Єдиний унікальний номер 242/2065/17 Номер провадження 22-ц/775/392/2018
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 травня 2018 року м. Бахмут

Апеляційний суд Донецької області у складі:

суддів Кішкіної І.В. (доповідач), Груіцької Л.О., Папоян В.В.

за участю секретаря Ротар Я.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу № 242/2065/17 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа орган опіки та піклування Селидівської міської ради, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Селидівського міського суду Донецької області від 26 грудня 2017 року (суддя Капітонов В.І., повний текст рішення складено 29 грудня 2017 року),

в с т а н о в и в :

23 травня 2017 року ОСОБА_3 звернулась з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що вона є власником квартири АДРЕСА_1. Окрім неї з 2014 року за вказаною адресою зареєстровані її невістка ОСОБА_4 та донька останньої ОСОБА_5 Фактично за вказаною адресою відповідачі не проживали, їх особистих речей в квартирі немає, квартирою вони не цікавляться, комунальні послуги не сплачують. З 2014 року відповідачі виїхали до м. Харків, де проживають по теперішній час. Просила визнати відповідачів такими, що втратили право користування вказаним житловим приміщенням.

Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 26 грудня 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа орган опіки та піклування Селидівської міської ради, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, відмовлено.

З вказаним рішенням не погодилась ОСОБА_3 та оскаржила його в апеляційному порядку, в апеляційній скарзі просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що судом не взято до уваги, що особи втрачають право користування житлом власника не тільки у разі відсутності без поважних причин, але і у випадках встановлених домовленістю між ним і власником житла, відповідно до ч.1 ст. 406 ЦК України встановлено припинення цього права у разі невикористання понад три роки. Також судом не враховано, що відповідно до ст. 107 ЖК України наймач або члени його сім'ї втрачають право користування житловим приміщенням у разі вибуття на постійне місце проживання у іншій населений пункт, а відповідачі виїхали в 2014 році до м.Харкова. Судом не враховано порушення права власності у разі добровільного не зняття з реєстрації відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України. Судом також не взято до уваги інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з якої вбачається, що ОСОБА_4 має нерухоме майно.

Відповідачка ОСОБА_4 надала відзив на апеляційну скаргу, в якому вона зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним і вважає необхідним залишити рішення без змін.

Позивачка ОСОБА_3 в судовому засіданні апеляційного суду в режимі відеоконференції підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_4 в судове засідання апеляційного суду не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, надала суду відзив на апеляційну скаргу, згідно якого просить справу розглянути за її відсутності.

Представник третьої особи органу опіки та піклування Селидівської міської ради в судове засідання апеляційного суду не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву, згідно якої просить справу розглянути за відсутності представника, залишити апеляційну скаргу без змін, забезпечивши збереження у малолітньої дитини права користування житловим приміщенням.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивачки, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відсутність відповідачів на спірній житловій площі носить тимчасовий та вимушений характер в зв'язку із проведенням на території м. Донецька антитерористичної операції та активних бойових дії, тобто відповідачі не мешкають в спірному житловому приміщенні з поважних причин.

Проте повністю з висновками суду погодитись не можна.

Судом першої інстанції встановлено та як вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_3 є власником квартири, розташованої за адресою АДРЕСА_1, на підставі договору купівлі-продажу від 19 серпня 2005 року, посвідченого нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Кисельовою О.В. за реєстровим №4089 (а.с.5-7 т.1).

Як вбачається з довідки комунального підприємства Служба єдиного замовника №578 від 22 червня 2015 року, в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані: позивачка ОСОБА_3, відповідачі ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.8 т.1).

З акту від 17 липня 2015 року, складеному працівниками комунального підприємства Служба єдиного замовника вбачається, що в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 невістка позивачки ОСОБА_4 та її неповнолітня дочка ОСОБА_5 з листопада 2014 року не проживає (а.с.75 т.1).

Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Згідно із ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Як встановлено судом першої інстанції та не оспорюється сторонами, право власності на спірну квартиру зареєстроване за позивачкою, відповідачі (невістка та її неповнолітня дочка) вселилися до квартири в якості членів сім'ї останньої і зареєстровані належним чином.

Відповідно до ч. 3 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Підстави позбавлення члена сім'ї права користування жилим приміщенням, яке належить громадянинові на праві власності, визначені ст. 405 ЦК України.

Згідно із ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Як вбачається з довідки комунального підприємства Служба єдиного замовника №1770 від 21 грудня 2015 року, з квартирі за адресою: АДРЕСА_1 відповідачі ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, зняті з реєстрації 04 листопада 2015 року (а.с.110 т.1). Що в судовому засіданні апеляційного суду підтвердила позивачка.

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта ОСОБА_4 вбачається, що відповідачці на праві власності належить земельна ділянка площею 0,0799 га за адресою АДРЕСА_2 та 1/2 частина житлового будинку загальною площею 101,8 кв.м та житловою 70,2 кв.м за адресою АДРЕСА_2 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 27 серпня 2015 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Яновою О.Є. (а.с.159-162 т.1, 49-53 т.2).

З ксерокопії паспорту НОМЕР_1, виданого Ленінським РВ у м.Донецьку ГУ ДМС України в Донецькій області 21 березня 2014 року, відповідачки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, вбачається, що 10 березня 2016 року відповідачку знято з реєстрації за адресою м.Донецьк, пр. Шкільний, б. 16, кв. 51 та 10 березня 2016 року зареєстровано за адресою АДРЕСА_2 (а.с.206-207, 212-214, 226-228 т. 1).

За відомостями відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУДМС в Харківській області від 02 травня 2018 року ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 (документ, що посвідчує особу паспорт НОМЕР_1, виданий Ленінським РВ у м.Донецьку 21 березня 2014 року) 10 березня 2016 року зареєстрована за адресою АДРЕСА_2 (а.с.67 т.2).

Щодо реєстрації неповнолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, відповідно до ч. 3 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

Оскільки відповідачі ОСОБА_4 знята з реєстрації в спірній квартирі 10 березня 2016 року, а місцем проживання її неповнолітньої дочки ОСОБА_5 відповідно до ч. 3 ст. 29 ЦК України є місце проживання її батьків, то предмет спору відсутній.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Відсутність предмету спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв'язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання.

Оскільки відсутній предмет спору рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю на підставі п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 255, ст.ст. 374, 377, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Селидівського міського суду Донецької області від 26 грудня 2017 року скасувати.

Провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа орган опіки та піклування Селидівської міської ради, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, закрити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Судді І.В. Кішкіна

Л.О. Груіцька

В.В. Папоян

Повний текст постанови складено 01 червня 2018 року

Суддя-доповідач І.В.Кішкіна