АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_____________________________________
Апеляційне провадження
№22-ц/796/3877/2018
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8 травня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого - судді Рейнарт І.М.

суддів Болотова Є.В., Кирилюк Г.М.

при секретарі Іванову В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на заочне рішення Дарницького районного суду міста Києва від 18 грудня 2017 року (суддя Комаревцева Л.В.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про захист прав споживачів,

встановила:

у вересні 2017р. позивач звернувся до суду з позовом про розірвання договору купівлі-продажу товару № 022-01-17 від 30 січня 2017р., стягнення з відповідача грошових коштів у сумі 13 900грн., сплачених за товар, та моральної шкоди у розмірі 2 000грн.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначав, що 30 січня 2017р. уклав з ФОП ОСОБА_1 договір купівлі-продажу дивану-ліжка, вартістю 13 900грн., який був йому доставлений 16 лютого 2017 року.

Позивач стверджував, що після доставки дивану, ним були виявлені численні недоліки у вигляді невідповідності кольору ніжок дивану, великих зазорів між спинкою та сидінням, кривого шву на спинці, великого перепаду між спинкою та сидінням у розкладеному вигляді, скрипіння лівої частини дивану, у зв'язку із чим 21 лютого 2017р. він звернувся до відповідача із заявою про повернення сплачених коштів.

Позивач посилався на те, що 28 лютого 2017 року у нього було забрано диван, проте, грошові кошти відповідачем повернуті не були, у зв'язку із чим у березні 2017р. він звернувся з письмовою заявою до виробника товару ТОВ «Меблі ЛІВС», з відповіді якого дізнався, що недоліки дивану-ліжка були усунуті, і він був повернутий продавцю, однак, відповідач його про вказані обставини не повідомив і грошові кошти не повернув.

Обґрунтовуючи вимоги про стягнення моральної шкоди, позивач посилався на те, що протиправною поведінкою відповідача та неможливістю користуватися придбаним майном, йому було завдано душевних страждань, які він оцінює у 2 000грн.

Заочним рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 18 грудня 2017 року позов задоволено, розірвано договір купівлі-продажу від 30 січня 2017р., укладений між ОСОБА_3 та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1, стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 грошові кошти у сумі 13 900грн., моральну шкоду в сумі 2 000грн. Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави у сумі 1 280грн. за вимоги про розірвання договору купівлі-продажу і стягнення моральної шкоди та 640грн. за позовними вимогами про стягнення коштів.

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 2 березня 2018 року у

- 2 -

задоволенні заяви відповідача про перегляд заочного рішення Дарницького районного суду міста Києва від 18 грудня 2017 року відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі представник ФОП ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просить заочне рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Представник відповідача посилається на недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, оскільки акт прийому-передачі товару не є доказом того, що товар був неналежної якості, а лише підтверджує сам факт прийняття ліжка у позивача та відправлення його виробнику для встановлення наявності чи відсутності недоліків.

Крім того, представник відповідача вважає, що судом порушено норми матеріального права, а саме п. 2 ч. 1 с. 8 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідно до якої покупець має право вимагати розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми виключно у разі виявлення істотних недоліків товару, а з відповіді виробника товару вбачається, що істотних недоліків диван-ліжко не мав.

Також, представник відповідача посилається на неправомірне стягнення з відповідача моральної шкоди, так як нормами матеріального права відшкодування моральної шкоди передбачено у разі її завдання внаслідок дефекту продукції, що призвело до каліцтва або іншого ушкодження здоров'я.

У поданому відзиві на апеляційну скаргу позивач просить апеляційну скаргу відхилити, посилаючись на обставини, викладені ним у позовній заяві.

