Провадження №: 2/755/753/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" квітня 2018 р. Дніпровський районний суд м. Києва

в складі: головуючого судді - Гончарука В.П.

за участі секретарів Краснової І.В.,Юдицького К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» третя особа ОСОБА_1 про припинення договору поруки та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» третя особа ОСОБА_2 про визгнання недійсним кредитного договору, договору іпотеки, суд

учасники справи:

представник позивача ПАТ «Універасл Банк» Врабій О.В.

представник відповідачів ОСОБА_1, ОСОБА_2 - ОСОБА_4;

В С Т А Н О В И В:

Позивач, Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк», звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просить суд стягнути солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал банк» заборгованість за кредитним договором № 014-2008-1387 від 29 квітня 2008 року у розмірі 44 240 доларів США 04 центів та витрати по сплаті судового збору у розмірі 14 567,82 грн.

Свої вимоги мотивував тим, що 29.04.2008 року з відповідачем ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 014-2008-1387, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 80 000,00 доларів США, строком до 10 квітня 2038 року, зі сплатою 12,45 % річних за користування кредитом. Позивач свої зобов'язання по даному кредитному договору виконав в повному обсязі. Відповідач свої зобов'язання належним чином не виконав, у зв'язку з чим станом на 19.08.2015 року виникла заборгованість у розмірі 44 240 доларів США 04 центів. З метою забезпечення зобов'язань позичальника по кредитному договору між банком та відповідачем ОСОБА_2, 29 квітня 2008 року був укладений договір поруки № 014-2008-1387-Р. Відповідачам позивачем були направлені вимоги про погашення заборгованості, однак не були виконані.

Не погоджуючись з позовними вимогами представником відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_4 було подано зустрічну позовну заяву до Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк», третя особа: ОСОБА_2 про захист прав споживача, визнання недійсним кредитного договору, договору іпотеки та зарахування коштів, яка ухвалою суду від 10 червня 2016 року, постановленою без видалення до нарадчої кімнати із занесенням до журналу судового засідання, була прийнята судом до спільного розгляду із первісною позовною заявою.

Представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_4 за зустрічним позовом просить суд визнати недійсним Кредитний договір № 014-2008-1387 від 29 квітня 2008 року укладений між Публічним акціонерним товариством «Універсал Банк» та ОСОБА_1: визнати недійсним договір іпотеки від 29.04.2008 року укладений між Публічним акціонерним товариством «Універсал Банк» та ОСОБА_1: Зобов'язати Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» зарахувати в рахунок погашення тіла кредиту 50 312,54 Доларів США сплачених відсотків.

Свої зустрічні позовні вимоги представник позивача обґрунтовує тим, що при зверненні до суду банк подав розрахунок заборгованості станом на 19.08.2016 року, згідно якого відсоткова ставка по договору складає 12,5% річних, що підтверджується умовами договору. Проте детально ознайомившись з розрахунком заборгованості вбачається, що з 15.07.2008 року банк самовільно підняв відсоткову ставку за кредитним договором до 13,45%, про що свідчить розрахунок заборгованості. Таким чином банк вводить суду та ОСОБА_1 в оману стверджуючи, що відсоткова ставка по кредиту 12,45 % річних та не змінювалась з моменту підписання договору.

Не погоджуючись з позовними вимогами представником відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_4 було подано зустрічну позовну заяву до Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк», третя особа: ОСОБА_1 про захист прав споживача, припинення договору поруки, яка ухвалою суду від 10 червня 2016 року, постановленою без видалення до нарадчої кімнати із занесенням до журналу судового засідання, була прийнята судом до спільного розгляду із первісною позовною заявою.

Представник позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_4 за зустрічним позовом просить суд припинити договір поруки №014 - 2008 - 1387 -р від 29 квітня 2008 р. Укладений між ВАТ КБ «Універсал Банк» правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_2.

Свої зустрічні позовні вимоги представник позивача обґрунтовує тим, що з метою забезпечення зобов'язань позичальника по кредитному договору між банком та відповідачем ОСОБА_2, 29 квітня 2008 року був укладений договір поруки № 014-2008-1387-Р. При зверненні до суду банк подав розрахунок заборгованості станом на 19.08.2016 року, згідно якого відсоткова ставка по договору складає 12,5% річних, що підтверджується умовами договору. Проте детально ознайомившись з розрахунком заборгованості вбачається, що з 15.07.2008 року банк самовільно підняв відсоткову ставку за кредитним договором до 13,45%, про що свідчить розрахунок заборгованості. Таким чином банк вводить суду та ОСОБА_1 в оману стверджуючи, що відсоткова ставка по кредиту 12,45 % річних та не змінювалась з моменту підписання договору.

