АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2018 року м. Київ

Справа № 22-3605 Головуючий у судді 1-ї інстанції - Литвинова І.В.

Унікальний №757/36883/16 Доповідач - Гаращенко Д.Р.

Апеляційний суд міста Києва. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі:

головуючого Гаращенка Д.Р.

суддів Невідомої Т.О., Пікуль А.А.

при секретарі Телятник І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 31 січня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Фінансова ініціатива», Товариство з обмеженою відповідальністю «Інвест - Сервіс», Компанія «Квікком Лімітед» про стягнення заборгованості за банківськими вкладами, трьох процентів річних, збитків від інфляції, пені (неустойки), упущеної вигоди та моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, треті особи: ПАТ «Комерційний банк «Фінансова ініціатива», ТОВ «Інвест - Сервіс», Компанія «Квікком Лімітед» про стягнення заборгованості за банківськими вкладами, трьох процентів річних, збитків від інфляції, пені (неустойки), упущеної вигоди та моральної шкоди.

В позові, з урахуванням заяв про збільшення позовних вимог, просив стягнути з ОСОБА_2 на свою користь:

- банківські вклади у розмірі: 320 000 грн., згідно з договорами банківських вкладів №№ 317634, 317635, та 110 000 грн., згідно з договором банківського вкладу № 345365, які були укладені між ОСОБА_1 та ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива»;

- відсотки по банківським вкладам за договорами №№ 317634, 317635 у розмірі 37 479, 45 грн., № 345365 у розмірі 13 290,41 грн.;

- три проценти річних від простроченої суми за банківськими вкладами згідно з договорами №№ 317634, 317635 у розмірі 34 964, 43 грн., № 345365 в розмірі 10 032,12 грн.;

- збитки від інфляції по банківським вкладам згідно договорів №№ 317634, 317635 в розмірі 362 294,52 грн., № 345365 в розмірі 93 267,92 грн.;

- пеню (неустойку) за прострочення по банківським вкладам згідно договорів №№ 317634, 317635, 345365 в розмірі 862 900,87 грн.;

- упущену вигоду по банківським вкладам згідно з договорами №№ 317634, 317635, 345365 в розмірі 374 971,25 грн.

- заподіяну моральну шкоду в розмірі 36 000,00 грн.

В обґрунтування позову посилався на те, що в травні та вересні 2014 року між ним та ПАТ «Комерційний Банк «Фінансова Ініціатива» було укладено три договори банківських вкладів, і після закінчення строку пролонгації яких, він звернувся до банку з заявою про поверненням суми вкладів та нарахованих відсотків, однак йому було відмовлено.

На підставі рішення Печерського районного суду м. Києва від 20.10.2015 р. з ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива» на користь ОСОБА_1 було стягнуто суми банківських вкладів, нараховані відсотки, інфляційні витрати, 3 % річних та пеню, на загальну суму 557 087,81 грн. Під час примусового виконання рішення суду постановою державного виконавця від 08.04.2016 р. виконавче провадження було зупинено у зв'язку з віднесенням ПАТ «Комерційний Банк «Фінансова Ініціатива» до категорії неплатоспроможних та введенням тимчасової адміністрації з призначенням уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Посилаючись на положення абз. 5, 6 ст.58 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вважав, що обов'язок по відшкодуванню завданих йому збитків покладається на ОСОБА_2, який є власником істотної участі від діяльності ПАТ «Комерційний Банк «Фінансова Ініціатива», та відповідальний за доведення банку до неплатоспроможності, що підтверджується постановою Правління НБУ від 23.06.2015 року № 408 «Про віднесення ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива» до категорії неплатоспроможних».

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 31 січня 2018 року в задоволенні позову було відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на його незаконність і необґрунтованість, порушення норм матеріального та процесуального права, просив рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

В обґрунтування апеляційної скарги, вказував на необхідність обґрунтування судом першої інстанції прийнятого рішення нормами законодавства та ухвалення його відповідно до процесуальних норм, без посилання на рішення інших судів, які ухвалені в результаті неправильного застосування норм матеріального права.

