Провадження №22-ц/784/903/18
Провадження № 22-ц/784/903/18
Категорія 73 Доповідач апеляційного суду - ОСОБА_1
Постанова

іменем України

24 травня 2018 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого: Самчишиної Н.В.

суддів: Прокопчук Л.М., Царюк Л.М.,

із секретарем судового засідання Яценко Л.В.,

за участю ОСОБА_2, прокурора Цвікілевич Н.В., представника Миколаївської обласної психіатричної лікарні №1 ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 нарішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 17 листопада 2017 року, ухвалене головуючим суддею Черенковою Н.П., присяжних ОСОБА_4, ОСОБА_5, у справі зазаявою Миколаївської обласної психіатричної лікарні №1 про госпіталізацію особи до психіатричного закладу у примусовому порядку,

встановила

16 листопада 2017 року Миколаївська обласна психіатрична лікарня №1 (далі - МОПЛ №1) звернулася до суду із заявою про примусову госпіталізацію ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, для надання психіатричної допомоги в примусовому порядку.

Заявник посилався на те, що 14 листопада 2017 року вона була оглянута дома дільничним психіатром ОСОБА_6, який після огляду виніс рішення про необхідність примусового лікування у стаціонарі і видав направлення.

15 листопада 2017 року ОСОБА_2 доставлена швидкою медичною допомогою в супроводі матері до приймального відділення МОПЛ № 1 у звязку з неадекватною поведінкою, відмовою від їжі за маячними мотивами.

У приймальному відділенні вона була оглянута черговим лікарем психіатром ОСОБА_7, яка підтвердила рішення про необхідність госпіталізації та лікування в умовах стаціонару.

16 листопада 2017 року ОСОБА_2 оглянута комісією лікарів-психіатрів цієї ж лікарні та за результатами огляду складено висновок про необхідність обов`язкового стаціонарного лікування хворої у примусовому порядку у МОПЛ №1.

ОСОБА_2 госпіталізована вперше.

Посилаючись на те, що ОСОБА_2 не усвідомлює свій стан, відмовляється від лікування та становить загрозу для себе, заявник просив про задоволення заяви.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 17 листопада 2017 року заяву задоволено. Госпіталізовано ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, до Миколаївської обласної психіатричної лікарні №1 в примусовому порядку для лікування у стаціонарі тривалістю протягом наявності обставин, які послугували підставою для проведення госпіталізації.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_2 хворіє на психічну хворобу, за своїм психічним станом не може дати згоди на добровільне стаціонарне лікування, становить небезпеку для себе та оточуючих, тому вимоги заяви є обґрунтованими.

-2-

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на невідповідність висновків суду нормам матеріального права, фактичним обставинам справи та порушення норм процесуального права, просила скасувати рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Відповідно до ст.3 Закону України «Про психіатричну допомогу» (далі Закон), кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Психіатрична допомога надається на основі принципів законності, гуманності, додержання прав людини і громадянина, добровільності, з мінімальними соціально-правовими обмеженнями (ст. 4 Закону).

Відповідно до ст. 7 Закону діагноз психічного розладу встановлюється відповідно до загальновизнаних міжнародних стандартів діагностики та міжнародної статистичної класифікації хвороб, травм і причин смерті, прийнятих Міністерством охорони здоровя України для застосування в Україні. Діагноз психічного розладу не може базуватися на незгоді особи з існуючими в суспільстві політичними, моральними, правовими, релігійними, культурними цінностями або на будь-яких інших підставах, безпосередньо не повязаних із станом її психічного здоровя.

Згідно зі ст. 14 Закону особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольнити свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність.

Відповідно до положень статті 279, частин 1,2 статті 280 ЦПК України (тут і далі в редакції діючий на час ухвалення рішення) за умов, визначених Законом України «Про психіатричну допомогу», заява представника психіатричного закладу про госпіталізацію особи до психіатричного закладу у примусовому порядку подається до суду за місцезнаходженням зазначеного закладу.

У заяві про госпіталізацію до психіатричного закладу у примусовому порядку повинні бути зазначені підстави для надання психіатричної допомоги у примусовому порядку, встановлені законом.

До заяви про примусову госпіталізацію, її продовження додається висновок комісії лікарів-психіатрів та інші відповідні матеріали.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторонам зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

На підтвердження підстав для госпіталізації до психіатричного закладу у примусовому порядку ОСОБА_2, до заяви представник психіатричного закладу додав лише рішення ВКК від 16 листопада 2017 року, за змістом якого ОСОБА_2 була оглянута комісією лікарів психіатрів та їй встановлено діагноз гострий шизофреноподібний психотичний розгляд, відмова від їжі.

Підставою висновку слугувало те, що 15 листопада 2017 року ОСОБА_2 була госпіталізована до 3 го відділення МОПЛ №1 бригадою ШМД за направленням лікаря-психіатра ОСОБА_6, який оглянувши її за місцем мешкання, у звязку з неадекватною поведінкою, відмовою від їжі, обумовленою маяченням отруєння, виніс рішення про необхідність стаціонарного лікування.

-3-

З матеріалів справи (наданих суду першої інстанції) не вбачається даних про перебування ОСОБА_2 на психіатричному обліку та підстав, які б давали можливість стверджувати про наявність у неї тяжкого психічного розладу, поведінки, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або її неспроможність самостійно задовольнити свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність.

