Апеляційний суд Житомирської області
Справа №296/8319/17 Головуючий у 1-й інст. Грубіян Є. О.
Категорія 19 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2018 року

Апеляційний суд Житомирської області у складі:

головуючого Павицької Т. М.,

суддів Трояновської Г.С., Миніч Т.І.,

за участю секретаря Ковальської Я. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі цивільну справу №296/8319/17 за позовом ОСОБА_1 до Житомирської районної державної адміністрації Житомирської області, ОСОБА_2, треті особи - обслуговуючий кооператив «Садівницьке товариство «Зарево», Житомирська обласна державна адміністрація про визнання недійсним договору, за апеляційними скаргами ОСОБА_2, представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на ухвалу Житомирського районного суду Житомирської області від 03 квітня 2018 року, постановлену під головуванням судді Грубіяна Є.О. в м.Житомир,

в с т а н о в и в :

У жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просила визнати недійсним договір оренди земельної ділянки площею 0,1800 га в межах Василівської сільської ради Житомирського району строком на 49 років для сінокосіння (категорія земель - землі водного фонду), кадастровий номер НОМЕР_1, який укладено 11 травня 2016 року в м.Житомирі між Житомирською районною державною адміністрацією Житомирської області та ОСОБА_2, з моменту його укладення.

Ухвалою Житомирського районного суду Житомирської області від 03 квітня 2018 року призначено у справі експертизу з питань землеустрою, на час проведення якої провадження у справі - зупинено.

Не погоджуючись з вищевказаною ухвалою суду ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Апеляційну скаргу мотивувала тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права. Всупереч вимог статтей 104, 107 ЦПК України в оскаржуваній ухвалі відсутній перелік матеріалів, що будуть надсилатись на експертизу. Вона була позбавлена права запропонувати експерту свої питання, а експертна установа була визначена без згоди сторін.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3, посилаючись на незаконність та необґрунтованість ухвали суду першої інстанції, просить скасувати ухвалу суду та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Зокрема, вказує, що постановляючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції належним чином не обґрунтував необхідність у призначенні експертизи. Запитання поставленні на вирішення експертизи 2.1 - 2.3 не мають значення для вирішення питання наявності підстав для визнання договору недійсним та не встановлюють жодної обставини, яка стосується предмета доказування. Відповіді на питання поставлені в оскаржуваній ухвалі під номерами 2.4 та 2.5 не потребують спеціальних знань, оскільки належні та допустимі докази, які встановлюють ці обставини справи вже містяться в її матеріалах. Питання на вирішення експертизи під номером 2.5 містить у собі два запитання та є навідним.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційних скарг, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Постановляючи ухвалу про призначення експертизи, суд першої інстанції виходив із того, що для вирішення питань заявлених у позові необхідні спеціальні знання та суду не подано відповідного висновку сторонами.

З висновками суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами законодавства з огляду на наступне.

Так, згідно з ч.3 ст. 102 ЦПК України висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.

Відповідно до ст.103 ЦПК України, суд призначає експертизу за сукупності таких умов: 1) для з'ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

Встановлено, що ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки площею 0,1800 га, кадастровий номер НОМЕР_1, укладеного між Житомирською РДА та ОСОБА_2, в обґрунтування якого, зокрема, посилалась, на те, що в межі земельної ділянки переданої в оренду ОСОБА_2 включено землі загального користування, а саме дорога (проїзд) до її земельної ділянки. Проект землеустрою даної земельної ділянки не відповідає дійсності, щодо розмірів цієї земельної ділянки та її меж. Технічна документація із землеустрою відповідно до вимог закону не розроблялась та відповідними органами не затверджувалась.

За змістом п. 7 Розділу ІІ Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених Наказом Міністерстваюстиції України від 08.10.1998 № 53/5, основними завданнями експертизи з питань землеустрою є: визначення відповідності розробленої документації із землеустрою та її затвердження вимогам земельного законодавства та іншим нормативним документам з питань землеустрою та землекористування; визначення відповідності зміни цільового призначення земельних ділянок та її затвердження вимогам земельного законодавства та іншим нормативним документам з питань землеустрою та землекористування; визначення відповідності фактичного землекористування правовстановлювальним документам, документації із землеустрою на земельні ділянки та нормативно-правовим актам; визначення відповідності виконаної нормативної грошової оцінки земель вимогам нормативно-правових актів.

Пленум Верховного Суду України у роз'ясненнях, викладених у п.25 постанови від 16.04.2004 року №7 (із змінами) «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» звертає увагу судів на те, що суд сприяє сторонам у виконанні їх обов'язку подати свої докази. Для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі.

Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Крім того, виходячи із положень ст.ст.12,13 ЦПК України обов'язок щодо доведення заявлених в суді вимог покладено саме на сторону, яка їх заявила. При цьому учаснику справи гарантовано розпоряджатися своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, а суд зберігає об'єктивність і неупередженість.

Встановивши, що для з'ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо необхідності призначення по справі експертизи з питань землеустрою.

Відповідно до п.5 ч. 1 ст. 252 ЦПК України суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадку призначення судом експертизи.

Згідно п.9 ч.1 ст.253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадках, встановлених пунктом 5 частини першої статті 252 цього Кодексу, - на час проведення експертизи.

Отже, висновок суду першої інстанції відносно зупинення провадження у цій справі на час проведення експертизи узгоджується з положеннями статей 252, 253 ЦПК України.

Не заслуговують на увагу посилання в апеляційних скаргах на те, що суд позбавив відповідачку можливості запропонувати експерту свої питання, а також права вибрати експертну установу, оскільки як вбачається з протоколу судового засідання від 03.04.2018 представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3заперечувала щодо задоволення клопотпння про призначення експертизи, в матеріалах справи відсутні докази запропонування суду питань, роз'яснення яких потребує висновку експерта.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Таким чином, доводи апеляційних скарг не дають підстав для висновку про те, що оскаржувана ухвала постановлена без додержанням норм процесуального права. У зв'язку з наведеним, апеляційні скарги слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Керуючись статтями 268, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Ухвалу Житомирського районного суду Житомирської області від 03 квітня 2018 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку. Дата складення повного тексту судового рішення 06 червня 2018 року.

Головуючий

Судді