Ухвала

Іменем України

10 травня 2018 року

м. Київ

справа № 307/51/17

провадження № 61-15929ск18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Журавель В. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Крата В. І., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 04 вересня 2017 року та постанову апеляційного суду Закарпатської області від 29 січня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Нересницької сільської ради Тячівського району Закарпатської області, ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа - ОСОБА_7, про визнання права власності на будинок за набувальною давністю,

встановив:

У січні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його баба ОСОБА_8, яка за життя була власником житлового будинку АДРЕСА_1. Спадкова справа після її смерті не відкривалася.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер його батько (син померлої ОСОБА_6.) ОСОБА_4, який залишив заповіт на його ім'я.

Позивач зазначав, що постійно здійснював утримання спірного будинку та в період із 2009 року по 2011 рік проживав у ньому разом зі своєю сім'єю.

Вважаючи, що він фактично вступив у володіння цим майном та є його добросовісним набувачем, просив визнати за ним право власності на даний будинок за набувальною давністю.

Рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 04 вересня 2017 року у складі судді Розман М. М., залишеним без змін постановою апеляційного суду Закарпатської області від 29 січня 2018 року у складі колегії суддів: Джуги С. Д., Кондора Р. Ю., Мацунича М. В., у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Не погоджуючись із указаними рішеннями судів попередніх інстанцій, ОСОБА_4 оскаржив їх у касаційному порядку.

Касаційна скарга мотивована тим, що висновки судів про відсутність підстав для задоволення позову є помилковими, оскільки позивач з 2004 року добросовісно, безперервно, відкрито користується спірним майном. Посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення його позову.

За поданою касаційною скаргою відсутні підстави для відкриття касаційного провадження з огляду на таке.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, дійшов висновку про те, що позивач не довів обставин, визначених статтею 344 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), які є підставою для визнання за ним права власності на спірне майно за набувальною давністю.

Колегія погоджується з такими висновками судів попередніх інстанцій.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до частини першої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду (частина четверта статті 344 ЦК України).

Отже, давність володіння є добросовісною, якщо особа при заволодінні майном не знала і не повинна була знати по відсутність у неї підстав для набуття права власності.

Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником.

За набувальною давністю може набуватись право власності на нерухоме майно, яке не має власника або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Доводи касаційної скарги не свідчать про існування обставин, які б давали підстави для визнання за позивачем права власності за набувальною давністю на спірний будинок, який належить на праві власності його померлій бабі.

Таким чином, суди попередніх інстанцій, вірно застосувавши положення матеріального права, з дотриманням норм процесуального права, дійшли обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову за недоведеністю вимог.

Доводи касаційної скарги на законність та обґрунтованість рішень судів не впливають.

З огляду на викладене правильне застосовування судами норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а касаційна скарга - необґрунтованою.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Керуючись пунктом 5 частини другої, пунктом 2 частини четвертої, частинами п'ятою та шостою статті 394 ЦПК України,

ухвалив:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 04 вересня 2017 року та постанову апеляційного суду Закарпатської області від 29 січня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Нересницької сільської ради Тячівського району Закарпатської області, ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа - ОСОБА_7, про визнання права власності на будинок за набувальною давністю відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Журавель

Н. О. Антоненко

В. І. Крат