Справа № 214/8033/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

14 травня 2018 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Прасолова В.М.

при секретарі - Усік М.О.

за участю представника позивача - Момот Ю.В.

за участю представників відповідачки - ОСОБА_2, ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про визнання кредитного договору недійсним, суд -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, в якому просить : стягнути з ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 08.10.2012 року у розмірі 25988 грн. 00 коп., яка складається з: заборгованості за кредитом - 14996 грн. 16 коп.; заборгованості по процентам за користування кредитом - 8678 грн. 13 коп.; заборгованості за пенею та комісією - 600 грн. 00 коп.; штрафу (фіксованої частини) - 500 грн. 00 коп.; штрафу (процентної складової) - 1213 грн. 71 коп.

В обґрунтування позову навів наступне. Відповідно до укладеного договору № б/н від 08.10.2012 року ОСОБА_4 (надалі - відповідач) отримав кредит у розмірі 15000.00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Щодо зміни кредитного ліміту банк керується п. 2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт.

Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», затверджених наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 року та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві.

При укладаннi договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згiдно якої договором приєднання є договiр, умови якого встановленi однiєю iз сторiн у формулярах або iнших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цiлому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п. 2.1.1.12.6 «Умов та Правил надання банківських послуг».

Одночасно пунктом 1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг передбачена можливість односторонньої зміни тарифів та інших невід`ємних частин договору. Таким чином, розмір відсоткової ставки за кредитом може змінюватись банком за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених в п. 1.1.3.1.9 «Умов та правил надання банківських послуг». Відповідно до п. 1.1.2.3 до обов'язків позичальника відноситься отримання виписки про стан картрахунків та про здійснені операції по картрахункам.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки.

ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобов'язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором.

Відповідно до п. 2.1.1.5.5 «Умов та правил надання банківських послуг», - позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.

Згідно статей 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Згідно п. 2.1.1.5.6 «Умов та правил надання банківських послуг», - у разі невиконання зобов'язань за договором, на вимогу банку виконати зобов'язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплати винагороди банку.

Власник карти зобов'язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту, згідно п. 1.1.2.7 «Умов та правил надання банківських послуг».

Відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов надання банківських послуг, при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову.

Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. Таким чином, у порушення умов кредитного договору, а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобов'язання за вказаним договором не виконав.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов'язання за даним договором. Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов'язання. Згідно ч.2 ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання.

Відповідно до п. 2.1.1.12.9 «Правил користування платіжною карткою», боржник доручає списувати з будь якого рахунку відкритого в банку, зокрема з картрахунку, грошові кошти, для здійснення платежу з ціллю повного або часткового погашення боргових зобов'язань.

Відповідно до п. 1.1.2.4 «Умов та правил надання банківських послуг» за незгодою зі зміною Правил та/або «Тарифів Банку», які викладені на банківському сайті, позичальник зобов'язується надати банку письмову заяву про розірвання цього Договору та погасити виниклу перед банком заборгованість.

На підставі п. 1.1.3.2.3 «Умов та правил надання банківських послуг», банк має право на зміну тарифів, які викладені на банківському сайті, а також інших умов обслуговування рахунків.

Відповідно до ч.2 ст. 1054 та ч.2 ст. 1050 ЦК України наслідками порушення боржником зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту.

Згідно п. 2.1.1.3.5 «Умов та правил надання банківських послуг» клієнт доручає банку здійснювати списання грошових коштів з рахунків клієнта, відкритих в валюті кредитного ліміту, в межах суми, підлягаючих сплаті банку за даним договором, при настанні строків платежів, а також списання грошових коштів з картрахунку у разі настання строків платежів за іншими договорами клієнта в межах, встановлених цими договорами (договірне списання), в межах платіжного ліміту картрахунку.

Відповідно до п. 2.1.1.12.11 «Правил користування платіжною карткою», банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому або у встановленої банком долі в разі невиконання боржником своїх боргових та інших обов"язків за цим договором.

Згідно п. 1.1.3.2.2 «Умов та правил надання банківських послуг», у разі порушення власником або довіреною особою вимог діючого законодавства України та/або умов даного договору та/або у разі виникнення овердрафту, банк має право призупинити здійснення розрахунків по карті (заблокувати карту) та/або визнати карту недійсною до моменту усунення порушень, а також вимагати дострокового виконання боргових обов'язків в цілому або у встановленою банком часткою у разі невиконання власником або довіреною особою власника своїх боргових обов'язків та інших обов'язків за цим договором.

У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 31.07.2017 року має заборгованість - 25988 грн. 00 коп., яка складається з: заборгованості за кредитом - 14996 грн. 16 коп.; заборгованості по процентам за користування кредитом - 8678 грн. 13 коп.; заборгованості за пенею та комісією - 600 грн. 00 коп.; штрафу (фіксованої частини) - 500 грн. 00 коп.; штрафу (процентної складової) - 1213 грн. 71 коп.

На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов'язання і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Пунктом 1.1.7.12 «Умов та правил надання банківських послуг» передбачено, що договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання. Якщо на протязі цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк.

В ст. 599 ЦК України зазначено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Не виконуючи належним чином зобов'язання за вказаним договором відповідач порушив зазначені вище норми законодавства та умови кредитного договору.

