АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2026/18 Справа № 179/734/17 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Посунся Н.Є.
Категорія 81
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2018 року Апеляційний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді: Посунся Н. Є.

суддів Баранніка О.П., Пономарь З.М.

при секретарі Гречишниковій О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 01 серпня 2017 року по справі за скаргою ОСОБА_2 на дії державного виконавця Магдалинівського районного ВДВС Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області,

В С Т А Н О В И В:

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати ухвалу Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 01 серпня 2017 року, посилаючись на її незаконність, необґрунтованість, порушення судом норм процесуального права.

Апеляційний суд, вивчивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, вважає оскаржувану ухвалу незаконною, такою, що підлягає скасуванню, з огляду на наступне.

Матеріалами справи встановлено, що 04.04.2017 року скаржниця, ознайомившись з матеріалами виконавчого провадження, дізналась, що 20.02.2017 року на виконання до Магдалинівського районного відділу ДВС надійшов виконавчий лист № 2-163/11 про стягнення (солідарно) з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» збитків у розмірі 149 010 грн..

Рішення набрало законної сили 22.05.2012 року. Виконавчий лист виданий 31.10.2012 року.

07.04.2017 року до начальника Магдалинівського районного відділу ДВС ОСОБА_2 подана скарга на дії державного виконавця, у якій остання просила скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження та повернути виконавчий документ стягувачу з підстав пропуску строку для предявлення виконавчого документу до виконання.

У відповіді на скаргу, начальник Магдалинівського районного відділу ДВС зазначив, що 05.12.2012 року даний виконавчий лист вже предявлявся до виконання та був повернутий без виконання стягувачу 30.11.2015 року, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження» (у редакції 1999 року).

Посилаючись на те, що на час, коли виконавчий документ набрав законної сили та був виданий (2012р.), діяв ЗУ «Про виконавче провадження» у редакції 1999 року з відповідними змінами - строк предявлення виконавчого документу до виконання був 1 рік, а не 3 роки, однак у виданому виконавчому листі строк предявлення виконавчого документу до виконання вказаний - 3 роки, замість 1 року, - скаржниця вважає дії державного виконавця незаконними, постанову про відкриття виконавчого провадження такою, що підлягає скасуванню, а виконавчий документ поверненню стягувачу.

Керуючись ст. 74 ЗУ «Про виконавче провадження» , ст.ст. 383, 385 ЦПК України, встановивши, що скаржниця, ознайомилась з оскаржуваною постановою про відкриття виконавчого провадження - 04.04.2017 року, а до суду із скаргою звернулася - 25.05.2017 року, пропустивши десятиденний строк звернення, - районний суд відмовив ОСОБА_2 у задоволенні її скарги. При цьому, районним судом також визнано необґрунтованою причину пропуску вказаного строку з підстав оскарження дій виконавця до начальника відділу, оскільки питання щодо оскарження рішення виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби законодавчо врегульовано шляхом подання скарги в десятиденний строк до суду, який видав виконавчий документ, а не до керівництва виконавця.

З вказаним висновком районного суду погодитись не можна з підстав порушення судом вимог процесуального закону та допущеної неповноти у з*ясуванні обставин щодо причин пропуску строку звернення до суду..

Відповідно до ст. 72 ЦПКУ-2004р., 126 ЦПК. України-2017р., право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Встановивши наявною причину пропуску строку для звернення із скаргою до суду,- районний суд не звернув увагу на вказану норму закону та дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні скарги, в той час як у даному випадку вона підлягала залишенню без розгляду. Порушення вимог процесуального закону є підставою для скасування судового рішення.

Разом з тим, з*ясовуючи обставини пропуску скаржницею строку на подання скарги, суд залишив без уваги, що підставами звернення особи із скаргою до керівника на дії підлеглого працівника є як правила Закону «Про виконавче провадження», так і Закону «Про звернення громадян», яким таке право особи передбачено, та свідчить про її заінтересованість в оскарженні дій державного виконавця, в звязку з чим суду слід було врахувати таку обставину та вірно визначитись у питанні поважності причини пропуску скаржницею строку звернення до суду зі скаргою та наявності підстав для розгляду скарги по суті.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що оскаржувана ухвала як така, що постановлена у порушення вимог процесуального закону підлягає скасуванню з направленням справи до того ж суду для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 374 п. 6, 379 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу та скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 01 серпня 2017 року скасувати.

Справу повернути до того ж суду для продовження розгляду.

Постанова чинна з моменту прийняття, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Н.Є. Посунся

Судді: О.П. Бараннік

ОСОБА_3