Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24.05.2018 Справа №607/10465/17

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області

в складі :

головуючого Ромазана В.В.

з участю секретаря Костинник О.

позивача ОСОБА_1

представників позивача ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя ,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя, у якому, уточнивши позовні вимоги, просить визнати квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 52,0 кв.м. та квартиру АДРЕСА_2, загальною площею 63,7 кв.м., спільною сумісною власністю подружжя. Провести поділ зазначеного майна подружжя, виділивши у власність ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1. Також в порядку поділу майна просить стягнути із відповідача різницю вартості зазначених квартир у розмірі 220 760 гривень, а також 1/2 частину вартості автомобіля марки «Мерседес Віто 111», 2004 року випуску.

В обґрунтування заявлених вимог позивачка вказує на те, що із 22 жовтня 1988 року вона із відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі. У даному шлюбі народилося троє дітей, двоє з яких неповнолітні (ІНФОРМАЦІЯ_1). Позивач звернулася в суд із позовом про розіврання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. Протягом усього спільного життя позивач періодично працювала на офіційній роботі, проте за останні вісім років здійснювала догляд за малолітніми дочками. На даний час, ОСОБА_1 працює у Тернопільській обласній дитячій комунальній лікарні. Відповідач працює у ПАТ «Тернопільське АТП-16127». За час шлюбу, внаслідок ведення спільного господарства сторонами було придбане наступне майно, яке позивач вважає спільною сумісною власністю подружжя, а саме: двохкімнатна квартира АДРЕСА_3, загальною площею 52, 0 кв.м., яка придбана 10 жовтня 1997 року; трьохкімнатна квартира АДРЕСА_4, загальною площею - 63, 7 кв.м., яка придбана 02 квітня 2002 року. Зазначила, що чоловік проживає у ІНФОРМАЦІЯ_2 із малолітніми дочками. Крім цього, вказала, що відповідачем 27 серпня 2005 року відчужено без згоди позивача транспортний засіб марки «Мерседес Віто 111», 2004 року випуску, який був нажитий сторонами за час перебування у шлюбі. Вартість такого відчуження складає 170 400 гривень, що підтверджено довідкою-рахунком серії ААЕ №338113, половину вартості від якої позивач просить стягнути у свою користь.

Позивач ОСОБА_1 та представники позивача ОСОБА_2, ОСОБА_3 в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримали повністю, з мотивів, викладених у позовній заяві та просять суд їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не зявився, і не повідомив суд про причину своєї неявки, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце судового розгляду, що підтверджується документально. Попередньо від відповідача надійшли письмові заперечення, згідно яких він позовних вимог не визнає, проти їх задоволення заперечує та вказує на те, що спірні квартири дійсно було придбано за час перебування сторін у шлюбі, однак позивачка протягом всього їх спільного проживання не працювала, коштів на придбання квартир не вкладала. ОСОБА_1 залишила сімю та пішла проживати за іншою адресою. Їх неповнолітні доньки, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживають разом з ним та перебувають на повному його утриманні. Вказаний факт підтверджується також і рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради №954 від 20.12.2017 р. «Про затвердження висновку щодо недоцільності визначення місця проживання малолітніх дітей», згідно якого орган опіки та піклування не рекомендує визначення місця проживання малолітній дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6 разом із матірю. Крім того, їх повнолітня донька ОСОБА_7, на даний час не одружена, також потребує матеріальної підтримки та забезпечення житлом.

Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Таким чином, суд, зі згоди позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.280 ЦПК України.

Суд, дослідивши та оцінивши докази по справі, встановив.

22 жовтня 1988 року зареєстровано шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_8 (Свідоцтво про укладення шлюбу серії І-ИД №455151, видане 22.10.1988 року Долинською сільською радою Теребовлянського району Тернопільської області) і після реєстрації шлюбу останній присвоєно прізвище «Пукас».

У даному шлюбі народилося троє дітей, двоє з яких на даний час неповнолітні: дочка ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 (Свідоцтво про народження серії 1-ИД №082150, видане Відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області України) та дочка ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 (Свідоцтво про народження серії 1-ИД №082151, видане Відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області України).

Згідно Реєстраційного посвідчення, виданого 07 листопада 1997 року Тернопільським міським бюро технічної інвентаризації, квартира АДРЕСА_5 зареєстрована за ОСОБА_4 на праві особистої власності на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого Другою Тернопільською держнотконторою 10.10.1997 р. за реєстром №5873 та записаного в реєстрову книгу за №19850.

02 квітня 2002 року між ТОВ «Домобудівник» та ОСОБА_4 укладено договір про дольову участь у фінансуванні житлового будівництва трьохкімнатної квартири АДРЕСА_6, загальною площею 63, 64 кв.м.

Згідно Свідоцтва про право власності , виданого 30 липня 2002 року Тернопільським міським бюро технічної інвентаризації, квартира АДРЕСА_7 належить на праві приватної власності ОСОБА_4. Свідоцтво видано на підставі рішення виконкому Тернопільської міської ради №524 від 12.06.2002 р.

Крім цього, за час спільного проживання подружжя ними придбано рухоме майно, а саме транспортні засоби: 1) марки «Mercedes Benz Vito 111», кузов номер WDF6423, 2004 року випуску; 2) Mercedes Benz Vito 113 СDI», 2011 року випуску, кузов номер WDF0896, р.н.з.ВО0021АХ.

Також, як вбачається із інформації регіонального сервісного центру в Тернопільській області від 20.02.2018 року №31/19-828, а також копії довідки рахунку №338113 від 12 серпня 2015 року, транспортний засіб марки «Mercedes Benz Vito 111», кузов номер WDF6423, 2004 року випуску, ОСОБА_4 відчужив ОСОБА_9 за 170 400 гривень. Крім цього, транспортний засіб марки Mercedes Benz Vito 113 СDI», 2011 року випуску, кузов номер WDF0896, р.н.з.ВО0021АХ відчужено на підставі договору купівлі-продажу транспортного засобу №6220/17/001507 від 19.10.2017 року відповідачем ОСОБА_10 за 68350 грн.

Як вбачається із висновку про вартість майна, складеного експертом оцінювачем ОСОБА_11 від 15 листопада 2017 року, ринкова вартість трикімнатної квартири, загальною площею 63,7 кв.м., житловою 37,9 м.кв., що знаходиться за адресою: Тернопільська область, місто Тернопіль, вул.В.Великого, будинок, 1 квартира №45 складає без урахування податку на додану вартість 802 960 гривень.

Як вбачається із висновку про вартість майна, складеного експертом оцінювачем ОСОБА_11 від 15 листопада 2017 року, ринкова вартість трикімнатної квартири, загальною площею 52,0 кв.м., житловою 29,9 кв.м., що знаходиться за адресою: Тернопільська область, місто Тернопіль, вул.Л.Курбаса, будинок, 2 квартира №228 складає без урахування податку на додану вартість 582 200 гривень.

Згідно довідки виданої ОСББ «Імідж-1» від 09.08.2017 року за адресою: м.Тернопіль, вул..В.Великого,1/45 зареєстровані: відповідач ОСОБА_4, позивач ОСОБА_1, дочки ОСОБА_6, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, дочка ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами;2) висновками експертів;3) показаннями свідків.

Статтями ч.1 ст. 60, 63, ч.1 ст. 69, ч.1 ст.70 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. У разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно ч.1 ст.61 СК України, обєктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Статтею 163 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною 1 ст.69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Субєктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

Згідно абзацу першого пункту 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007р. №11, сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обовязків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися «обставинами, що мають істотне значення», якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сімї матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола обєктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Суд заслухавши пояснення сторін, оцінивши та дослідивши докази надані ним, вважає, що позов позивача підлягає до часткового задоволення. При цьому, суд вважає, що слід, визнати квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 52,0 кв.м. та квартиру АДРЕСА_2, загальною площею 63,7 кв.м., спільною сумісною власністю подружжя. Також суд відкидає твердження відповідача, викладене у поданих запереченнях про те, що позивач протягом усього часу подружнього життя не працювала, коштів на придбання квартир не надавала, а тому слід відмовити їй у позові, оскільки майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Крім цього, відповідачем не подано доказів, які б підтверджували зазначені його твердження. Також, суд вважає, що слід провести поділ зазначеного спільного майна подружжя, виділивши у власність ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_2, загальною площею 63,7 кв.м., житловою 37,9 кв.м.. Крім цього, суд вважає, що слід виділити у власність ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 52,0 кв.м., житловою 29,9 кв.м. При цьому, суд враховує ту обставину, що із відповідачем ОСОБА_4 на момент розгляду справи залишаються проживати двоє неповнолітніх дітей ОСОБА_6 та ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3. Крім цього, вирішуючи вимогу позивача про стягнення із відповідача грошової компенсації за реалізацію рухомого майна, суд вважає, що позовні вимоги щодо стягнення із ОСОБА_4 1/2 вартості автомобіля марки «Мерседес Віто 111», 2004 року випуску, не підлягають до задоволення, оскільки враховує ту обставину, що із відповідачем ОСОБА_4 залишаються проживати двоє неповнолітніх дітей, які перебувають на його утриманні. Крім цього, позивачем не наведено доказів про те, що зазначені кошти від реалізації спірного автомобіля у 2015 році не були спрямовані відповідачем на потреби сім»ї ОСОБА_4. Також, суд вважає, що виділяючи у власність позивача квартиру АДРЕСА_1, яка згідно проведеної експертної оцінки є меншою по своїй ринковій вартості, тому приходить до переконання, що слід стягнути із відповідача ОСОБА_4 у користь ОСОБА_1 220 760 гривень компенсації вартості різниці зазначеного майна.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 4, 13, 82, 141, 263, 265, 280-284, 289 ЦПК України, ст.ст. 60, 63, 69, 70 СК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя задовольнити частково.

Визнати квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 52,0 кв.м. та квартиру АДРЕСА_2, загальною площею 63,7 кв.м., спільною сумісною власністю подружжя.

Провести поділ зазначеного спільного майна подружжя :

Виділити у власність ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_2, загальною площею 63,7 кв.м., житловою 37,9 кв.м.

Виділити у власність ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 52,0 кв.м., житловою 29,9 кв.м.

Стягнути із ОСОБА_4 у користь ОСОБА_1 йосипівни 220 760 (двісті двадцять тисяч сімсот шістдесят) гривень компенсації вартості різниці зазначеного майна.

У решті позовних вимог відмовити.

Стягнути із ОСОБА_4 в користь ОСОБА_1 1000 (одну тисячу) грн. судового збору сплаченого позивачем при зверненні із позовом в суд.

Рішення може бути переглянуте Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Тернопільської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Повне судове рішення складено 01 червня 2018 року.

Головуючий суддяОСОБА_12