АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/320/18 Справа № 175/2992/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Лаченкова О.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2018 року м. Дніпро Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Лаченкової О.В.

суддів - Варенко О.П., Городничої В.С.

при секретарі - Кошара О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі

апеляційну скаргу Керівника Дніпропетровської місцевої прокуратур №3 в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровської області

на заочне рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 10 квітня 2017 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до Приватного нотаріуса ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя особа: Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування за законом, -

ВСТАНОВИЛА:

В серпні 2016 року до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області надійшов позов ОСОБА_2 до Приватного нотаріуса ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування.

В березні 2017 року до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області надійшов зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя особа: Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування за законом.

Заочним рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 10 квітня 2017 року у задоволенні первісних позовних вимог ОСОБА_2 до Приватного нотаріуса ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування - відмовлено.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя особа: Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3, про визнання права власності в порядку спадкування за законом задоволено.

Визнано за ОСОБА_4 права власності на спадщину за законом на Фруктовий сад, який складається з яблуні середніх порід 3 га, яблуні карликових порід 12 га, вишні 2 га, яблуні карликових порід 12 га, яблуні карликових порід 20 га, яблуні карликових порід 18 га, який розташований на земельній ділянці кадастровий номер :01:012:0001, після смерті ОСОБА_5, померлого 29 липня 2014 року.

В апеляційній скарзі Керівник Дніпропетровської місцевої прокуратур №3 в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровської області просить скасувати рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 10 квітня 2017 року у справі № 175/2992/16-ц в частині задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя особа: Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування за законом та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_4 у повному обсязі.

Відзивів на апеляційну скаргу Керівника Дніпропетровської місцевої прокуратур №3 в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровської області на заочне рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 10 квітня 2017 року від інших учасників справи до суду не надходило.

У відповідності до п.8 ч.1 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України у редакції Закону України №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року та ч.2 ст.147 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У звязку з цим справа підлягає розгляду апеляційним судом Дніпропетровської області в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України у редакції Закону України №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи зустрічні позовні вимоги ОСОБА_4, суд першої інстанції дійшов до висновку, оскільки відповідач за зустрічним позовом визнала позовні про визнання права власності в порядку спадкування за законом, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню, без дослідження інших обставин по справі.

Але з таким висновком суду погодитись неможливо з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, Керівник Дніпропетровської місцевої прокуратури №3 звернувся в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровської області і оскаржує заочне рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 10 квітня 2017 року у справі № 175/2992/16-ц лише в частині задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя особа: Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування за законом.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа: Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування за законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 122 Земельного кодексу України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Відповідно до пп. 13 п. 4 Положення про Головне управління Держгеокадастру в області, затвердженого Міністерства аграрної політики та продовольства України від 29.09.2016 №333, Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в межах, визначених Земельним кодексом України.

Таким чином, оскільки спір у справі стосується земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, органом виконавчої влади, уповноваженим на здійснення функцій держави у спірних відносинах, є Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області.

Разом з тим, всупереч вимогам ст. 33 ЦПК України орган виконавчої влади, уповноважений на здійснення функцій держави у спірних відносинах - Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області - не залучено до участі у справі як відповідач, що позбавило його можливості своєчасно встановити факт наявності вказаного рішення суду та оскаржити його з метою захисту інтересів держави у вказаній сфері.

Порушення інтересів держави полягає в тому, що багаторічні насадження не можуть розглядатися, як окремий об'єкт права власності без земельної ділянки, на якій вони знаходяться, оскільки є складовою частиною земельної ділянки, фактично визнання права власності на сади на підставі рішення суду, порушує встановлений законодавством порядок набуття прав на землю та майнові інтереси держави щодо володіння та розпорядження землею.

З огляду на зазначене, враховуючи, що орган, уповноважений державою на здійснення відповідних функцій в спірних правовідносинах не забезпечив належний захист інтересів держави шляхом оскарження незаконного судового рішення, прокурор на підставі ст. 45 ЦПК України, ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» вступає у вказану справу в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, подаючи апеляційну скаргу.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України та постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 «Про судове рішення у цивільній справі» обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_4 просив визнати право власності на фруктовий сад, який складається з яблуні середніх порід 3 га, яблуні карликових порід 12 га, вишні 2 га, яблуні карликових порід 12 га, яблуні карликових порід 20 га, яблуні карликових порід 18 га, на підставі ст.ст. 1216, 1218, 1225, 1268 ЦК України, у порядку спадкування, обґрунтовуючи це тим, що відповідач за зустрічним позовом визнала позовні вимоги, спору щодо них з позивачем немає.

Однак, вирішуючи спір по суті позовних вимог, суд першої інстанції в порушення ст.ст. 212-215 ЦПК України не надав належної оцінки наявним у справі доказам та не перевірив достатності наданих доказів для задоволення позовних вимог, не застосував норми закону, який підлягав застосуванню.

Відповідно до статті 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки, виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Згідно з п. 27 ГОСТ 26640-85 «Землі. Терміни та визначення», який затверджено постановою Державного комітету СРСР зі стандартів від 28 жовтня 1985 року №3453, багаторічне сільськогосподарське насадження тлумачиться як сільськогосподарське угіддя, що використовується під штучно створені древесні, кущові або трав'янисті багаторічні насадження, призначені для отримання врожаю плодово-ягідної та лікарської продукції, а також для декоративного оформлення територій. До багаторічних сільськогосподарських насаджень належать сад, виноградник, ягідник, плодовий розплідник та інші.