Представник позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом в судовому засіданні первісні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив первісний позов задовольнити, проти зустрічного позову заперечував, з підстав викладених у запереченні на позовну заяву, просив відмовити у задоволенні зустрічного позову про захист прав споживача, визнання недійсним кредитного договору, договору іпотеки та зарахування коштів. Пояснив суду, що відповідачі за первісним позовом та позивачі за зустрічним не виконують свої зобов'язання передбачені кредитним договором № 014-2008-1387 від 29 квітня 2008 року, а кошти які були внесені на користь банку згідно платіжних доручень, які були дослідженні експертом не мають жодного відношення до погашення кредитної заборгованості за даним кредитом.

Представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_4 за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом в судовому засіданні первісні позовні вимоги не визнав, з підстав викладених у змісті зустрічної позовної заяви, просив відмовити у задоволенні первісного позову, зустрічні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав викладених у зустрічному позові.

Представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_4 за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом в судовому засіданні первісні позовні вимоги не визнав, з підстав викладених у змісті зустрічної позовної заяви, просив відмовити у задоволенні первісного позову, зустрічні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав викладених у зустрічному позові.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч.1 ст.1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Судом встановлено, що 29.04.2008 року з відповідачем ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 014-2008-1387, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 80 000,00 доларів США, строком до 10 квітня 2038 року, зі сплатою 12,45 % річних за користування кредитом.

У забезпечення виконання зобов'язання між ОСОБА_1 та Відкритим акціонерним товариством «Універсал банк» було підписано договір іпотеки (нерухомого майна-квартири) від 29.04.2008р. Предметом іпотеки, згідно п.1.1. передано нерухоме майно, а саме: двокімнатну квартиру загальною площею 46,30 кв.м, житловою площею 26,30 кв.м.. яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.2 ст. 533 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором № 014-2008-1387 від 29 квітня 2008 року, загальний розмір заборгованості станом на 19 серпня 2015 року становить 44 240, 04 Доларів США.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем за первісним позовом та відповідачем за зустрічним позовом були виконані умови кредитного договору в частині надання кредитних коштів ОСОБА_1, що підтверджується меморіальним ордером № 0142914USD001098 від 29.04.2008 року.

Положенням статті 611 Цивільного кодексу України, визначено правові наслідки порушення зобов'язання. Так, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема:

1. припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору;

2. зміна умов зобов'язання;

3. сплата неустойки;

4. відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно положень ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до вимог ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

29.04.2008 року було укладено договір поруки № 014-2008-1387-Р між ОСОБА_2 та Відкритим акціонерним товариством «Універсал банк». Згідно п. 1.2.Поручитель засвідчує, що йому добре відомі усі умови основного договору і він погоджується з ними, зокрема: сума основного договору - 80 000,00 доларів США, також йому відомо про розмір процентної ставки за користування кредитом без порушення термінів сплати платежів в сумі 12,45 % (відсотків) річних та розмір підвищеної процентної ставки за користування кредитом понад встановлені строки сплати платежів в розмірі 37,35 % (відсотків) річних.

Згідно п.2.1 вищезазначених договорів поруки «кредитор не вправі без згоди Поручителя змінювати умови Основного договору з Боржником, внаслідок чого збільшується обсяг відповідальності Поручителя». Також, п.2.1 вищезазначених договорів поруки роз'яснено, що під «згодою Поручителя» Сторони розуміють візування Поручителем змін до Основного договору шляхом отримання його письмової згоди з такими змінами.

Виходячи з положень ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 16 січня 2017 року, по даній справі було призначено судово-економічну експертизу, проведення якою доручено експертам КНДІСЕ.

Згідно висновку експерта від 23.11.2017 року за № 1756/23015/17-45 за результатами проведення судово-економічної експертизи, встановлено, що наявний у матеріалах цивільної справи розрахунок заборгованості позичальника ОСОБА_1(по сплаті процентів за кредит та погашення основної суми боргу, пені, штраф) перед ПАТ «Універсал Банк» не відповідає умовам укладеного кредитного договору № 014-2008-1387 від 29.04.2008 року та розрахунковим документам, щодо видачі та погашення кредиту.

Таким чином за наявними в матеріалах справи виписками по рахунках не можливо встановити суму заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № 014-2008-1387 від 29.04.2008 року, що також підтверджується висновком експерта від 23.11.2017 року за № 1756/23015/17-45 за результатами проведення судово-економічної експертизи.

Отже, суд дійшов висновку, що позовні вимоги за первісним позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволенню не підлягають, оскільки суд не має можливості встановити дійсну суму заборгованості за кредитним договором № 014-2008-1387 від 29.04.2008 року так як сторона позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом не надала належні докази заборгованості та доказів, щодо розподілу сум направлених на погашення кредиту, що і встановлено у висновку експерта від 23.11.2017 року за № 1756/23015/17-45 за результатами проведення судово-економічної експертизи.

Щодо вимог за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» третя особа ОСОБА_2 про визгнання недійсним кредитного договору, договору іпотеки, то даний позов також задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

За правилами ч.1-2, ст.627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Як встановлено раніше, 29.04.2008 року з відповідачем ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 014-2008-1387, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 80 000,00 доларів США, строком до 10 квітня 2038 року, зі сплатою 12,45 % річних за користування кредитом.

На виконання основного зобов'язання за кредитним договором між сторонами було укладено Іпотечний договір від 29.04.2008 року і Договір поруки № 014-2008-1387-Р від 29.04.2008 року, в яких містяться аналогічні умови та вимоги, в тому числі - про мінімальний платіж, відсоткові ставки та кінцевий термін погашення кредиту.

За змістом ч. 1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За приписами ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Частина 2 цієї ж статті наголошує, що договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) по-датковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

Як вбачається з матеріалів справи, позичальнику були відомі всі умови кредитного договору, передбачені ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», мету, для якої споживчий кредит може бути надано,тіло кредиту, тип та розмір відсоткової ставки, строк, на який надається кредит, порядок нарахування та сплати процентів за кредитом, що підтверджується його особистим підписом в кредитному договорі та додатках до кредитного договору.

Отже, підписуючи вказаний кредитний договір та послідуючі договори, а саме Іпотечний договір від 29.04.2008 року ОСОБА_1 погоджувався з усіма його умовами, вважав їх справедливими по відношенню до себе.

У відповідності до ч.1, ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит)позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Як передбачено ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом положень ч.1, ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частинами 1, 3, ст. 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

У статтях 18 і 19 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено підстави для визнання договору недійсним: укладення договору на умовах, що обмежують права споживача та вчинення правочину з використанням нечесної підприємницької практики.

Відповідно до ч.2, ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами наведений у ч.3, ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Аналізуючи норму ст.18 цього Закону, суд приходить до висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п.6, ч.1, ст.3, ч.3, ст.509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Разом з тим представник позивача за зустрічним позовом ОСОБА_1 - ОСОБА_4, не надав доказів порушення умовами кредитного договору принципу добросовісності (п.6, ч.1, ст.3, ч.3, ст.509 ЦК України), що вони призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін, завдають шкоди споживачеві.

Зміст договору містить умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1, ст.628 ЦК України). Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Відповідно до п. 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012р. «Про практику застосування судами законодавств при вирішення спорів, що виникають з кредитних правовідносин» (далі - Постанова № 5 від 30.03.2012р.), при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК (статті 215, 1048 - 1052, 1054 - 1055), статті 18 - 19 Закону України "Про захист прав споживачів".

Зокрема, кредитний договір обов'язково має укладатись у письмовій формі (стаття 1055 ЦК); недодержання письмової форми тягне його нікчемність та не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його нікчемністю. При вирішенні справ про визнання кредитного договору недійсним суди повинні враховувати роз'яснення, наведені у постанові Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними".

Суди повинні розмежовувати кредитний договір, який є недійсним у силу закону (нікчемний) або може бути визнаний таким у судовому порядку (оспорюваний) з підстав, встановлених частиною першою статті 215 ЦК, та кредитний договір, який є неукладеним (не відбувся), що не може бути визнаний недійсним, зокрема, у випадку, коли сторони в належній формі не досягли згоди щодо хоча б з однієї його істотної умови або зміст яких неможливо встановити виходячи з норм чинного законодавства (статті 536, 638, 1056-1 ЦК).

Таким чином, суд вважає безпідставними посилання представника позивача за зустрічним позовом ОСОБА_1 - ОСОБА_4, що в оспорюваних договорах в порушення вимог цивільного законодавства містяться умови, що порушують права його як споживача, оскільки позичальник при підписанні договорів, погодився із даними умовами. За таких обставин наявна відсутність підстав для визнання оспорюваних договорів недійсними, поскільки банком було надано фінансову послугу з дотриманням норм законодавства.

Разом з тим, судом при розгляді справи не встановлено жодного з порушень закону з боку відповідача за зустрічним позовом ПАТ «Універсал Банк» при укладанні кредитного договору та договору іпотеки, а тому суд вважає, що при укладенні оспорюваних договорів позивачу були відомі усі викладені в них умови та не існувало ніяких інших підстав, які б примусили позичальника прийняти ці умови на вкрай невигідних для себе умовах, оскільки на спростування даних тверджень стороною позивача за зустрічним позовом не надано будь-яких доказів.

Щодо вимог за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» третя особа ОСОБА_1 про припинення договору поруки, то дані вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

29.04.2008 року було укладено договір поруки № 014-2008-1387-Р між ОСОБА_2 та Відкритим акціонерним товариством «Універсал банк». Згідно п. 1.2.Поручитель засвідчує, що йому добре відомі усі умови основного договору і він погоджується з ними, зокрема: сума основного договору - 80 000,00 доларів США, також йому відомо про розмір процентної ставки за користування кредитом без порушення термінів сплати платежів в сумі 12,45 % (відсотків) річних та розмір підвищеної процентної ставки за користування кредитом понад встановлені строки сплати платежів в розмірі 37,35 % (відсотків) річних.

Згідно п.2.1 вищезазначених договорів поруки «кредитор не вправі без згоди Поручителя змінювати умови Основного договору з Боржником, внаслідок чого збільшується обсяг відповідальності Поручителя». Також, п.2.1 вищезазначених договорів поруки роз'яснено, що під «згодою Поручителя» Сторони розуміють візування Поручителем змін до Основного договору шляхом отримання його письмової згоди з такими змінами.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку та відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

Згідно із ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Статтею 559 Цивільного кодексу України передбачено, що порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Порука припиняється, якщо після настання строку виконання зобов'язання кредитор відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником або поручителем. Порука припиняється у разі переведення боргу на іншу особу, якщо поручитель не поручився за нового боржника. Порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом.

Як вбачається з матеріалів справи, договором поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, оскільки умовами цього договору встановлено, що він діє до належного виконання Позичальником взятих на себе зобов'язань по Кредитному договору чи виконанням Поручителем своїх зобов'язань, згідно з умовами цього Договору.

В ході судового розгляду було встановлено, що відсоткова ставка за кредитним договором № 014-2008-1387 від 29.04.2008 року була змінена з моменту прострочення позичальником заборгованості по кредиту, що не заперечувалось представником позивача за первісним та відповідача за зустрічним позовом в судовому засіданні.

Таким чином, всупереч п. 2.1 Договору поруки без згоди поручителя було змінено умови Основного договору з Боржником, внаслідок чого збільшився обсяг відповідальності Поручителя, у зв'язку з чим, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню та порука має бути визнана припиненою.

Згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Керуючись ст.ст. 509, 525, 526, 611,612, 625, 530, 553-554, 559, 1048, 1054-1055 ЦК України, Законом України «Про захист прав споживачів», п. 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012р. «Про практику застосування судами законодавств при вирішення спорів, що виникають з кредитних правовідносин», та керуючись ст.ст. 7-13, 76-81, 139, 141, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

В задоволені зустрічного позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» третя особа ОСОБА_2 про визгнання недійсним кредитного договору, договору іпотеки - відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» третя особа ОСОБА_1 про припинення договору поруки - задовольнити.

Припинити договір поруки №014 - 2008 - 1387 -р від 29 квітня 2008 р. Укладений між ВАТ КБ «Універсал Банк» правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_2 .

Стягнути з ПАТ «Універсал Банк» на користь ОСОБА_2 5571 грн. судових витрат за оплату експертизи.

Стягнути з ПАТ «Універсал Банк» на користь ОСОБА_1 5571 грн. судових витрат за оплату експертизи .

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення буде складено 27 квітня 2018 року.

Відомості щодо учасників справи:

Позивач - ПАТ «Універсал Банк» м.Київ, вул. Автозаводська , буд. 54/19.

Відповідачі: ОСОБА_1 - ІПН НОМЕР_1, ОСОБА_2 ІПН НОМЕР_2 адреса реєстрації: АДРЕСА_1 адреса для кореспонденції : АДРЕСА_2 тел.НОМЕР_3.

Суддя: