Постанова

Іменем України

16 травня 2018 року

м. Київ

справа № 446/589/15-ц

провадження № 61-12784св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Фаловська І. М., Штелик С.П.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,

представник позивачів ОСОБА_5, ОСОБА_6 - ОСОБА_8,

відповідачі: Прибужанівська сільська рада Кам'янка-Бузького району Львівської області, ОСОБА_9,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_5, ОСОБА_6 - ОСОБА_8 на ухвалу Кам'янка-Бузького районного суду Львівської області від 03 листопада 2016 року у складі судді Бакай І. А. та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 12 січня 2017 року у складі колегії суддів: Мельничук О. Я., Крайник Н. П., Савуляка Р. В.,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2015 року ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 (дошлюбне прізвище - ОСОБА_6), ОСОБА_7 звернулися з позовом до Прибужанівської сільської ради Кам'янка-Бузького району Львівської області (далі - Прибужанівська сільська рада, сільська рада), ОСОБА_9 про визнання дій неправомірними, скасування рішень, скасування державного акта про право власності на земельну ділянку.

Ухвалою Кам'янка-Бузького районного суду Львівської області від 03 листопада 2016 року, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 12 січня 2017 року, клопотання ОСОБА_9 про закриття провадження в справі задоволено.

Справу за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 до Прибужанівської сільської ради, ОСОБА_9 про визнання дій неправомірними, скасування рішення закрито на підставі пункту 2 частини першої статті 205 ЦПК України 2004 року.

Закриваючи провадження в справі, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що рішенням Кам'янка-Бузького районного суду Львівської області від 12 листопада 2013 року у справі № 2-1550/11 позов ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 до Прибужанівської сільської ради, ОСОБА_9 про визнання дій неправомірними, скасування рішення задоволено, а рішенням Апеляційного суду Львівської області від 09 липня 2014 року це рішення скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Тобто спір, розглянутий у справі № 2-1550/11, є спором між тими самими сторонами про той самий предмет і з тих самих підстав, що й спір, який розглядається.

06 лютого 2017 року представник позивачів ОСОБА_5, ОСОБА_6 - ОСОБА_8 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами норм процесуального права, просив скасувати оскаржувані ухвали та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Касаційна скарга мотивована тим, що у справі № 2-1550/11 та справі, що переглядається (№ 446/589/15-ц), тотожні сторони та предмет позовів, але підстави позовів є різними.

ОСОБА_8 стверджував, що підставою позову у справі № 2-1550/11 є процесуальні порушення під час приватизації ОСОБА_9 земельної ділянки, а саме те, що земельна ділянка, яка була спільним заїздом, не підлягала приватизації, а у справі № 446/589/15-ц - процесуальне порушення, що полягає в недотриманні вимог закону про обов'язковість згоди суміжних землекористувачів на погодження меж земельної ділянки.

28 березня 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшли заперечення ОСОБА_9 на касаційну скаргу, в яких вона просила касаційну скаргу представника позивачів ОСОБА_5, ОСОБА_6 - ОСОБА_8 відхилити, а оскаржувані ухвали залишити без змін.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - ЦПК України) касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

01 березня 2018 року справа передана до Верховного Суду.

За змістом частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягають.

Встановлено, і про це свідчать матеріали справи, що оскаржувані ухвали постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційних скарг викладених в ухвалах висновків не спростовують.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 205 ЦПК України 2004 року суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо є такі, що набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі у зв'язку з відмовою позивача від позову або укладенням мирової угоди сторін, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

За змістом наведеної статті позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються склад учасників цивільного процесу, матеріально-правові вимоги та обставини, якими обґрунтовано звернення до суду. Нетотожність хоча б одного з елементів не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

У розумінні цивільно-процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення.

При визначенні підстави позову як елемента його змісту, суд повинен перевірити, на підставі яких фактів (обставин) і закону позивач просить захистити своє право.

Матеріали справи свідчать, що у травні 2011 року ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_4 в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_7 звернулися з позовом до Прибужанівської сільської ради, ОСОБА_9, управління Держкомзему у Кам'янка-Бузькому районі Львівської області про визнання дій неправомірними, скасування рішень, визнання недійсним та скасування державного акта про право власності на земельну ділянку, усунення перешкод у користуванні спільним заїздом (справа № 2-1550/11).

Як на підставу своїх вимог позивачі посилалися на те, що вони є власниками житлового будинку з господарськими спорудами на АДРЕСА_1 Львівської області та користуються прилеглою до нього земельною ділянкою площею 0,46 га. Заїзд до цього домоволодіння можливий виключно через спільний заїзд, однак ОСОБА_9 чинить перешкоди позивачам у користуванні цим заїздом.

Позивачі також зазначали, що рішенням четвертої сесії Прибужанівської сільської ради шостого демократичного скликання від 24 березня 2011 року № 4 «Про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельні ділянки, які передаються у власність ОСОБА_9.» ОСОБА_9 надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою на земельні ділянки, що передаються їй у власність. А на підставі рішення п'ятої сесії Прибужанівської сільської ради шостого демократичного скликання від 24 травня 2011 року № 6 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельні ділянки, які передаються у власність ОСОБА_9.» їй було видано державний акт про право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 згідно з яким спільний заїзд до земельної ділянки позивачів перейшов у власність ОСОБА_9

Позивачі стверджували, що зазначені рішення Прибужанівської сільської ради та державний акт на право власності на земельну ділянку є недійсними, оскільки акт узгодження меж земельної ділянки ОСОБА_9 вони не підписували, а спільний заїзд не можна було передавати в приватну власність.

У зв'язку з наведеним ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_4 в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_7 просили суд:

- визнати неправомірними дії Прибужанівської сільської ради щодо надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки, які передаються у власність в с. Гайок Кам'янка-Бузького району Львівської області ОСОБА_9 та скасувати рішення четвертої сесії Прибужанівської сільської ради шостого демократичного скликання від 24 березня 2011 року № 4 «Про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельні ділянки, які передаються у власність ОСОБА_9

- визнати неправомірними дії Прибужанівської сільської ради щодо передачі у приватну власність ОСОБА_9 земельної ділянки площею 0,2500 га у с. Гайок Кам'янка-Бузького району Львівської області та скасувати рішення рішення п'ятої сесії Прибужанівської сільської ради шостого демократичного скликання від 24 травня 2011 року № 6 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельні ділянки, які передаються у власність ОСОБА_9

- визнати недійсним та скасувати державний акт про право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 виданий ОСОБА_9;

- зобов'язати ОСОБА_9 не чинити позивачам перешкоди в користуванні спільним заїздом до домоволодіння позивачів на АДРЕСА_1 шляхом демонтажу залізної брами та дерев'яного забору та зобов'язати ОСОБА_9 не загороджувати будь-яким способом спільний заїзд в межах розмірів, визначених комісією Прибужанівської сільської ради в акті від 23 червня 2010 року.

Рішенням Кам'янка-Бузького районного суду Львівської області від 12 листопада 2013 року позов задоволено.

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 09 липня 2014 року, яке набрало законної сили, рішення Кам'янка-Бузького районного суду Львівської області від 12 листопада 2013 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Як уже зазначалося, у березні 2015 року ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 звернулися з позовом до Прибужанівської сільської ради, ОСОБА_9 про визнання дій неправомірними, скасування рішень, скасування державного акта про право власності на земельну ділянку (справа № 446/589/15-ц).

Позовна заява мотивована тим, що позивачам на праві власності належить жилий будинок та господарські споруди, розташовані на АДРЕСА_1, а на праві користування, в тому числі для обслуговування зазначеного будинку - земельна ділянка площею 0,46 га. Земельна ділянка відповідача ОСОБА_9 розташована на АДРЕСА_2 та є суміжною із земельною ділянкою позивачів.

