Справа № 487/6117/17
Провадження № 2/487/695/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

20.04.2018 року м. Миколаїв

Заводський районний суд м. Миколаєва в складі головуючого судді Сухаревич З.М., за участю секретаря судового засідання Попович А.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Миколаєва в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 виробничого підприємства по організації харчування у навчальних закладах до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

22.11.2017 року Комунальне виробниче підприємство по організації харчування у навчальних закладах звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, в якому просить стягнути з відповідача в рахунок відшкодування матеріальної шкоди суму в розмірі 13020,93 грн. та судові витрати, мотивуючи тим, що наказом по підприємству від 29.08.2016 року за №241к відповідача було прийнято на посаду шеф-кухара в харчоблок Дитячого навчального закладу (ДНЗ) №112 м. Миколаєва, де остання працювала по 21.07.2017 року. З відповідачем було укладено договір про повну матеріальну відповідальність. При проведенні 26.07.2017 року інвентаризації товарно-матеріальних цінностей, виявлена їх недостача на суму 13020,93 грн., яку відповідач в добровільному порядку відшкодувати відмовляється, у звязку з цим позивач був змушений звернутися до суду з даним позовом.

В судове засідання представник позивача ОСОБА_1 виробничого підприємства по організації харчування у навчальних закладах не зявився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Не заперечував проти винесення заочного рішення судом.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявилася, причину неявки суду не повідомила, про день і час розгляду справи була повідомлена належним чином, заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження та відзив до суду не надала, у зв'язку з чим справа розглядалась відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України.

Дослідивши надані матеріали, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що сторони перебували у трудових правовідносинах. Наказом ОСОБА_1 виробничого підприємства по організації харчування у навчальних закладах від 29.08.2016 року за №241к ОСОБА_2 прийнято на посаду шеф-кухара до харчоблоку ДНЗ №112 з 29.08.2016 р.

29.08.2016 року між ОСОБА_1 виробничим підприємством по організації харчування у навчальних закладах та ОСОБА_2 було укладено договір про повну матеріальну відповідальність, згідно з яким остання прийняла на себе повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження ввірених їй підприємством матеріальних цінностей, і у звязку з чим зобовязалася: дбайливо ставитися до переданих їй на збереження або з іншою метою матеріальних цінностей підприємства і вживати заходів для попередження збитків; своєчасно повідомляти керівництво підприємства про всі обставини, що загрожують забезпеченню збереження ввірених їй матеріальних цінностей; вести облік, складати й передавати у визначеному порядку товарно-грошові та інші звіти про рух та решти ввірених їй матеріальних цінностей; брати участь в інвентаризації ввірених їй матеріальних цінностей.

Як вбачається з посадової інструкції шеф-кухаря, яка затверджена наказом директора ОСОБА_1 виробничого підприємства по організації харчування у навчальних закладах 05.04.2017 року за №33к, погоджена головою профспілкового комітету підприємства 05.04.2017 р. шеф-кухар несе відповідальність за збереження ввіреного майна та несе матеріальну відповідальність у повному розмірі, заподіяної з їх вини підприємству.

З посадовою інструкцією ОСОБА_2 ознайомлена, про що свідчить її підпис.

Відповідно до службової записки від 25.07.2017 р. ОСОБА_3 на імя керівника підприємства, шеф-повар х/б №112 ОСОБА_2 не вийшла на роботу без повідомлення причини неявки.

Разом з цим, згідно з листком непрацездатності серія АГК №159576, який виданий міською лікарнею №4 24.07.2017 року ОСОБА_2 в період з 24.07.2017 р. по 28.07.2017 р. перебувала на лікарняному.

Факт відсутності ОСОБА_2 на робочому місці також підтверджується пояснювальною запискою повара ОСОБА_4 від 10.08.2017 р.

Відповідно до розпорядження по підприємству №26/07-17 від 26.07.2017 року 26.07.2017 року проведено інвентаризацію у складі призначеної комісії, за результатами якої складено інвентаризаційну опис товарів, матеріалів, тари на 26.07.2017 року.

В ході зазначеної інвентаризаційної перевірки виявлена недостача матеріальних цінностей, сума якої складає 13020,93 грн.

Сума завданої матеріальної шкоди підтверджується також порівняльною відомістю по рахунку №946 та довідкою про розмір шкоди від нестачі за №496/1 від 23.10.2017 р.

Відшкодувати завдані підприємству збитки відповідач ОСОБА_2 відмовляється, у звязку з чим позивач був змушений звернутися до суду з даним позовом.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Частиною другою ст. 22 ЦК України визначено, що збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв'язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право. На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо) (ч. 3, 4 ст. 22 ЦК України).

Статтею 130 Кодексу законів про працю України визначено загальні підстави і умови матеріальної відповідальності працівників. Працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. За наявності зазначених підстав і умов матеріальна відповідальність може бути покладена незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності.

На працівників не може бути покладена відповідальність за шкоду, яка відноситься до категорії нормального виробничо-господарського ризику, а також за шкоду, заподіяну працівником, що перебував у стані крайньої необхідності. Відповідальність за не одержаний підприємством, установою, організацією прибуток може бути покладена лише на працівників, що є посадовими особами.

Працівник, який заподіяв шкоду, може добровільно покрити її повністю або частково. За згодою власника або уповноваженого ним органу працівник може передати для покриття заподіяної шкоди рівноцінне майно або поправити пошкоджене.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 134 Кодексу законів про працю України працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли шкоди завдано недостачею, умисним знищенням або умисним зіпсуттям матеріалів, напівфабрикатів, виробів (продукції), в тому числі при їх виготовленні, а також інструментів, вимірювальних приладів, спеціального одягу та інших предметів, виданих підприємством, установою, організацією працівникові в користування.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.01.1996 року №116 затверджено Порядок визначення розміру збитків від розкрадання, нестачі, знищення (псування) матеріальних цінностей, яким визначено механізм визначення розміру збитків від розкрадання, нестачі, знищення (псування) матеріальних цінностей, крім дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння та валютних цінностей.

Таким чином, суд вважає, що відповідачем було завдано майнову шкоду в розмірі 13020,93 грн., яка підлягає стягненню з відповідача, а за такого вимоги позивача є обґрунтованими, а позов таким, що підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню сплачений судовий збір у розмірі 1600 грн.

Керуючись ст. ст. 141, 279, 259, 265, 268, 354 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 виробничого підприємства по організації харчування у навчальних закладах (місцезнаходження: м. Миколаїв, вул. Генерала Карпенка, 49, ) до ОСОБА_2 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1) про відшкодування матеріальної шкоди задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 виробничого підприємства по організації харчування у навчальних закладах в рахунок відшкодування матеріальної шкоди суму в розмірі 13020,93 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 виробничого підприємства по організації харчування у навчальних закладах судовий збір в сумі 1600 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте районним судом при поданні відповідачем письмової заяви про перегляд заочного рішення протягом 30 днів з дня складення повного заочного рішення суду.

Заочне рішення суду може бути оскаржене позивачем безпосередньо до апеляційного суду Миколаївської області шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного заочного рішення суду.

Заочне рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, заяви про перегляд заочного рішення, якщо апеляційну скаргу, заяву про перегляд заочного рішення не буде подано.

Суддя: З.М.Сухаревич