Позивач, будучи належним чином повідомленим про день та час розгляду апеляційної скарги (с.с.101), у судове засідання не з'явився, клопотання про його перенесення не подав, тому відповідно до ст. 372 ЦПК України колегія суддів провела судовий розгляд у його відсутність.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, який підтримав апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної карги, вважає, що вона підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що 30 січня 2017р. між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 та ОСОБА_3 був укладений договір купівлі-продажу дивану-ліжка, вартістю 13 900грн., які були сплачені покупцем 30 січня 2017р.

16 лютого 2017р. позивачем був підписаний акт прийому-передачі товару.

21 лютого 2017р. позивач звернувся до відповідача із заявою про повернення грошових коштів за придбаний товар на підставі ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів», посилаючись на неналежну якість поставленого йому товару.

28 лютого 2017р., згідно накладної, диван-ліжко був повернутий відповідачу на ремонт.

6 березня 2017р. ТОВ «Меблі ЛІВС» позивачу було повідомлено, що виявлені недоліки дивану-ліжка були усунені, наявність зазорів між спинкою та сидінням і перепаду у розложеному вигляді є конструктивними елементами дивану, необхідними для використання механізму розкладання, а для усунення перепаду у комплект входить спеціальний наматрацник. Також виробник товару повідомив позивача про повернення товару продавцю.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач прийняв від позивача товар неналежної якості, однак не задовольнив вимогу споживача про повернення грошових коштів.

Відповідно до частин 1 та 9 статті 8 закону України «Про захист прав споживачів» у разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку недоліків споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством, має право вимагати: 1) пропорційного зменшення ціни; 2) безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк; 3) відшкодування витрат на усунення недоліків товару. При пред'явленні споживачем вимоги про безоплатне усунення недоліків товару вони повинні бути усунуті протягом чотирнадцяти днів з дати його пред'явлення або за згодою сторін в інший строк.

- 3 -

Відповідно до визначення термінів у ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» недолік - це будь-яка невідповідність продукції вимогам нормативно-правових актів і нормативних документів, умовам договорів або вимогам, що пред'являються до неї, а також інформації про продукцію, наданій виробником (виконавцем, продавцем).

Якщо ж недолік робить неможливим чи недопустимим використання товару відповідно до його цільового призначення, виник з вини виробника (продавця, виконавця), після його усунення проявляється знову з незалежних від споживача причин і при цьому наділений хоча б однією з нижченаведених ознак: а) він взагалі не може бути усунутий; б) його усунення потребує понад 14-ти календарних днів; в) він робить товар суттєво іншим, ніж передбачено договором - то це істотний недолік товару.

Якщо ж протягом гарантійного строку було виявлено істотний недолік, який виник з вини виробника товару (продавця, виконавця), підтверджених за необхідності висновком експертизи, то споживач має право за своїм вибором вимагати від продавця або виробника: розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми, заміни товару на такий же або аналогічний з числа наявних у продавця (виробника) товар.

Споживач має право пред'явити одну з вищезазначених вимог, а в разі її незадоволення - заявити іншу вимогу (ч. 3 ст. 8 Закону).

За загальним положенням, передбаченим ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Указане правило діє, якщо в нормах матеріального права немає вказівки про перерозподіл обов'язків доказування.

При вирішенні спорів про захист прав споживача слід ураховувати, що тягар доказування обставин, які звільняють від відповідальності за невиконання чиненалежне виконання зобов'язання, в тому числі і за спричинену шкоду, лежить на продавцеві (виготівникові).

Істотні недоліки, що виникли з вини виробника (продавця, виконавця) чи фальсифікований товар, у разі виникнення потреби у визначенні причини втрати якості товару, гарантійний термін якого не вичерпався, підтверджуються висновком експертизи, яку продавець відповідно до п. 13 Порядку гарантійного ремонту (обслуговування) або гарантійної заміни технічно складних побутових товарів, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України № 506 від 11 квітня 2002 р., зобов'язаний організувати у триденний термін з дня одержання письмової заяви від споживача.

