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, тому немає правових підстав для ухвалення нового рішення або зміни судових рішень.

Таким чином, судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції відповідно до вимог статті 411 ЦПК України.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_6 задовольнити.

Рішення Жидачівського районного суду Львівської області від 11 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 21 квітня 2016 рокускасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді А. О. Лесько

С. Ю. Мартєв

І. М. Фаловська

С. П. Штелик