Номер провадження: 22-ц/785/487/18
Номер справи місцевого суду: 520/6503/16-ц
Головуючий у першій інстанції Куриленко О. М.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.05.2018 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі :

головуючого - Сєвєрової Є.С.,

суддів: Вадовської Л.М., Колеснікова Г.Я.,

за участю секретаря - Сідлецької Ю.С.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_2

відповідач: Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України»

третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «УКРКАВА»

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 07 вересня 2017 року у складі судді Куриленко О.М.,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 07 вересня 2017 року за заявою представника відповідача Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» задоволено скасовано заходи забезпечення позову, які були вжиті ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 03 червня 2016 року:

знято арешт з грошових коштів у сумі 500 000 доларів США, розміщених на вкладних (депозитних) рахунках в АТ "Ощадбанк", які є предметом застави за договором застави грошей на депозиті №3 від 28.02.2014 року, зокрема: 250 000 доларів США на вкладному (депозитному) рахунку НОМЕР_1 та 250 000 доларів США на вкладному (депозитному) рахунку НОМЕР_2.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, якою просить ухвалу суду скасувати, постановити нову, якою відмовити в повному обсязі в задоволені заяви про скасування заходів забезпечення позову. У апеляційній скарзі посилається на те, що АТ «Ощадбанк» порушив порядок звернення стягнення на заставне майно; суд не дослідив надані докази, не надав їм оцінку на предмет належності та допустимості, фактично вирішив спір по суті.

Не погодившись з апеляційною скаргою, представник АТ «Ощадбанк» подав відзив на апеляційну скаргу, яким просить апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду залишити без змін. При цьому посилається на те, що: законодавством України передбачено обов'язок заставодержателя направити повідомлення заставодавцю; за умови постійної відмови від отримання будь якої кореспонденції, апелянт зможе отримувати інформацію із матеріалів справи, письмове повідомлення було надано до кур'єрської служби у повній відповідності до вимог закону; обтягувач, який ініціює звернення на предмет забезпечувального обтяження, зобов'язаний до початку процедури звернення стягнення зареєструвати в Державному реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет обтяження, що було здійснено в березні 2016 року, що підтверджується витягом; судами першої та апеляційної інстанції встановлений факт відступлення від АТ «Ощадбанк» майнових прав на грошові кошти, що розміщенні на вкладених депозитних рахунках, а також доведено законність вжитих Банком заходів щодо звернення стягнення на предмет застави в позасудовому порядку.

В судове засідання апеляційного суду ОСОБА_2 не з'явився, про час та місце розгляду справи неодноразово повідомлявся, проте поштову кореспонденцію не отримував, хоча справа перебувала в провадженні апеляційного суду з жовтня 2017 року (а.с.44). При цьому, в апеляційній скарзі ОСОБА_2 не зазначив засобів зв'язку, окрім повідомлення адреси реєстрації, що унеможливлювало можливість повідомити про час та місце розгляду справи інакше, як шляхом поштового зв'язку.

12.12.2017 р. було призначене перше судове засідання, судова повістка у справі ОСОБА_2 отриманана не була, і повернута до суду з позначкою «за закінченням терміну зберігання» (а.с.77), але інформація про час та місце судового засідання містилася на офіційному сайті апеляційного суду у вільному доступі для користувачів.

11.12.2017 р. через канцелярію суду ОСОБА_2 була подана заява про те, що йому нічого не відомо про апеляційне провадження, повістки він не отримав, а тому з метою дотримання його прав слід повідомити про час та місце розгляду скарги (а.с.62). При цьому в заяві так само не було зазначено жодного номеру зв'язку з ОСОБА_2, електронної адреси або адреси електронної пошти, окрім зазначення про місце реєстрації.

В наступне засідання 19.12.2017 р., посилаючись на отримання інформації про судове засідання лише з офіційного сайту апеляційного суду і неотримання повістки, ОСОБА_2 подав заяву про відкладення розгляду апеляційної скарги в зв'язку з хворобою його адвоката, неможливістю самостійно представляти власні інтереси (а.с.68). Так само в поданій заяві не було зазначено жодного способу зв'язку, ані його, ані адвоката, з причин хвороби якого потрібно було відкласти судове засідання.

