Постанова

Іменем України

18 квітня 2018 року

м. Київ

справа № 463/148/15-ц

провадження № 61-8542св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Синельникова Є. В., Черняк Ю. В. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - фізична особа - підприємець ОСОБА_1,

представник позивача - ОСОБА_2,

відповідачі: Товариство з додатковою відповідальністю «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус», ОСОБА_3, Товариство з обмеженою відповідальністю «Валром Україна»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, в інтересах якого діє адвокат ОСОБА_2, на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 25 листопада 2015 року у складі судді Лакомської Ж. І. та рішення Апеляційного суду Львівської області від 24 травня 2016 року у складі колегії суддів: Мікуш Ю. Р., Ніткевича А. В., Приколоти Т. І.,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2015 року фізична особа - підприємець ОСОБА_1 (далі - ФОП ОСОБА_1.) звернувся до суду з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Глобус» (далі - ТДВ «СТДВ «Глобус»), Товариства з обмеженою відповідальністю «Валром Україна» (далі - ТзОВ «Валром Україна»), ОСОБА_3 про стягнення страхового відшкодування, пені, 3 % річних, інфляційних втрат.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 11 березня 2013 року по вул. Зеленій, 299 у м. Львові відбулась дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю транспортих засобів: Mitsubishi Lancer, реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_5 та Daewoo Lanos, реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням відповідача ОСОБА_3

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення від 11 березня 2013 року ВС1№312593 та постановою Луцького міського суду Волинської області водія автомобіля Mitsubishi Lancer, реєстраційний номер НОМЕР_1, ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, та притягнуто до адміністративної відповідальності.

Цивільно-правову відповідальність водія автомобіля Mitsubishi Lancer, реєстраційний номер НОМЕР_1, ОСОБА_5 застраховано у ТДВ «СТДВ «Глобус» згідно з полісом АЕ/1311596.

Вказує, що ремонт автомобіля Daewoo Lanos, реєстраційний номер НОМЕР_2, проводив ФОП ОСОБА_6, який відповідно до акта приймання - передачі автомобіля та наряду - замовлення отримав цей автомобіль від відповідача ОСОБА_3, який перебував у трудових відносинах з відповідачем ТзОВ «Валром Україна».

16 квітня 2013 року відповідач ОСОБА_3 отримав відремонтований автомобіль та підтвердив об'єм і якість виконаних робіт та відсутність претензій щодо терміну і якості робіт.

Представником відповідача - ТДВ «СТДВ «Глобус» було підтверджено факт страхування цивільної відповідальності водія автомобіля Mitsubishi Lancer, реєстраційний номер НОМЕР_1, ОСОБА_5 та оплату в подальшому відновлювального ремонту автомобіля Daewoo Lanos, реєстраційний номер НОМЕР_2, проте виплати страхового відшкодування проведено не було. Проведені ремонтні роботи не було відшкодовано і відповідачем ОСОБА_3

Вказує, що 30 грудня 2013 року за договором про відступлення права вимоги, укладеним між ФОП ОСОБА_6 та ФОП ОСОБА_1, за умовами якого право вимоги сплати страхового відшкодування перейшло до ФОП ОСОБА_1

Враховуючи викладене, ФОП ОСОБА_1 просить стягнути солідарно з відповідачів на його користь страхове відшкодування в сумі 3 874 грн 20 коп., пеню за прострочення виконання грошового зобов'язання в розмірі 2 237 грн 80 коп., інфляційні втрати за 2014 рік в розмірі 723 грн 35 коп., інфляційні втрати за 7 місяців 2015 року в розмірі 1 476 грн 74 коп., 3 % річних у сумі 150 грн, а всього 8 312 грн 83 коп.

У поданих до суду у квітні 2015 року запереченнях проти позову ОСОБА_3 зазначив, що працює у ТзОВ «Валром Україна» на посаді менеджера з продажу та використовує транспортний засіб DaewooLanos, реєстраційний номер НОМЕР_2, що належить роботодавцю, для виконання трудових обов'язків. З метою відновлення вказаного автомобіля після ДТП, що сталась 11 березня 2013 року, до ФОП ОСОБА_6 звернувся не він, а ТзОВ «Валром Україна», що підтверджується нарядом-замовленням від 16 квітня 2013 року, рахунком на оплату ремонтних послуг та актом приймання-передачі. Вказує, що відповідно до договору про відступлення права вимоги до позивача перейшло право вимоги саме відносно заборгованості ТзОВ «Валром Україна» (а. с. 54-55).

09 червня 2015 року протокольною ухвалою Личаківського районного суду м. Львова ТзОВ «Валром Україна» залучено до участі у справі як відповідача.

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 25 листопада 2015 року у задоволенні позову ФОП ОСОБА_1 відмолено.

Рішення суду мотивовано тим, що заявлені позивачем вимоги не підтверджені належними доказами, зокрема матеріали справи не містять постанову про притягнення до адміністративної відповідальності будь-кого з позивачів, що унеможливлює здійснення судом перевірки доводів позовної заяви щодо наявності вини особи, цивільно-правову відповідальність якої застраховано у ТДВ «СТДВ «Глобус».

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 24 травня 2016 року рішення Личаківського районного суду м. Львова від 25 листопада 2015 року в частині позовних вимог ФОП ОСОБА_1 до ТзОВ «Валром Україна» про стягнення боргу, страхового відшкодування, збитків, пені, інфляційних виплат та оплати правової допомоги скасовано. Провадження у справі в цій частині закрито. Роз'яснено, що в цій частині спір підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

У решті рішення суду залишено без змін.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що заявлені позовні вимоги про стягнення з відповідачів страхового відшкодування на його користь не ґрунтуються на Законі України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ФОП ОСОБА_1 не має ніякого відношення до страхового випадку, оскільки не був ні учасником, ні потерпілим, ні страховиком, а тому суд першої інстанції правомірно відмовив у задоволенні його позову до ТзДВ «СТзДВ «Глобус», ОСОБА_3 Крім того, позовні вимоги ФОП ОСОБА_1 до ТзОВ «Валром Україна» підлягають розгляду у порядку господарського судочинства, оскільки спір стосується прав та обов'язків юридичних осіб.

У касаційній скарзі, поданій у жовтні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ФОП ОСОБА_1 просить оскаржувані судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, обґрунтовуючи свою вимогу неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що стороною позивача надано достатньо доказів в обґрунтування позовних вимог, які відповідачами не спростовані.

Вирішуючи спір у справі, суд апеляційної інстанції допустив суперечності у судовому рішенні щодо застосування до спірних правовідносин положень Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» до окремих позовних вимог, визнавши ДТП страховим випадком та одночасно вказуючи, що ОСОБА_3 не може бути відповідачем за страховим випадком. Крім того, такі висновки суду ґрунтуються на неповному з'ясуванні обставин справи, оскільки постанови про притягнення до адміністративної відповідальності винної особи, цивільна-відповідальність якої була застрахована у ТДВ «СТДВ «Глобус», позивачем не надано. Суди попередніх інстанцій залишили поза увагою роз'яснення, викладені у постанові Пленуму ВССУ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» щодо поширення положень щодо захисту права власності на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на передбачених законом чи договором підставах, а тому мають право вимагати відшкодування шкоди, завданому цьому майну. Вказує, що до таких осіб належить і ОСОБА_3, оскільки перебуває у трудових відносинах з ТзОВ «Валром Україна» та займає посаду менеджера зі збуту, що не пов'язує виконання його трудових обов'язків з обов'язками відшкодувати кошти за ремонт автомобіля, яким він керував у момент ДТП. Суди попередніх інстанцій залишили поза увагою те, що ОСОБА_3 як особа, яка безпосередньо брала участь в укладенні усного договору побутового підряду - наряду - замовлення на ремонт транспортного засобу, є стороною цього договору та після виконання відновлювального ремонту саме він отримав автомобіль.

Ухвалою від 19 грудня 2016 року суддею Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження в указаній справі.

У відзиві на касаційну скаргу, поданому до суду у січні 2017 року, ТДВ «СТДВ «Глобус» заперечує факт настання страхового випадку внаслідок ДТП, що сталась 11 березня 2013 року, оскільки позивачем не надано постанову суду про адміністративне правопорушення винної у ДТП особи. Відповідно до заяви ОСОБА_3 від 28 листопада 2011 року він використовував транспортний засіб Daewoo Lanos, реєстраційний номер НОМЕР_2, на підставі трудового договору, однак зміст цього договору не вказує на наявність таких повноважень. Також звертає увагу на те, що наряд-замовлення від 16 квітня 2013 року № Д000013755 не є первинним документом та не оформлено відповідно до вимог, передбачених статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», тому не є підставою для ведення бухгалтерського обліку господарських операцій. Вказує, що документи щодо замовлення послуг з виконання ремонту автомобіля не були підписані уповноваженою ТзОВ «Валром Україна» особою, без проставлення печатки юридичної особи. Також договором про відступлення права вимоги визначено конкретну суму вимоги у розмірі 2 905 грн та не передбачено стягнення штрафних санкцій. Крім того, відповідно до положень пункту 1 частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення пені застосовується спеціальна позовна давність в один рік, тоді як позивач звернувся до суду з позовом лише 14 січня 2015 року. Також при визначенні розміру страхового відшкодування необхідно враховувати суму податку на додану вартість.

Статтею 388 ЦПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року, визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Пунктом 4 частини першої розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

13 лютого 2016 року вказану справу передано до Верховного Суду.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 11 березня 2013 року по вул. Зеленій, 299 у м. Львові відбулася ДТП за участю транспортних засобів: Mitsubishi Lancer, реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_5, та Daewoo Lanos, реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_3

Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля Mitsubishi Lancer, реєстраційний номер НОМЕР_1, ОСОБА_5 застрахована у ТДВ «СТДВ «Глобус» згідно з полісом АЕ/1311596.

Відповідно до акта приймання-передачі ТзОВ «Валром Україна», у трудових відносинах з яким перебуває ОСОБА_3, передало пошкоджений у ДТП автомобіль Daewoo Lanos, реєстраційний номер НОМЕР_2, для ремонту ФОП ОСОБА_6

Замовлення оформлено нарядом-замовленням від 16 квітня 2013 року № Д000013755, де визначено та погоджено загальну вартість робіт та запчастин у розмірі 2 905 грн та видано рахунок на оплату від 16 квітня 2013 року № 000000096 на суму 2 905 грн (а. с. 16-17).

16 квітня 2013 року ОСОБА_3 отримав відремонтований ФОП ОСОБА_6 автомобіль. Однак оплату за проведений ремонт здійснено не було.

Відповідно до вимог статті 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхувальник письмово повідомив про страховий випадок ТзДВ «СТзДВ «Глобус», яким було заведено страхову справу № 968.

30 грудня 2013 року за договором про відступлення права вимоги, укладеним між новим кредитором - позивачем у справі ФОП ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_6, останнім відступлено ОСОБА_1 право вимоги сплати невиплаченого ТзДВ «СТзДВ «Глобус» боргу в сумі 2 905 грн.

Відповідно до положень статті 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Згідно зі статтею 30 ЦПК України 2004 року сторонами в цивільному процесі є позивач та відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а такождержава.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 205 ЦПК України 2004 року суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи вказані вище положення законодавства України, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку щодо необхідності закриття провадження у справі в частині вимог, пред'явлених ФОП ОСОБА_1 до ТзОВ «Валром Україна», оскільки спір між юридичними особами не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Колегія суддів також погоджується з висновками апеляційного суду щодо безпідставності позовних вимог, пред'явлених до ТзДВ «СТзДВ «Глобус» та ОСОБА_3

Наявні в матеріалах справи наряд-замовлення та акти приймання-передачі автомобіля не містять відомостей про те, що саме ОСОБА_3 є замовником послуг у ПП ОСОБА_6 Крім того, не встановлено також і вину ОСОБА_3 у ДТП, що сталась 11 березня 2013 року за участю автомобіля Daewoo Lanos, реєстраційний номер НОМЕР_2, під його керуванням. Тому наявність підстав для стягнення з нього коштів у рахунок страхового відшкодування відповідно до норм Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» позивачем не доведено.

Факт оформлення наряду-замовлення на ремонт автомобіля та акта приймання-передачі від імені ТзОВ «Валром Україна» не вказує на обов'язок ОСОБА_3 особисто сплачувати грошові кошти за виконання вказаних послуг та нести матеріальну відповідальність перед їх виконавцем (а в подальшому - і перед позивачем), оскільки він не є власником цього майна.

Питання правомірності дій ОСОБА_3 не є предметом розгляду у цьому спорі. Крім того, встановлено, що він перебуває у трудових відносинах з ТзОВ «Валром Україна», а тому міг здійснювати експлуатацію автомобіля під час виконання трудових обов'язків.

Колегія суддів також відхиляє доводи касаційної скарги про те, що ДТП, яка мала місце 11 березня 2013 року, сталась з вини саме водія Mitsubishi Lancer, реєстраційний номер НОМЕР_1, ОСОБА_5, а тому ТзДВ «СТзДВ «Глобус» зобов'язано здійснити виплату страхового відшкодування.

Згідно з відповіддю відділу Державтоінспекції з обслуговування м. Львова Управління Державної автомобільної інспекції Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, наданою на адвокатський запит ОСОБА_2, протокол серії ВС1 № 312593, складений відносно ОСОБА_5 про порушення ним Правил дорожнього руху (стаття 124 КУпАП), та адміністративні матеріали від 11 березня 2013 року скеровані до Відділу Державної автомобільної інспекції м. Луцьк Волинської області.

Для встановлення факту настання цивільно-правової відповідальності особи, що керувала транспортним засобом на момент ДТП, необхідно встановити вину цієї особи у заподіянні збитків.

Таким кваліфікуючим документом є постанова суду про притягнення до адміністративної відповідальності особи, винної у ДТП.

Однак матеріали справи такої постанови не містять.

Отже, доводи касаційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції в частині щодо безпідставності позовних вимог, заявлених до ТДВ «СТДВ «Глобус» і ОСОБА_3, з якими погодився і апеляційний суд, а також висновків суду апеляційної інстанції про закриття провадження у справі у частині вимог, пред'явлених до ТзОВ «Валром Україна», та на їх правильність не впливають.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до положень статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до частини першої статті 415 ЦПК України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги приймає постанову відповідно до правил, встановлених статтею 35 та главою 9 розділу III цього Кодексу, з особливостями, зазначеними в статті 416 цього Кодексу.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, в інтересах якого діє адвокат ОСОБА_2, залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Львівської області від 24 травня 2016 року та рішення Личаківського районного суду м. Львова від 25 листопада 2015 року у нескасованій апеляційним судом частині залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: О. В. Білоконь

Б. І. Гулько

Є. В. Синельников

Ю. В. Черняк