Відповідачем ні до заяви про перегляд заочного рішення, ні до апеляційної скарги не було надано доказів у спростування доводів позивача про неналежну якість товару, про неповернення товару у визначені законом строки після усунення недоліків або про відмову позивача від отримання товару після усунення його недоліків.

Надані відповідачем висновок державної санітарно-епідеміологічної експертизи від 13 серпня 2014р. та додаток до висновку не є висновком експертизи стосовно якості проданого дивану-ліжка.

Враховуючи надані позивачем докази та норми матеріального права, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що між сторонами був укладений договір купівлі-продажу дивану-ліжка, позивач свої зобов'язання за договором виконав, сплативши обумовлену суму та прийнявши поставлений товар, однак, відповідач, прийнявши товар неналежної якості на ремонт, його у розумний термін після ремонту не повернув, тому позивач відповідно до ч. 3 ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів» має право вимагати розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми.

Разом з цим, задовольняючи позовні вимоги про стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції керувався положеннями ст. 22 ЦК України, однак, вказана норма є загальною нормою, а правовідносин сторін регулюються спеціальним законом - «Про захист прав споживачів».

Суд не врахував, що відповідно до ч. 5 ст. 4 вказаного закону споживач має право на

- 4 -

відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону.

У ст. 1 закону України «Про відповідальність за шкоду, завдану внаслідок дефекту в

продукції» поняття шкоди визначено як завдані внаслідок дефекту в продукції каліцтво, інше ушкодження здоров'я або смерть особи, пошкодження або знищення будь-якого об'єкта права власності, за винятком самої продукції, що має дефект .

Відповідно до ст. 711 ЦК України шкода, завдана майну покупця, та шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю у зв'язку з придбанням товару, що має недоліки, відшкодовується відповідно до положень гл. 82 цього Кодексу.

Підстави відшкодування шкоди, завданої внаслідок недоліків товарів, робіт (послуг), передбачені § 3 гл. 82 ЦК.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що у спорах про захист прав споживачів чинне цивільне законодавство передбачає відшкодування моральної шкоди у тих випадках, якщо така завдана майну споживача або шкода завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю.

Однак, таких обставин при розгляді даної справи встановлено не було і на них не посилався позивач, тому підстав для стягнення моральної шкоди суд не мав, а доводи апеляційної скарги в цій частині є правомірними.

Згідно з вимогами ст. 611 ЦК у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків та моральної шкоди.

Укладений між сторонами договір не передбачав відшкодування моральної шкоди у разі невиконання умов договору.

За таких обставин та враховуючи правовідносин сторін у даному спорі, суд першої інстанції не мав правових підстав для задоволення позовних вимог про стягнення моральної шкоди.

Судом першої інстанції з'ясовані обставини справи, оцінені надані сторонами доказами, доводи апеляційної скарги та надані відповідачем докази не спростовують висновку суду в частині вирішення спору про розірвання договору купівлі-продажу та повернення сплаченої суми, тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду в цій частині.

Однак, судом першої інстанції неправильно застосовані норми матеріального права в частині вирішення позовних вимог про стягнення моральної шкоди, тому колегія суддів в цій частині рішення суду скасовує з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні цих позовних вимог.

Відповідно до ст. 141 та 382 ЦПК України, у зв'язку із частковим скасуванням рішення суду першої інстанції, колегія суддів змінює також рішення суду в частині вирішення питання про розподіл судових витрат, зменшуючи його на розмір судового збору у сумі 640грн. за позовні вимоги про стягнення моральної шкоди.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів

постановила:

апеляційну скаргу представника фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішення Дарницького районного суду міста Києва від 18 грудня 2017 року скасувати у частині задоволення позовних вимог про стягнення моральної шкоди.

Ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким у позові ОСОБА_3 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди відмовити.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 18 грудня 2017 року в частині стягнення з ОСОБА_1 судового збору змінити, зменшивши його розмір з 1280грн. до 640грн.

- 5 -

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: