Постанова

Іменем України

03 травня 2018 року

м. Київ

справа № 742/1768/17-ц

провадження № 61-7735св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Курило В. П. (суддя-доповідач), Коротуна В.М., Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідачі: Прилуцький міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області, Прилуцьке управління Державної казначейської служби України Чернігівської області,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 05 липня 2017 року у складі судді Зарічної Л. А. та рішення апеляційного суду Чернігівської області від 19 вересня 2017 року у складі колегії суддів: Євстафіїва О. К., Бечка Є. М., Шарапової О. Л.,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Прилуцького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області (далі - Прилуцький міськрайонний ВДВС ГТУЮ у Чернігівській області), Прилуцького управління Державної казначейської служби України Чернігівської області, в якому просив стягнути з Прилуцького міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Чернігівській області упущену вигоду в розмірі 55 756,80 грн та моральну шкоду у розмірі 80 000,00 грн шляхом безспірного списання коштів з державного бюджету через Прилуцьке управління Державної казначейської служби України Чернігівської області.

Позовна заява мотивована тим, що державними виконавцями Прилуцького міськрайонного ВДВС ГТУЮ уЧернігівській області незаконно винесено: постанову про відкриття виконавчого провадження № 51119740 з виконання постанови апеляційного суду Чернігівської області від 09 вересня 2015 року по справі № 33/795/197/2015 про стягнення з ОСОБА_4 штрафу у сумі 340,00 грн; постанову про відкриття виконавчого провадження № 47338452 з виконання постанови Державтоінспекції міста Києва № 050884 від 12 липня 2013 року про стягнення з ОСОБА_4 штрафу у сумі 680,00 грн; постанову про арешт майна ОСОБА_4 та оголошення заборони на його відчуження від 27 травня 2016 року; постанову про арешт коштів ОСОБА_4 від 03 листопада 2016 року.

Постановами Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 21 грудня 2016 року та від 10 січня 2017 року скасовано вищевказані постанови державних виконавців, оскільки постанову апеляційного суду Чернігівської області від 09 вересня 2015 року та постанову Державтоінспекції міста Києва № 050884 від 12 липня 2013 року звернуто до виконання з пропуском встановленого для цього статтею 303 КУАП трьохмісячного строку.

Внаслідок незаконних дій державних виконавців позивачеві заподіяно упущену вигоду та завдано моральну шкоду, яка виразилася у психоемоційному хвилюванні, що виникло внаслідок несправедливості, спричиненої незаконними діями суб'єкта владних повноважень, неможливості протягом тривалого часу отримати на відкритий позивачем банківський рахунок кошти за надані ним послуги, підриву ділової репутації, внаслідок чого у ділових партнерів ОСОБА_4 виникла недовіра до нього як до суб'єкта підприємницької діяльності, що у свою чергу призвело до передчасного розірвання договорів із позивачем та накладення на останнього штрафних санкцій за несплату ним коштів за спожиті послуги.

Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 05 липня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем не доведено факту заподіяння йому незаконними діями державного виконавця втраченої вигоди та моральної шкоди.

Рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 19 вересня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено частково. Рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 05 липня 2017 року в частині відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди та розподіл судових витрат скасовано та позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з Прилуцького міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Чернігівській області на користь ОСОБА_4 моральну шкоду в розмірі 300 грн та судові витрати в розмірі 2,68 грн, а всього - 302,68 грн.

В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що внаслідок незаконного відкриття виконавчих проваджень і винесення постанов про накладення арешту на все майно ОСОБА_4 й на належні йому кошти, позивачу спричинено втрати немайнового характеру у вигляді хвилювань. Завдання шкоди ОСОБА_4 незаконними діями державних виконавців розпочалося до 05 жовтня 2016 року, тобто до набрання чинності Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», а закінчилося після набрання ним чинності.

У касаційній скарзі, поданій у жовтні 2017 року, ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду першої інстанції та рішення суду апеляційної інстанції і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що у зазначених правовідносинах діє презумпція завдавача шкоди, яка звільняє позивача від доведення вини відповідача і зобов'язує саме ВДВС ГТУЮ уЧернігівській області довести відсутність своєї вини у завданні шкоди позивачу, яка не спростована.

28 березня 2018 року до Верховного Суду Прилуцьким міськрайонним ВДВС ГТУЮ уЧернігівській області подано відзив на касаційну скаргу ОСОБА_4, в якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції та рішення апеляційної інстанції залишити без змін.

28 березня 2018 року до Верховного Суду Прилуцьким управлінням Державної казначейської служби України подано відзив на касаційну скаргу ОСОБА_4, в якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції та рішення апеляційної інстанції залишити без змін.

Підпунктом 4 пунктом 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У статті 388 ЦПК України зазначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

14 березня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Колегія суддів відхиляє аргументи, які викладені в касаційній скарзі, з таких мотивів.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення вигоди, оскільки відсутні докази, що неправомірні дії відповідачів призвели до втрати позивачем вигоди у сумі 55 756,80 грн.

Суд апеляційної інстанції встановив, що у справі відсутні дані про те, що постанова державного виконавця Прилуцького міськрайонного ВДВС Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області від 27 травня 2016 року про накладення арешту на все майно ОСОБА_4 була виконана у розумінні статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» чинній в редакції і в розумінні статті 57 цього ж Закону у попередній редакції (що майно ОСОБА_4 було описане тощо).

Постанова державного виконавця Прилуцького міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Чернігівській області від 03 листопада 2016 року про накладення арешту на кошти ОСОБА_4 була чинною з 03 листопада 2016 року по 06 січня 2017 року, тобто 2 місяці й 3 дні.

Встановлено, що внаслідок незаконного відкриття виконавчих проваджень ВП № 47338452 та ВП № 51119740 і винесення постанов про накладення арешту на все майно ОСОБА_4 й на належні йому кошти останньому Прилуцьким міськрайонним ВДВС ГТУЮ у Чернігівській області спричинено моральну шкоду.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині відмови ОСОБА_4 у задоволенні вимог про відшкодування моральної шкоди, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про часткове їх задоволення за рахунок Прилуцького міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Чернігівській області, оскільки судом враховано характер і спосіб завдання моральної шкоди та визначено розмір завданої ОСОБА_4 моральної шкоди у сумі 300,00 грн.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна в. Україна, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржені рішення постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що, відповідно до положень статті 400 ЦПК України, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення суду першої інстанції, яке змінене в частині рішенням апеляційної інстанції, - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 05 липня 2017 року в незміненій його частині та рішення апеляційного суду Чернігівської області від 19 вересня 2017 рокузалишити без змін.

Постанова оскарженню не підлягає.

Судді: В. П. Курило

В.М. Коротун

М.Є. Червинська