Апелянт вказував на порушення судом першої інстанції процесуального порядку прийняття заяви про збільшення розміру позовних вимог, відсутності обов'язку направлення такої заяви стороні відповідача та третім особам, в редакції ЦПК України від 07.01.2018 р.

Просив суд прийняти до розгляду разом з апеляційною скаргою докази на підтвердження завданих неправомірними діями банку моральних страждань, погіршення стану здоров'я та матеріального становища, через постійні судові розгляди та невиконання рішення суду як в добровільному так і в примусовому порядку, які в суді першої інстанції ним надані не були.

Стверджував про неправильне застосування судом першої інстанції положень Закону України «Про банки і банківську діяльність» та надання неналежної правової оцінки інформації розміщеній на сайті Національного банку України щодо наявних потенційних ризиків у діяльності банку, на які вказувалось його керівництву та власникам.

Апелянт вказував, що безпідставне затягування судом першої інстанції розгляду справи, фактично призвело до погіршення його стану здоров'я та матеріального становища.

06.04.2018 р. ПАТ «КБ «Фінансова Ініціатива» подало відзив на апеляційну скаргу в якому просило апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

05.04.2018 р. представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подала відзив на апеляційну скаргу в якому просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Також представником ОСОБА_2 було подано окрему заяву про покладення на позивача понесених ОСОБА_2 судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 23 160,00 грн.

Відповідно до ч.6 ст. 147 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті "Голос України" повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п. 3 розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Підпунктом 8) п. 1 Розділу XIII "Перехідні положення" ЦПК України (в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017) установлено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У судовому засіданні апелянт апеляційну скаргу підтримав та просив суд її задовольнити.

Представник відповідача заперечувала проти задоволення апеляційної скарги та просила залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Представник третьої особи ПАТ «Комерційний Банк «Фінансова Ініціатива» в судове засідання не з'явився, належним чином повідомлений про час та дату судового засідання.

Представник третьої особи ТОВ "Інвест-Сервіс" в судове засідання не з'явився, належним чином повідомлений про час та дату судового засідання.

Представник Компанії "Квікком Лімітед" в судове засідання не з'явився, належним чином повідомлений про час та дату судового засідання.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення інших учасників процесу, які з'явились у судове засідання, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 29 травня 2014 року між ПАТ КБ "Фінансова Ініціатива" та ОСОБА_1 було укладено договір банківського вкладу №317635 (вклад "Лояльний"), за умови якого банк прийняв від вкладника грошові кошти у розмірі 160 000,00 грн., з процентною ставкою по вкладу з 29.05.2014 р. - 28,5 % річних, а з 06.09.2014 р. - 3% річних, строк дії вкладу 150 календарних днів до 26.10.2014 р. (Том 1 а.с.29-30)

29 травня 2014 року між ПАТ КБ "Фінансова Ініціатива" та ОСОБА_1 було укладено договір банківського вкладу №317634 (вклад "Лояльний"), за умови якого банк прийняв від вкладника грошові кошти у розмірі 160 000,00 грн., з процентною ставкою по вкладу з 29.05.2014 р. - 28,5 % річних, а з 06.09.2014 р. - 3% річних, строк дії вкладу 150 календарних днів до 26.10.2014 р. (Том 1 а.с.27-28)

16 вересня 2014 року між ПАТ КБ "Фінансова Ініціатива" та ОСОБА_1 було укладено договір банківського вкладу №345365 (вклад "Цікавий"), за умови якого банк прийняв від вкладника грошові кошти у розмірі 110 000,00 грн., з процентною ставкою по вкладу 24,5 % річних, строк дії вкладу 90 календарних днів до 15.12.2014 р., а у випадку пролонгації - 15.03.2015 р. (Том 1 а.с.24-26)

Позивач належним чином виконав свої зобов'язання за всіма договорами банківських вкладів та вніс відповідні суми на депозитний рахунок банку, що підтверджується наявними в матеріалах справи квитанціями (Том 1 а.с.17-18)

14 жовтня 2014 року ОСОБА_1 звернувся до банку з заявою про повернення суми вкладів за договорами №317635 та №317634 разом з відсотками на загальну суму 350 000,00 грн. (Том 1 а.с.31)

Заочним рішення Печерського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2015 року позов ОСОБА_1 було задоволено частково, стягнуто з ПАТ КБ "Фінансова Ініціатива" на його користь суму банківських вкладів в розмірі 320 000,00 грн., нараховані відсотки у розмірі 26 301,37 грн., інфляційні витрати у розмірі 142 285,18 грн. 3% річних у розмірі 7 713,51 грн., суму пені в розмірі 60 787,75 грн., а всього 557 087,81 грн. (Том 1 а.с.32-35)

В порядку примусового виконання рішення суду ОСОБА_1 звернувся з заявою до Відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у місті Києві. Постановою державного виконавця від 14.12.2015 р. було відкрито виконавче провадження ВП №49630135 (Том 1 а.с.20)

Постановою Правління Національного банку України від 23 червня 2015 року №408 ПАТ "КБ "Фінансова ініціатива" віднесено до категорії неплатоспроможних, на підставі якої виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було 23.06.2015 р. прийнято рішення №121 "Про запровадження тимчасової адміністрації ПАТ "КБ "Фінансова Ініціатива" строком на 3 місяці з 24.06.2015 р. по 23.09.2015 р. включно.

Уповноваженою особою Фонду на тимчасову адміністрацію в ПАТ "КБ Фінансова ініціатива" призначено провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків ОСОБА_4.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 10 вересня 2015 р. №167 продовжено строки здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ "КБ "Фінансові Ініціативи" по 23 жовтня 2015 року включно та продовжено повноваження уповноваженої особи Фонду на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ "КБ "Фінансова Ініціатива".

З метою збереження активів банку та запобігання їх витрати, та беручи до уваги ухвалу Господарського суду міста Києва від 15.10.2015 р. у справі №910/26664/15 за позовом компанії PERUSTA CONSTRUCTIONS LTD до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, виконавчою дирекцією Фонду було прийнято рішення №193 від 23.10.2015 р. щодо делегування повноважень тимчасового адміністратора ПАТ «КБ «Фінансова Ініціатива» та продовжено повноваження тимчасового адміністратора ПАТ «КБ «Фінансова Ініціатива».

04.11.2015 р. виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було прийнято рішення №200 «Про делегування повноважень, тимчасового адміністратора ПАТ «КБ «Фінансова Ініціатива»» та продовжено повноваження тимчасового адміністратора ПАТ «КБ «Фінансова Ініціатива».

08.04.2016 р. постановою державного виконавця виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №757/38068/14-ц виданого 11.12.2015 р. Печерським районним судом м. Києва було зупинено на підставі п.9 ст.37 Закону України "Про виконавче провадження" (Том 1 а.с.22)

Згідно зі ст.263 ЦПК України (в редакції 2017 р.) судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішенням, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Відповідно до ст.264 ЦПК України (в редакції 2017р.) під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає повністю, на думку колегії суддів суд першої інстанції правильно визначився з виниклими правовідносинами сторін, забезпечив повний та всебічний розгляд справи на основі наданих сторонами доказів та в межах заявлених вимог і ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з правильним застосуванням норм матеріального законодавства.

Згідно з пунктом 16 статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

В спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах.

Зокрема, згідно з пп. 1, 2 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюєтьсязадоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку.

Відповідно до ч. 2 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшений ліквідаційної маси.

Отже, введення у банку тимчасової адміністрації унеможливлює стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

За змістом ч. 1 ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд гарантування вкладів фізичних осіб гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день прийняття рішення Національним банком України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних та початку виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 тис. грн.

03.09.2015 р. Фондом гарантування вкладів фізичних осіб через ПАТ «Кредобанк» було виплачено ОСОБА_1 гарантовану суму відшкодування за банківськими вкладами у ПАТ «КБ «Фінансова Ініціатива» у розмірі 200 000,00 грн.

Залишок невиплаченої суми повинен повертатися в порядку черговості, встановленої ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Зокрема вимоги вкладників-фізичних осіб у частині, що перевищує суму, визначену Фондом, погашається у четверту чергу.

Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 58 Закону України «Про банки і банківську діяльність» (в редакції від 26 квітня 2015 року, чинній станом на момент віднесення ПАТ «КБ «Фінансова Ініціатива» до категорії неплатоспроможних) пов'язана з банком особа за порушення вимог законодавства, у тому числі нормативно-правових актів Національного банку України, здійснення ризикових операцій, які загрожують інтересам вкладників чи інших кредиторів банку, або доведення банку до неплатоспроможності несе цивільно-правову, адміністративну та кримінальну відповідальність. Пов'язана з банком особа, дії або бездіяльність якої призвели до завдання банку шкоди з її вини, несе відповідальність своїм майном. Якщо внаслідок дій або бездіяльності пов'язаної з банком особи банку завдано шкоди, а інша пов'язана з банком особа внаслідок таких дій або бездіяльності прямо або опосередковано отримала майнову вигоду, такі особи несуть солідарну відповідальність за завдану банку шкоду.

Відповідно до ч.1 ст.52 Закону України «Про банки і банківську діяльність» (в редакції від 26 квітня 2015 року, чинній станом на момент віднесення ПАТ «КБ «Фінансова Ініціатива» до категорії неплатоспроможних) пов'язаними з банком особами є: 1) контролери банку; 2) особи, які мають істотну участь у банку, та особи, через яких ці особи здійснюють опосередковане володіння істотною участю у банку; 3) керівники банку, керівник служби внутрішнього аудиту, керівники та члени комітетів банку; 4) споріднені та афілійовані особи банку, у тому числі учасники банківської групи; 5) особи, які мають істотну участь у споріднених та афілійованих особах банку; 6) керівники юридичних осіб та керівники банків, які є спорідненими та афілійованими особами банку, керівник служби внутрішнього аудиту, керівники та члени комітетів цих осіб; 7) асоційовані особи фізичних осіб, зазначених у пунктах 1-6 цієї частини; 8) юридичні особи, в яких фізичні особи, зазначені в цій частині, є керівниками або власниками істотної участі; 9) будь-яка особа, через яку проводиться операція в інтересах осіб, зазначених у цій частині, та на яку здійснюють вплив під час проведення такої операції особи, зазначені в цій частині, через трудові, цивільні та інші відносини.

Покладення відповідальності за зобов'язаннями банку на власників істотної участі банку у випадку визнання його неплатоспроможним, що передбачена ст. 58 Закону України «Про банки і банківську діяльність» у відповідній редакції, не є автоматичним. Така відповідальність може бути застосована до власників істотної участі лише в разі віднесення банку до категорії неплатоспроможних з вини таких власників.

Таким чином, особа, яка вимагає стягнення шкоди з власників істотної участі банку, має довести факт заподіяння такої шкоди указаними особами, розмір зазначеної шкоди, надати докази зв'язку між невиконанням зобов'язань та заподіяною шкодою.

Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: 1) порушення боржником зобов'язання, що випливає з договору; 2) збитків та їх розміру; 3) причинного зв'язку між порушенням стороною зобов'язання, що випливає з договору, та збитками; 4) вини порушника зобов'язання. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Одним із елементів доказування наявності збитків є встановлення причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками потерпілої сторони.

Доведенню підлягає те, що порушення боржником договірного зобов'язання є причиною, а збитки, які завдано особі, наслідком такого порушення.

Доводи ОСОБА_1 щодо доведення саме ОСОБА_2 ПАТ «КБ «Фінансова Ініціатива» до неплатоспроможності та завдання таким чином позивачу шкоди, не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи, оскільки інформація про застосування до ОСОБА_2 як власника істотної участі ПАТ «КБ «Фінансова Ініціатива» заходів впливу за порушення вимог законодавства у сфері банківської діяльності, нормативно-правових актів Національного банку України, за період з 01.10.2014 р. по день надання відповіді в Національному банку України відсутня (лист-відповідь від 09.10.2017 р.) (Том 2 а.с. 56)

На момент звернення позивача з позовом та розгляду апеляційної скарги судом процедура ліквідації банку так і не розпочалася, а тому на думку колегії суддів пред'явлення позивачем вимог до ОСОБА_2 є передчасним (http://www.fg.gov.ua/10-about/37397-osnovni-pokaznyky-diialnosti-fondu-harantuvannia-vkladiv-fizychnykh-osib-stanom-na-pochatok-travnia-2018-roku)

Колегія суддів приходить до висновку про недоведеність позивачем вимог свого позову, зокрема наявності вини відповідача та причинно-наслідкового зв'язку між його діями/бездіяльністю та визнання банку неплатоспроможним. Позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що саме власник істотної участі ПАТ «КБ «Фінансова Ініціатива», тобто відповідач, не вжив дієвих і своєчасних заходів з фінансування підтримки цього банку для проведення його діяльності відповідно до вимог законодавства, що призвело до подальшого погіршення фінансових показників його діяльності та неможливості своєчасного виконання банком зобов'язань перед вкладниками та іншими кредиторами.

