Головуючий суду 1 інстанції - ОСОБА_1
Доповідач -Карташов О.Ю.
Справа № 428/8304/17
Провадження № 22ц/782/139/18
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2018 року м. Сєвєродонецьк

Апеляційний суд Луганської області у складі колегії суддів Судової палати у цивільних справах:

головуючий суддя Карташов О.Ю.

судді Дронська І.О., Стахова Н.В.

за участю секретаря судового засідання - Єгорової О.П.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2

представник позивача - ОСОБА_3

відповідач - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Апеляційного суду Луганської області в м. Сєвєродонецьку

апеляційну скаргу

ОСОБА_4

на рішення

Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 10 жовтня 2017 року, ухваленого у складі судді Бароніна Д.Б. в залі судових засідань Сєвєродонецького міського суду Луганської області в м. Сєвєродонецьку

у справі за позовом

ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

Позовна заява мотивована тим, що вона з 16.02.2001 року перебуває відповідачем в зареєстрованому шлюбі.

Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина - ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає з нею та перебуває на її утриманні.

Зазначала, що відповідач добровільно матеріальну допомогу на забезпечення дитини не надає.

З урахуванням зазначеного позивач просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на сина у твердій грошовій сумі у розмірі 2500 грн щомісяця.

Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 10 жовтня 2017 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 у розмірі 1500 (одна тисяча п'ятсот) грн. 00 коп. щомісячно, з урахуванням індексації, починаючи з 03 серпня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття.

Відмовлено у задоволенні іншої частини позову.

Стягнуто з ОСОБА_4 судовий збір на користь держави у сумі 320 грн. 00 коп.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України допущено негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач повинен надавати позивачці матеріальну допомогу на утримання дитини та визначив розмір аліментів у сумі - 1500 грн. на місяць.

У лютому 2018 року ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції, не врахував його матеріальне становище, не перевірив факту наявності у нього права власності на нерухоме майно та безпідставно стягнув аліменти у розмірі 1500 грн. Розмір його заробітної плати на місяць складає 3400 грн., інших доходів не має, тому, згоден сплачувати аліменти у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 зазначила, що відповідач проживає та працює у м. Києві, одержуваний дохід скриває, має у власності квартиру за адресом АДРЕСА_1 яку здає в оренду, а тому, може виплачувати аліменти в розмірі встановленому рішенням суду.

У судове засідання ОСОБА_4 не з'явився, надав суду заяву, в якій просив розглянути справу без його участі.

ОСОБА_3 представник позивача ОСОБА_2 доводи апеляційної скарги не визнала, просила рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Перевіряючи юридичну оцінку встановлених судом фактичних обставин справи та їх повноту, апеляційний суд, заслухавши суддю - доповідача, представника позивача, перевіривши матеріали справи, дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, - суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, - судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, - суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно із копією свідоцтва про одруження серії НОМЕР_2, виданого 16 лютого 2001 року Сєвєродонецьким міським відділом реєстрації актів громадянського стану Луганській області, ОСОБА_4 та ОСОБА_6 16 лютого 2001 року одружились, про що зроблено відповідний актовий запис № 66. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу - ОСОБА_4.

Згідно із копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3, виданого 21 серпня 2001 року Сєвєродонецьким міським відділом реєстрації актів громадянського стану Луганській області, ОСОБА_5 народився ІНФОРМАЦІЯ_4 року, про що зроблено відповідний актовий запис № 522. Батьком записаний ОСОБА_4, матір'ю - ОСОБА_2

З довідки про заробітну плату (грошове забезпечення, винагороду за цивільно-правовим договором) для розрахунку виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням № 0 від 14.09.2017 року вбачається, що ОСОБА_4 працює у ФОП ОСОБА_7 та його заробітна плата за період з 01 березня 2017 року по 31 серпня 2017 року склала 19902,82 грн., тобто 3317,14 грн. в середньому на місяць.

Так, Декларацією прав дитини від 1959 р. закріплено принцип № 4, зі змісту якого дитині має належати право на здорове зростання і розвиток; з цією метою спеціальний догляд і охорона повинні бути забезпечені як їй, так і її матері, включаючи допологовий і післяпологовий догляд. Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування.

Відповідно до чч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов'язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України.

У ст. 150 СК України визначені обов'язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати до самостійного життя.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (ч. 3 ст. 181 СК України).

Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред'явлення позову.

Пленум Верховного Суду України у п. 17 постанови від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснив, що, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Оцінюючи аргументи учасників справи та висновки суду першої інстанції, апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги, такими, що підлягають частковому задоволенню.

Апеляційний суд, погоджується з висновками суду першої інстанції, що відповідач повинен надавати позивачці матеріальну допомогу на утримання дитини. Зазначені висновки ґрунтуються на підставі повно і всебічно з'ясованих обставинах по справі.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції виходить із того, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження розміру доходу, виду і способу заробітку відповідача, крім тих, що зазначені у довідці про заробітну плату відповідача, видану ФОП ОСОБА_7, а отже на підтвердження можливості відповідача сплачувати аліменти у визначеному судом першої інстанції розмірі, а тому дійшов висновку про зменшення розміру аліментів з 1500 грн до 1100 грн.

При визначенні розміру аліментів, апеляційним судом враховано наявне у відповідача право власності на квартиру за адресом АДРЕСА_1 що підтверджено інформацією з Реєстру прав власності на нерухоме майно сформованою 11.04.2018 року.

Розмір зазначеної суми 1100 грн. складає 33% від розміру середньої заробітної плати одержуваної відповідачем у сумі 3317,14 грн. та не є меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

З огляду на наведене, переглядаючи справу відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку про наявність підстав для зміни рішення суду, у зв'язку з чим апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 384, 390 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 10 жовтня 2017 року змінити в частині визначення розміру аліментів, стягнених з ОСОБА_4 на утримання сина ОСОБА_5.

Стягнути з ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі 1100 грн. щомісячно, з урахуванням індексації, починаючи з 3 серпня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття - ІНФОРМАЦІЯ_5 року.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 2 травня 2018 року.

Головуючий

Судді: