Дата документу 11.05.2018 Справа № 554/903/18
Провадження № 2/554/1367/2018
11 травня 2018 року Октябрський районний суд м.Полтави
в складі головуючого судді Чуванової А.М.
при секретарі Садошенко М.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-
Позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 09.02.2018 року звернулися в суд з наведеним позовом до відповідачаОСОБА_4, в обґрунтування якого зазначено, що позивачі є власниками квартири №АДРЕСА_1 на праві приватної спільної часткової власності. Так, позивачу ОСОБА_1 на праві приватної власності належить 1/4 частина вказаної квартири на підставі свідоцтва про право власності на житло від 23.05.2003 року, виданого відділом приватизації житла НГВУ «Полтаванафтогаз» та 1/4 частина на підставі договору дарування від 27.05.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Носовою Ж.Б. Позивачам ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на праві приватної власності належить по 1/4 частині вказаної квартири на підставі свідоцтва про право власності на житло від 23.05.2003 року, виданого відділом приватизації житла НГВУ «Полтаванафтогаз».
Ухвалою суду від 12.03.2018 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.
В судовому засіданні 07.05.2018 року позивач ОСОБА_1 позов підтримав, просив його задовольнити повністю, визнати втратившим право користування житлом племінника, проти винесення заочного рішення не заперечував.
Позивач ОСОБА_2 в судовому засіданні 07.05.2018 року позов підтримала, просила задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечувала.
Позивач ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, заочно.
Відповідач ОСОБА_4 у судове засідання не з'явився, про місце та час слухання справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Відповідач не подав відзив. Зі згоди позивачів, суд на місці постановив ухвалити по справі заочне рішення, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, допитавши свідків, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Позивачам ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на праві приватної власності належить по 1/4 частині вказаної квартири на підставі свідоцтва про право власності на житло від 23.05.2003 року, виданого відділом приватизації житла НГВУ «Полтаванафтогаз» (а.с.17 - свідоцтво про право власності на житло).
ВідповідачОСОБА_4, відповідно довідки №271 (а.с.13), зареєстрований в квартирі позивачів, але не проживає в ній, згідно актів (а.с.22,23).
Також, зазначені обставини підтвердили допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7
Конституція України у ст.47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.
Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, та в гарантії збереження житла в державному та комунальну житлову фонді за тимчасово відсутніми громадянами протягом шести місяців (ст. 71 ЖК УРСР), членів сім'ї власника жилого приміщення протягом року (ст. 405 ЦК України). Не проживання у жилому приміщенні понад встановлений строк без поважних причин, дають підстави для визнання цих осіб в судовому порядку такими, що втратили право користування ним (ст. 72 ЖК УРСР, ст. 405 ЦК України).
Житло - одна з основних матеріальних умов життя людини. Відповідно ст. 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інші приміщення, які призначені та придатні для постійного проживання в них.
Право власності на житло охоплює правомочності із володіння, користування та розпорядження ним як об'єктом права власності. Ці правомочності можуть належати тільки власнику житла та іншим особам, зокрема, які проживають разом із ним, у тому числі на праві спільної власності.
Глава 23 Цивільного кодексу України встановлює, що громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на свій розсуд.
Згідно зі ст.319 ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно, вселення членів сім'ї у житлове приміщення, яке належить громадянину на праві власності, є результатом реалізації права власника, й у них виникає право на користування чужим майном, тобто сервітутне право.
Відповідно до ч.1 ст.156 ЖК України, з урахуванням положень ч.1 ст.405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником.
Як свідчать матеріали справи, відповідач фактично не проживає у вказаній квартирі на протязі 3 років; ніяких заходів по збереженню житла за собою відповідач не вживає; заходів по вселенню у квартиру не приймає.
Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним користування та розпорядження своїм майном.
Згідно постанови Верховного Суду України від 16.01.2012 року у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод.
Зазначені висновки не суперечать нормам ст.47 Конституції України, ст.9 ЖК України, враховуючи, що право на житло (користування ним, усунення перешкод у користуванні ним) підлягає захисту лише у випадку порушення прав особи.
Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Судові витрати підлягають розподілу в порядку ст.141 ЦПК України.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.12,13,81,141,223,259,263-265,268,280-282 ЦПК України, ст.ст.405,391 ЦК України, суд,-
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.
Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Апеляційного суду Полтавської області шляхом подання протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Повний текст судового рішення складено 16.05.2018 року.

Суддя: А.М.Чуванова