Згідно із положеннями ст. 19, ч. 2 ст. 22, ЗК України багаторічні насадження це різновид сільськогосподарських угідь, що відносяться до земель сільськогосподарського призначення.

Згідно із ч.3 статті 373 ЦК України право власності на земельну ділянку поширюється на поверхневий (ґрунтовий) шар у межах цієї ділянки, на водні об'єкти, ліси, багаторічні насадження, які на ній знаходяться, а також на простір, що є над і під поверхнею ділянки, висотою та глибиною, які необхідні для зведення житлових, виробничих та інших будівель і споруд.

Враховуючи викладене, фруктовий сад є багаторічними насадженнями, різновидом сільськогосподарських угідь, та не може розглядатися, як окремий об'єкт права власності без земельної ділянки, на якій він знаходяться, оскільки є складовою частиною земельної ділянки. Такі висновки відповідають правовій позиції, висловленій Верховним Судом України у постанові від 25.02.2015 у справі №6-14цс15.

Згідно з листом відділу у Дніпровському районі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, та наданим витягом з Державного земельного кадастру, земельна ділянка з кадастровим номером :01:012:0001, площею 136,6911 га, належить до земель сільськогосподарського призначення державної власності, експлікація земельних угідь - сади.

Як вбачається з матеріалів справи, що відповідно до п. 1.1 договіру купівлі-продажу від 20.12.2012, укладеного на підставі біржових торгів між Державним підприємством «Навчально-дослідне господарство «Самарський» та ОСОБА_5, у простій письмовій формі, Продавець зобов'язується передати у власність Покупця, а Покупець зобов'язується прийняти у власність Фруктовий сад, який складається з яблуні середніх порід 3 га, яблуні карликових порід 12 га, вишні 2 га, яблуні карликових порід 12 га, яблуні карликових порід 20 га, яблуні карликових порід 18 га, який розташований на земельній ділянці кадастровий номер :01:012:0001, та сплатити його вартість на умовах визначених договором.

Оскільки фруктовий сад не може розглядатися, як окремий об'єкт права власності без земельної ділянки, то предметом Договору є земля.

Відповідно до ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Відповідно до ст. 640 ЦК України договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Згідно зі ст. 210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Отже, оскільки державна реєстрація Договору не здійснена, з урахуванням положень ст. ст. 125, 126 ЗК України, ст. ст. 640, 210 ЦК України договір купівлі-продажу між Державним підприємством «Навчально-дослідне господарство «Самарський» та ОСОБА_5 не є укладеним і не створює прав та обов'язків для сторін. Такий висновок узгоджується з роз'ясненнями, які містяться у п. п. 8, 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними».

Більш того, земельна ділянка кадастровий номер :01:012:0001 належить до державної власності, порядок продажу, якої визначено главою 20 Земельного кодексу України, отже, Державне підприємство «Навчально-дослідне господарство «Самарський» не мало права нею розпоряджатися.

Таким чином, ОСОБА_5 не набув право власності на Фруктовий сад, який складається з яблуні середніх порід 3 га, яблуні карликових порід 12 га, вишні 2 га, яблуні карликових порід 12 га, яблуні карликових порід 20 га, яблуні карликових порід 18 га, який розташований на земельній ділянці кадастровий номер :01:012:0001, на підставі договору купівлі-продажу між ним та Державним підприємством «Навчально-дослідне господарство «Самарський».

Вказані обставини законно стали підставою для винесення нотаріусом постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії 30.05.2016 на підставі того, що документи не відповідають вимогам чинного законодавства.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Відповідно до роз'яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, які містяться у п. 3.5 листа «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 №24-753/0/4-13, спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та роз'яснень, викладених в пунктах 10, 11 ППВСУ від 30 травня 2008 року № 7 про те, що відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут).

Відповідно до ст. 125 ЗК право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, а також право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж, цільового призначення, посвідчується: цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки, укладеною у порядку, встановленому законом, у разі набуття права власності на земельну ділянку за такою угодою; свідоцтвом про право на спадщину (ч. 1 і ч. 2 ст. 126 ЗК).

Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку Державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку.

Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до ст. 1216 ЦК не переходить до спадкоємців у порядку спадкування.

У разі набуття права власності на земельну ділянку з інших підстав, передбачених законодавством України відповідно до ст. 125 ЗК, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Таким чином, оскільки померлий ОСОБА_5 не набув у порядку визначеному законодавством право власності на Фруктовий сад, який складається з яблуні середніх порід 3 га, яблуні карликових порід 12 га, вишні 2 га, яблуні карликових порід 12 га, яблуні карликових порід 20 га, яблуні карликових порід 18 га, який розташований на земельній ділянці кадастровий номер :01:012:0001, вказане унеможливлює визнання права власності на нього у порядку спадкування.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Керівника Дніпропетровської місцевої прокуратур №3 в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровської області підлягає задоволенню, а заочне рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 10 квітня 2017 року необхідно скасувати в оскаржуваній частині і ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя особа: Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування за законом - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь Прокуратури Дніпропетровської області судові витрати у розмірі 606,32 грн.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Керівника Дніпропетровської місцевої прокуратур №3 в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровської області - задовольнити.

Заочне рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 10 квітня 2017 року - скасувати в оскаржуваній частині.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя особа: Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування за законом - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь Прокуратури Дніпропетровської області судові витрати у розмірі 606,32 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді О.П.Варенко

ОСОБА_6