Твердження апелянта щодо порушення судом першої інстанції строків розгляду справи передбачених ст.157 ЦПК України (в редакції 2004 р.), колегією суддів до уваги не приймаються, виходячи з норм процесуального закону, з метою повного, всебічного та об'єктивного розгляду справи, суд зобов'язаний вирішити всі наявні у сторін клопотання, в тому числі прийняти на певному етапі подану заяву про збільшення розміру позовних вимог, з подальшим забезпеченням права сторін на ознайомлення з нею.

Стосовно доводів апелянта щодо порушення судом першої інстанції положень ЦПК України (в редакції 2017 р.) в частині залишення його заяви про збільшення позовних вимог без розгляду, колегія суддів акцентує увагу на наступному.

Відповідно до п.9 ч.1 Розділу XII «Перехідні положення» ЦПК України (а редакції 2017 р.) справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Положеннями ст.49 ЦПК України (в редакції 2017 р.) безпосередньо позивача наділено правом збільшення або зменшення розміру своїх позовних вимог. Проте законодавцем встановлено певні обмеження щодо використання такого права: скористатись таким правом позивач може лише до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного провадження, та представлення суду доказів направлення такої заяви з додатками іншим учасникам справи. В разі ненадання таких доказів суд не приймає таку заяву до розгляду та повертає її заявнику (п.2 ч.2, ч.5 зазначеної статті)

Колегія суддів вважає, що жодних процесуальних порушень з боку суду першої інстанції, в частині неприйняття заяви ОСОБА_1 та її повернення, немає.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України (в редакції 2017 р.) кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.2 ст.77 ЦПК України (в редакції 2017 р.) предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.2 ст.83 ЦПК України (в редакції 2017 р.) позивач, особи,яким законом надано право звернутися до суду в інтересах інших осіб, повинні продати докази разом з поданням позовної заяви.

Доводи апелянта щодо ненадання суду першої інстанції доказів завданих неповерненням коштів матеріальних та моральних страждань, погіршенням стану здоров'я та неможливістю нормального забезпечення і існування, через переконаність апелянта у прийнятті судом рішення на його користь, колегія суддів вважає необґрунтованими виходячи з положень ч.1 ст.81 ЦПК України (в редакції 2017 р.)

Європейський суд з прав людини в справі PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржуване рішення постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права, тому колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно розглянув справу, з урахуванням тих вимог, які були заявлені позивачем.

Враховуючи викладене, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог у суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що рішення Печерського районного суду м. Києва від 31 січня 2018 року є обґрунтованим та таким, що ухвалене з дотриманням норм законодавства.

Окремо колегія суддів вважає за необхідне зупинитися на заявленому відповідачем клопотанні про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, які він просить покласти на позивача.

Відповідно до положень ст.ст.133, 137, 141 ЦПК України (в редакції 2017р.) витрати на професійну правничу допомогу є частиною судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами пропорційно до частини задоволених/відмовлених позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи позивач ОСОБА_1 є інвалідом ІІІ групи та має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни, на підставі Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору.

Відповідно до ч.7 ст.141 ЦПК України (в редакції 2017 р.) якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Колегія суддів не заперечує право відповідача на отримання встановленої законодавством компенсації понесених ним витрат, однак виходячи з об'єктивних причин неможливості реалізації такого стягнення (відсутності визначеного порядку), такі вимоги на даному етапі не підлягають вирішенню.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 375, 381, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 31 січня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 24 травня 2018 року.

Головуючий Д.Р. Гаращенко

Судді Т.О. Невідома

А.А. Пікуль