Під час розгляду справи апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_2 за місцем реєстрації проживала одна, за станом здоровя мала ряд захворювань, зокрема, ВСД по кардиальному типу. 15 листопада 2017 року ОСОБА_2 за направленням дільничного психіатра ОСОБА_6 доставлена швидкою медичною допомогою в супроводі матері до приймального відділення МОПЛ № 1 у звязку з неадекватною поведінкою, відмовою від їжі, обумовленою маяченням отруєння. В заяві про госпіталізацію ОСОБА_2 до психіатричного закладу у примусовому порядку та у наведеному висновку, психіатричний заклад, як на підставу госпіталізації посилався на те, що ОСОБА_2 не усвідомлює свій стан, відмовлялась від лікування, мешкає одна, становить загрозу для себе.

Отже, підставою висновку лікарів психіатрів про необхідність госпіталізації ОСОБА_2 для надання психіатричної допомоги в примусовому порядку слугувала її відмова від їжі.

Однак суду не було надано доказів про те, що невживання їжі ОСОБА_2, повязане з тяжким психічним розладом, що являє собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих та доказів про неспроможність її самостійно задовольнити свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Не надано доказів щодо матеріальних та житлових умов проживання ОСОБА_2, а також про те, що вона відмовлялась від огляду лікаря психіатра та за станом здоровя не могла зявитися в судове засідання та усвідомлювати свій стан. При цьому, сама по собі поведінка ОСОБА_2 без встановлення наслідків цієї поведінки, що передбачено статтею 14 Закону не може бути достатньою підставою госпіталізації особи в примусовому порядку.

Суду апеляційної інстанції ОСОБА_2 надала квитанцію від 13 листопада 2017 року про придбання нею продуктів харчування.

Представник МОПЛ № 1 в судовому засіданні апеляційного суду повідомила, що інформацію про ОСОБА_2 їм надала її мати ОСОБА_8

Між тим, матеріали справи містять відомості, що між ОСОБА_2 та її матірю ОСОБА_8, у звязку з різними поглядами на життя, існують неприязні стосунки. Взаємовідносини, які склались між ними, а саме міцність родинних відносин, характер та ступень спілкування, моральні зобов'язання є етичними, виховними нормами, які безпосередньо не повязані зі станом психічного здоровя.

Аналізуючи надані докази колегія суддів дійшла висновку, що матеріали справи не містять належних, допустимих, достовірних доказів, які б у своїй сукупності та взаємному зв'язку давали достатні підстави, передбачені ст. 14 Закону для обґрунтованого припущення про наявність у ОСОБА_2 тяжкого психічного розладу та свідчили про небезпеку для її життя і здоровя чи оточуючих, або неспроможність самостійно задовольнити свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність.

Відтак, висновок суду першої інстанції про достатність підстав для госпіталізації ОСОБА_2 для надання психіатричної допомоги в примусовому порядку не можна вважати обґрунтованим.

Крім того, згідно ч. 2 ст. 281 ЦПК України справа за заявою про госпіталізацію у примусовому порядку розглядається в присутності особи, щодо якої вирішується питання про надання їй психіатричної допомоги у примусовому порядку, з обов'язковою участю прокурора, лікаря-психіатра, представника психіатричного закладу, що подав заяву, та законного представника особи, щодо якої розглядаються питання, пов'язані з наданням психіатричної допомоги.

-4-

Відповідно до ч. 4 ст. 22 Закону судові справи щодо надання психіатричної допомоги в примусовому порядку розглядаються в присутності особи, щодо якої вирішується питання про надання їй такої допомоги. Участь при розгляді цих справ прокурора, лікаря-психіатра чи представника психіатричного закладу, що подав заяву, та законного представника осіб, щодо яких розглядаються питання, пов'язані з наданням їм психіатричної допомоги, є обов'язковою.

Таким чином, законодавство зобов'язує суд, по-перше, розглядати справи даної категорії в присутності особи, щодо якої вирішується питання про надання їй психіатричної допомоги у примусовому порядку; по-друге, розглядати такі справи за обов'язкової участі прокурора, лікаря-психіатра, представника психіатричного закладу, що подав заяву, та законного представника особи, щодо якої розглядаються питання, пов'язані з наданням психіатричної допомоги. Оскільки згідно зі статтею 49 Конституції України охорона здоров'я та медична допомога є правом кожного, то обмеження у цьому праві повинні контролюватися вищевказаними особами.

Суд першої інстанції в порушення наведених норм процесуального права, розглянув заяву про госпіталізацію ОСОБА_2 у примусовому порядку до психіатричного закладу без її участі та участі прокурора.

Таким чином, рішення суду першої інстанції постановлено з порушенням матеріальних та процесуальних вимог закону та на підставі п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України підлягає скасуванню, з ухваленням судом апеляційної інстанції нового рішення відповідно про відмову у задоволенні заяви Миколаївської обласної психіатричної лікарні №1 про госпіталізацію ОСОБА_2 до психіатричного закладу у примусовому порядку.

Керуючись статтями 367, 374, 382 ЦПК України, колегія суддів

постановила

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 17 листопада 2017 року скасувати та ухвалити нову постанову.

Відмовити у задоволенні заяви Миколаївської обласної психіатричної лікарні №1 про госпіталізацію ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, до психіатричного закладу у примусовому порядку.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Н.В. Самчишина

Судді Л.М. Прокопчук

ОСОБА_9

Повний текст постанови складено 25 травня 2018 року.