Рішенням четвертої сесії Прибужанівської сільської ради шостого демократичного скликання від 24 березня 2011 року № 4 «Про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельні ділянки, які передаються у власність ОСОБА_9.», серед іншого ОСОБА_9 зобов'язано надати дозвіл на безперешкодний прохід членам сім'ї позивачів до їх домоволодіння. Однак рішення сільської ради в зазначеній частині ОСОБА_9 не виконала: виготовила технічну документацію, оформила право власності на земельну ділянку та обмежила право позивачів на прохід до їхнього домоволодіння, встановивши загорожу.

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 09 липня 2014 року ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 було відмовлено у задоволенні позову про усунення перешкод у користуванні заїздом, однак це не позбавило права позивачів користуватися спільним проходом.

Після ухвалення рішення апеляційним судом позивачі провели заміри розміру їх земельної ділянки у державному підприємстві «Центр державного земельного кадастру», відповідно до яких у їх користуванні залишилося 0,4298 га.

Таким чином, після прийняття рішення четвертої сесії Прибужанівської сільської ради шостого демократичного скликання від 24 березня 2011 року № 4 «Про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельні ділянки, які передаються у власність ОСОБА_9.» та рішення п'ятої сесії Прибужанівської сільської ради шостого демократичного скликання від 24 травня 2011 року № 6 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельні ділянки, які передаються у власність ОСОБА_9.» із користування позивачів без дотримання належної процедури було вилучено 0,0302 га земельної ділянки на користь ОСОБА_9 Вилучена частина земельної ділянки фактично і була заїздом до домоволодіння позивачів.

На підставі викладеного ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 просили:

- визнати дії Прибужанівської сільської ради незаконними;

- скасувати рішення четвертої сесії Прибужанівської сільської ради шостого демократичного скликання від 24 березня 2011 року № 4 «Про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельні ділянки, які передаються у власність ОСОБА_9.» та рішення п'ятої сесії Прибужанівської сільської ради шостого демократичного скликання від 24 травня 2011 року № 6 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельні ділянки, які передаються у власність ОСОБА_9.»

- скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 виданий 15 червня 2011 року ОСОБА_9

Наведене свідчить про те, що суб'єктний склад сторін, предмет та підстави позовів у справах № № 2-1550/11, 446/589/15-ц є тотожними, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про закриття провадження у справі на підставі пункту 2 частини першої статті 205 ЦПК України 2004 року.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_8 про нетотожність підстав позовів, оскільки підставою позову у справі № 2-1550/11 було те, що земельна ділянка, яка була спільним заїздом, не підлягала приватизації, а у справі № 446/589/15-ц - недотримання під час приватизації ОСОБА_9 вимог про згоду суміжних землекористувачів на погодження меж земельної ділянки, не заслуговують на увагу з огляду на таке.

Як уже зазначалося, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_4 в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої ОСОБА_7, звертаючись з позовом до Прибужанівської сільської ради, ОСОБА_9, управління Держкомзему у Кам'янка-Бузькому районі Львівської області про визнання дій неправомірними, скасування рішень, визнання недійсним та скасування державного акта про право власності на земельну ділянку, усунення перешкод у користуванні спільним заїздом (справа № 2-1550/11) посилалися, зокрема, на те, що вони не підписували акт узгодження меж земельної ділянки ОСОБА_9 Цю обставину суд апеляційної інстанції дослідив та надав їй оцінку.

Верховний Суд встановив, що оскаржувані ухвали постановлені з дотриманням норм процесуального права, є законними та обґрунтованими, доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, на законність судових рішень не впливають.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободзобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Згідно з статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_5, ОСОБА_6 - ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Кам'янка-Бузького районного суду Львівської області від 03 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 12 січня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді А. О. Лесько

С. Ю.Мартєв

І. М.Фаловська

С. П.Штелик