Справа № 359/9991/17
провадження у справі № 2/0285/605/18
08 травня 2018 року м. Новоград-Волинський
Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області
в складі: головуючої судді Заполовської Т.Г.
за секретаря судового засідання Матвіюк Т.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Новоград-Волинський
за правилами спрощеного позовного провадження
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про повернення позики,
Сторони в судове засідання не зявилися. Про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином (Відповідач повнорно не отримує повістки за зареєтрованим місцем проживання).
В заяві представник позивача просила справу розглянути без її участі, наполягала на задоволенні позову. Не заперечувала проти постановлення заочного рішення.
У встановлений строк відповідач не подав відзив на позов, заперечень щодо розгляду справи в спрощеному провадженні.
Оскільки відповідач не повідомив про поважність причин неявки в судове засідання, не подав відзив на позов та представник позивача в заяві не заперечувала проти заочного розгляду справи, суд, відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, постановив ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Доповівши зміст заявлених вимог, дослідивши письмові докази по справі та давши їм належну оцінку, суд приходить до наступного висновку.
23.10.2014 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 укладено договір позики відповідно до умов якого позивач передає позичальникові 25 000 грн., які позичальник зобовязується повернути не пізніше 31.12.2015 року.
Згідно п.3 договору у випадку прострочення повернення коштів позичальник сплачує штраф у розмірі 10% від суми заборгованості, яка залишилася за кожен день прострочення.
Вказані факти підтверджуються оригіналами розписки про отримання позики ОСОБА_2 від 24.09.2014 року в присутності двох свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та договором позики від 23.10.2014 року, долученими до матеріалів справи (а.с. ).
Крім того, у листопаді 2017 року ОСОБА_1 зверталася до ОСОБА_2 з письмовою вимогою про повернення позики, однак останній кошти в добровільному порядку не повернув (а.с. 8-10).
Стаття 1046 ЦК України визначає, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Відповідно до положень ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом предявлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня предявлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.
Статтями 525-526 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Також відповідно до положень ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Аналізуючи зазначені норми суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача про стягнення з відповідача 25 000 грн., які були надані йому у позику; про стягнення суми штрафу відповідно до п. 3 договору у розмірі 2500 грн. (за розрахунком позивача).
Також ґрунтуються на положеннях закону вимоги позивача про стягнення 3% річних від простроченої суми у розмірі 1440,41 грн., оскільки інший розмір процентів не встановлений договором від 23.10.2014 року.
Підставними є вимоги про стягнення з відповідача боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.
Не погоджується суд лише із розміром таких сум. Оскільки останнім строком повернення грошових коштів у договорі зазначено 31.12.2015 року, тому простроченим зобовязання є з 01.01.2016 року по 30.11.2017 року.
Отже, стягненню підлягають інфляційні у розмірі 7508,06 грн., обраховані з боргу 25 000 грн.
Оскільки позивачем надано достатні та належні докази на підтвердження порушення відповідачем умов договору позики та існування заборгованості, зазначеної в позовній заяві, а також враховуючи позицію відповідача, який не оспорив ні суму позову, ні підстав, з яких позов заявлений, суд задовольняє заявлений позов частково.
Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України також підлягають стягненню з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору (а.с. 4).
Керуючись статтями 4-5, 76-81, 258-259, 264-265, 268, 354-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму основного боргу позики у розмірі 25 000 грн., суму штрафу у розмірі 250 грн., суму індексу інфляції у розмірі 7508,06 грн. та 3% річних від простроченої суми у розмірі 1440,41 грн.
У задоволенні решти вимог - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 640 грн.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обовязки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Апеляційного суду Житомирської області протягом 30-ти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Згідно п.15 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Дата складення повного судового рішення 11.05.2018 року.

Головуюча Т.Г. Заполовська