При цьому за відомостями пошти, від отримання судової повістки на 19.12.2017 р. ОСОБА_2 відмовився (а.с.72-73).

В судові засідання 30.01.2018 р., 20.03.2018 р. та 08.05.2018р ОСОБА_2 не з'явився, а поштові повідомлення повернулися з позначкою «за закінченням терміну зберігання» (а.с.83-84, 85-86, 97-98).

Відповідно до ст.44 ЦПК України учасники судового процесу та їх представники зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки.

В силу вимог ч.1ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на справедливий судовий розгляд упродовж розумного строку.

Суд зобов'язаний вживати заходів для запобігання зловживанню учасниками судового процесу їхніми процесуальними правами.

Принаймні з часу, коли ОСОБА_2 з офіційного сайту апеляційного суду дізнався про відкрите апеляційне провадження та звернувся із клопотанням про відкладення розгляду справи через хворобу адвоката, останній не був позбавлений можливості дізнатися про дату наступного судового засідання, повідомити інші способи зв'язку з ним або адвокатом, якщо з поважних причин не отримував кореспонденцією за повідомленою ним в апеляційній скарзі адресою.

Апеляційне провадження порушене за апеляційною скаргою ОСОБА_2, відтак при добросовісному здійсненні прав та обов'язків останній не повинен створювати перешкод для розгляду апеляційної скарги, поданням якою фактично зупинено виконання ухвали суду, при цьому безпідставно діють заходи, вжиті ще в 2016 році.

Враховуючи таку поведінку сторони, обов"язок суду дотримання прав іншої сторони на розгляд справи впродовж розумного строку, унеможливлення в інший спосіб, окрім як шляхом направлення повістки, яку ОСОБА_2 не отримує, повідомити апелянта про час та місце розгляду справи, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності ОСОБА_2, оскільки він на власний розсуд обрав спосіб участі у справі, та не був позбавлений процесуальної можливості взяти участь в судовому засіданні.

Представник ПАТ «Державний ощадний банк» вважав доводи апеляційної скарги необґрунтованими, просив відмовити в її задоволенні.

Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, повідомлений про час та місце розгляду справи (а.с.96).

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Задовольняючи заяву про скасування заходів забезпечення позову, суд виходив з того, що змінилися істотні обставини, банк отримав майно у вигляді коштів у власність шляхом звернення на них стягнення.

Такі обставини вбачаються з наданих виділених матеріалів.

Так, ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 03.06.2016 року відкрито провадження по справі та одночасно було вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на належні ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 500 000 доларів США, розміщені на вкладних (депозитних) рахунках в АТ "Ощадбанк", які є предметом застави за договором застави грошей на депозиті №3 від 28.02.2014 року, зокрема: 250 000 доларів США на вкладному (депозитному) рахунку НОМЕР_1 в АТ "Ощадбанк" відповідно до Додаткового договору №2 від 24.04.2015 року до Договору №34930415 на вклад "Депозитний" на ім'я фізичної особи від 17.12.2013 року та 250 000 доларів США на вкладному (депозитному) рахунку НОМЕР_2 в АТ "Ощадбанк" відповідно до Додаткового договору №2 від 24.04.2015 року до Договору №34930615 на вклад "Депозитний" на ім'я фізичної особи від 17.12.2013 року.

Предметом спору є визнання недійсними: додаткового договору №2 від 24.04.2015 року до Договору №34930415 на вклад "Депозитний" на ім'я фізичної особи від 17.12.2013 року, укладеного між ОСОБА_2 та Публічним акціонерним товариством "Державний ощадний банк України"; Додаткового договору №2 від 24.04.2015 року до Договору №34930615 на вклад "Депозитний" на ім'я фізичної особи від 17.12.2013 року, укладеного між ОСОБА_2 та Публічним акціонерним товариством "Державний ощадний банк України"; Додаткового договору №3 від 24.04.2015 року до Договору застави грошей на депозиті №3 від 28.02.2014 року, укладеного між ОСОБА_2 та Публічним акціонерним товариством "Державний ощадний банк України".

28 грудня 2011 року між Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» та Товариством з обмеженою відповідальністю «УКРКАВА» було укладено Договір кредитної лінії № 86, що діє зі змінами та доповненнями, внесеними Додатковим договором № 1 від 19 січня 2012 року, Додатковим договором № 2 від 10 жовтня 2012 року, Додатковим договором № 3 від 07 грудня 2012 року, Додатковим договором № 4 від 28 лютого 2014 року, Додатковим договором № 5 від 28 серпня 2014 року, Додатковим договором № 6 від 19 березня 2015 року, Додатковим договором № 7 від 24 квітня 2015 року, Додатковим договором № 8 від 25 червня 2015 року, відповідно до якого банк надав позичальнику на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти у вигляді відновлювальної кредитної лінії з максимальним лімітом кредитування 39 965 000 гривень та 3 000 000 доларів США з остаточним терміном повернення кредитних коштів до 29.12.2016.

У зв'язку із невиконанням позичальником умов кредитного договору банк, в порядку, передбаченому п. 3.3.1 та п. 3.3.2 Кредитного договору, листом № 28/01-3/86/7403 від 04.05.2016, отриманим Позичальником 11.05.2016, повідомив ТОВ «УКРКАВА» про відкликання кредиту та необхідність здійснення Позичальником повного погашення кредиту (включаючи нараховані та несплачені проценти за користування кредитом, що підлягають сплаті Позичальником на користь Банку відповідно до умов Кредитного договору) не пізніше 20 банківських днів з моменту вручення вимоги. Вказана вимога Банку не була виконана Позичальником.

У забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором між ОСОБА_2 та Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» 28.02.2014 було укладено Договір застави грошей на депозиті № 3 з додатками (надалі - Договір застави), відповідно до умов якого ОСОБА_2 передано, а Банком прийнято в заставу грошові кошти, що розміщені на вкладних (депозитних) рахунках згідно Договорів на строковий вклад (депозит) №34930615 від 17.12.2013 та №34930415 від 17.12.2013, включаючи всі додаткові договори та додатки до них (надалі - Депозитні договори), в сумі 500 000.00 доларів США; майнові права - право вимоги грошових коштів, в розмірі 500 000.00 доларів США, які розміщені на вкладних (депозитних) рахунках НОМЕР_2, НОМЕР_1 в АТ «Ощадбанк», а також суми процентів, що підлягають сплаті заставодавцю за умовами Депозитних договорів.

Пунктом 3.1.1 Договору застави передбачено, що Банк має право звернути стягнення на предмет застави та реалізувати його в порядку, передбаченому цим договором та законодавством, у разі невиконання чи неналежного виконання зобов'язання в цілому чи в тієї або іншої його частини.

Відповідно до ст. 20 Закону України «Про заставу» заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.

Згідно із ст. 24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження може здійснюватись в позасудовому порядку згідно із цим законом.

Як встановлено судом, банк скористався правом звернення стягнення, що підтверджено наданим до суду витягом з Державного реєстру обтяжень рухомого майна за №53251711 від 28.08.2017 року.

Таким чином, суд дійшов вірного висновку про те, що змінилися істотні обставини, а також статус коштів, які існували на час вирішення питання про забезпечення позову, тому задовольнив заяву і доводи апеляційної скарги правильність висновків суду не спростовують.

Не можуть бути підставою для скасування ухвали суду доводи апеляційної скарги про те, що при зверненні стягнення на предмет застави банком не була дотримана процедура повідомлення про звернення стягнення, неналежне сповіщення про здійснення таких дій, порушення порядку здійснення реєстрації обтяження, а відтак і порушення процедури звернення стягнення, оскільки оцінка таких дій може бути надана лише під час вирішення відповідного спору за позовом ОСОБА_2 у разі пред'явлення вимог, у цій справі таке не є предметом оспорення.

В межах оскарження скасування заходів забезпечення позову такі доводи на зміст процесуальної дії не впливають, оскільки діє презумпція правомірності дії, поки не доведено протилежного.

Також не приймаються до уваги доводи апеляційної скарги про те, що фактично скасуванням заходів забезпечення позову вирішено спір по суті, оскільки скасуванням заходів сторони повернуті в первісне положення, яке існувало до забезпечення позову.

Зважаючи на викладене, апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а ухвала залишається без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 07 вересня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий:

Судді: