Справа №443/1425/17
Провадження №2/443/402/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 квітня 2018 року Жидачівський районний суд Львівської області

в складі: головуючої-судді Ціпивко І.І.,

з участю секретаря судового засідання Рибакової І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Жидачів цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Гніздичівської об'єднаної територіальної громади Жидачівського району Львівської області про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_2, звернулась в суд з позовною заявою, якою просить суд ухвалити рішення, яким визнати за нею, в порядку спадкування за заповітом після смерті її діда, ОСОБА_4 право на земельну ділянку(пай) площею 1,83 умовних кадастрових гектари на території Лівчицької сільської ради, що належала померлому на підставі сертифіката на право приватної власності на землю (середню земельну частку) серії НОМЕР_1, виданого на підставі розпорядження голови Жидачівської РДА №775 від 10 грудня 1997 року.

В обґрунтування позовних вимог позивачка покликається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померл її дід - ОСОБА_4. Після його смерті відкрилась спадщина, до якої, серед іншого, входить: земельна ділянка(пай) площею 1,83 умовних кадастрових гектари на території Лівчицької сільської ради, що належала померлому на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_1, виданого на підставі розпорядження голови Жидачівської РДА №775 від 10 грудня 1997 року. На випадок своєї смерті дідусь склав заповіт від 25 квітня 1988 року, згідно якого усе своє майно заповів їй. Інших спадкоємців заповітом не визначив. Відтак, вона звернулась з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, проте отримала відмову у видачі такого, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на земельну частку (пай) в майні ССП «Кохавино», що знаходиться на території Лівчицької сільської ради Жидачівського району Львівської області, що належала померлому і є спадковим майном. Вказана відмова позбавляє її можливості належним чином реалізувати волю спадкодавця та свої спадкові права, а тому змушена звернутись до суду за захистом своїх прав.

Позивачка ОСОБА_2 подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує, покликаючись на мотиви викладені в позовній заяві та просить їх задовольнити.

Представник відповідача Гніздичівської об'єднаної територіальної громади Жидачівського району Львівської області - Оліяр І.І. подав заяву, в якій просить розглянути дану справу за відсутності представника об'єднаної територіальної громади. Позовні вимоги визнають та не заперечують проти їх задоволення.

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Відповідно до ч.3 ст.13, ч.2 ст.49, ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч.1ст.2 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Суд, за правилом ч.1 ст.13 ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтями 15, 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у випадку його порушення, невизнання або заперечення, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права або інтересу.

Стаття 41 Конституції України зазначає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

В судовому засіданні встановлено та підтверджується долученою копією свідоцтва про смерть, що ІНФОРМАЦІЯ_2, в с. Лівчиці Жидачівського району Львівської області, помер ОСОБА_4, про що ІНФОРМАЦІЯ_2 складено відповідний запис №12 та Лівчицькою сільською радою Жидачівського району Львівської області, від ІНФОРМАЦІЯ_2, видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_2 /а.с. 6/.

Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. А відтак, при постановленні рішення по даній справі, слід керуватися положенням ЦК УРСР в редакції 1963 року. Окрім цього, при вирішенні вказаного судового спору також слід керуватися нормами ЦК України 2004 року, оскільки спадкування спадкового майна має місце після прийняття нового Цивільного Кодексу України.

Спадщина відкрилася в цей же день, ІНФОРМАЦІЯ_2, у відповідності до вимог статті 525 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин).

З наявної в матеріалах справи копії довідки виданої виконавчим комітетом Лівчицької сільської ради від 20 липня 2001 року за №71, вбачається, що від ОСОБА_6 секретарем Рудянської сільської ради 25 квітня 1988 року, за реєстром №12, посвідчено заповіт в користь ОСОБА_2, який на день смерті не змінений і не скасований /а.с. 7/.

Відповідно до статті 534 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям.

Судом встановлено, що до складу спадщини ОСОБА_4 ввійшли: житловий будинок разом з господарським будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1 та земельна ділянка (пай) площею 1,83 умовних кадастрових гектари на території Лівчицької сільської ради, що належала померлому на підставі сертифіката на право приватної власності на землю (середню земельну частку) серії НОМЕР_1, виданого на підставі розпорядження голови Жидачівської РДА №775 від 10 грудня 1997 року/а.с. 11/.

Так, згідно із витягу №31-1309-0.2-2498/2-17, виданого відділом Дергеокадастру у Жидачівському районі Головного управління Держгеокадастру у Львівській області від 16 листопада 2017 року, сертифікат на право на середню земельну частку (пай) серії НОМЕР_1 виданий 12 січня 1998 року, зареєстрований в книзі реєстрації сертифікатів по Лівчицькій сільській раді за №258, земельну ділянку площею 1,83 умовних кадастрових гектарів. Така перебуває у колективній власності ССП «Кохавино» і її вартість становить 52407,31 грн. Державний акт на право власності на землю взамін на сертифікат на право на земельну частку (пай) не видавався /а.с. 10/.

З долученої до матеріалах справи копії довідки виданої виконавчим комітетом Лівчицької сільської ради від 20 липня 2001 року за №71, вбачається, що ОСОБА_2 вступила в управління і володіння спадковим майном в шестимісячний строк з дня смерті ОСОБА_4, так як займалась його похороном, доглядала та утримувала належний померлому житловий будинок.

Окрім того, як вбачається з наявної в матеріалах справи копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 02 червня 1997 року, позивачка серед іншого отримала свідоцтво про право на спадщину після смерті діда на житловий будинок разом з господарським будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1 та належні померлому на підставі державних актів земельні ділянки.

Разом з тим, згідно із постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій №759/02-31 від 20 листопада 2017 року, виданої завідувачем Жидачівською державною нотаріальною конторою, ОСОБА_2 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті її діда - ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2, у зв'язку у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на земельну частку (пай) в майні ССП «Кохавино», що знаходиться на території Лівчицької сільської ради Жидачівського району Львівської області, що належала померлому і є спадковим майном. /а.с.13/.

Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 "Про судову практику у справах про спадкування" роз'яснено, що відповідно до статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.

Разом з тим, відповідно до ч. 3 Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва», встановлено, що право на земельну частку (пай) може бути об'єктом купівлі-продажу, дарування, міни, успадкування, застави. Документи, що підтверджують право особи спадкоємця є сертифікат на право на земельну частку (пай) спадкодавця, який є правовстановлюючим документом, виданий районною (міською) адміністрацією, що засвідчує наявність у її власника лише однієї правомочності - права розпорядження земельною часткою (паєм), а не право власності, яке виражається у володінні, користуванні та розпорядженні. Тому, коли спадкодавець був наділений лише правом на земельну частку (пай), а не правом власності, то і до спадкоємця переходить лише право на земельну частку (пай), а не право власності.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05.06.2003 року № 899-IV право на земельну частку (пай) мають громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом. Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку.

Згідно із ст.ст. 81,126 ЗК України право власності громадяни України набувають на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності, прийняття спадщини. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Таким чином, враховуючи, що позивач оформити право на спадкове майно(земельну частку(пай), в нотаріальному порядку не має можливості у зв'язку з відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину; відповідач проти задоволення позову не заперечує, що не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб; будь-яких інших спадкоємців, які б претендували на спірне майно, судом не встановлено, а тому враховуючи наведене, зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, суд вважає позов обґрунтованим, підставним та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 223, 229, 247, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

позов задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, в порядку спадкування за заповітом після смерті її діда - ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2, право на земельну частку (пай), площею 1,83 умовних кадастрових гектари на території Лівчицької сільської ради, що належала померлому на підставі сертифіката на право приватної власності на землю (середню земельну частку) серії НОМЕР_1, виданого на підставі розпорядження голови Жидачівської РДА №775 від 10 грудня 1997 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Львівської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення, а вразі проголошення лише вступної та резолютивної частин або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

СУДДЯ І.І. Ціпивко