Відповідачка ОСОБА_4 звернулася до суду з зустрічним позовом до ПАТ КБ Приватбанк», уточнивши який просить: визнати кредитний договір № б/н від 08.10.2012 року на момент укладання - 08 жовтня 2012 року недійсним; зобов'язати позивача ПАТ КБ «Приватбанк» повернути відповідачу ОСОБА_4 сплачені проценти в сумі 10131 грн. 82 коп.; зобов'язати позивача ПАТ КБ «Приватбанк» повернути відповідачу ОСОБА_4 сплачену пеню в сумі 1 100 грн. 00 коп.; зобов'язати позивача ПАТ КБ «Приватбанк» повернути відповідачу ОСОБА_4 сплачений штраф в сумі 2000 грн. 00 коп.; зобов'язати відповідача ОСОБА_4 повернути ПАТ КБ «Приватбанк» споживчий кредит в сумі 15000 грн. 00 коп.

В обґрунтування зустрічного позову навела наступне. Вважає, що позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» не підлягають задоволенню, а кредитний договір № б/н від 08.10.2012 року визнанню недійсним з наступних підстав. Правочин не укладено в письмовій формі, є лише заява ОСОБА_4 від 08.10.12 року про те, що відповідач виявила бажання про оформлення споживчого кредиту на суму 25000 грн. 00 коп. Споживчий кредит видано на суму 15000 грн. 00 коп. ПАТ КБ «Приватбанк» надано до позову лише інструкцію про Умови і Правила надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою. Відсутній графік виплати споживчого кредиту. Відсутні додатки про нарахування відсотків, комісії та порядок їх виплати. Відсутні листи зі сторони позивача про нарахування та підвищення процентної ставки по споживчому кредиту. Позивач ОСОБА_4 своєчасно сплачувала заборгованість по споживчому кредиту, відсотки, комісію до 2014 року включно. Комісія склала 10131 грн. 82 коп.; пеня - 1100 грн. 00 коп., штраф про прострочений платіж - 2000 грн. 00 коп. За весь період користування споживчим кредитом позивач ПАТ КБ «Приватбанк» порушив норми цивільного законодавства. Вважає, що кредитний договір № б/н від 08.10.2012 р. було укладено з порушеннями чинного законодавства України, вважає, що його необхідно визнати недійсним.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримала повністю, зустрічний позов не визнала. При цьому пояснила, що договір з відповідачкою був укладений у 2012 році, а з зустрічним позовом остання звернулася у 2015 році. Порушення з боку відповідача почалися з 21 березня 2014 року.

Крім того, від представника позивача за первісним позовом надішли письмові заперечення на зустрічний позов, згідно яких зазначив. Відповідно до укладеного договору № б/н від 08.10.2012 року ОСОБА_4 отримала кредит у розмірі 15000.00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Щодо посилання на споживчий кредит, вказує, що згідно п. 23 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживчий кредит - кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції, купівля/продаж товару. Так як банком було відкрито кредитну лінію відповідачу, без конкретних цілей на придбання продукції тощо, тому вважати даний договір споживчим кредитом немає підстав. Щодо форми кредитного договору, банк пояснює. У відповідності до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. У відповідності з ч. 2. ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. При оформленні кредиту заява на отримання кредиту, підписується повнолітнім, дієздатним особою (здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов'язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання ч. 2 п.1 ст.30 ЦК України), яким підтверджується, що позичальник ознайомлений з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами. Укладання договору здійснюється за принципом укладання між банком і клієнтом договору приєднання (ст. 634 ЦК України). Підписанням заяви позичальник приєднується до запропонованих банком Умов та Тарифів. Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин (в тому числі договір) вважається укладеним в письмовій формі, якщо її зміст, зафіксовано в одному або кількох документах, якими обмінялися сторони. Стаття 207 ЦК України не передбачає вичерпний перелік таких документів, тому наряду з листами та телеграмами можуть використовуватися і інші засоби зв'язку, наприклад електронний. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Відповідно до Розділу 1 Загальних положень Умов та Правил надання банківських послуг, які розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) ПАТ КБ «ПриватБанк», керуючись законодавством України, публічно пропонує невизначеному колу осіб можливість отримання банківських послуг, для чого публікує Умови та Правила надання банківських послуг. Тобто Правила та Умови є публічною офертою, що містять умови та правила надання послуг банком його клієнтам. Таким чином, клієнт отримує доступ до всіх без виключення послуг банку, (п.п. 1.1.1.58, 1.1.1.59 Умов). Відповідачем було підписано заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг. У даній заяві зазначено, що підписавши цю заяву, відповідач ознайомився та згодний з Умовами та Правилами надання банківських послуг, в тому числі з Умовами та Правилами обслуговування по платіжним карткам, розташованим на сайті банку www.privatbank.ua; https://client-bank.privatbank.ua, Тарифами банку, які разом з цією заявою складають договір банківського обслуговування. Окрім цього, зазначено, що відповідачу було надано для ознайомлення Умови та Правила в письмовому вигляді, ознайомлення з чим засвідчується власним підписом в заявці про приєднання. Підписавши заяву банк та клієнт приєднуються і зобов'язуються виконувати умови, викладені в Умовах та Правилах надання банківських послуг, Тарифах банку - договорі банківського обслуговування в цілому. Вказує, що заява про приєднання до Умов та Правил з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами, що розташовані на офіційному сайті Банку (www.privatbank.ua) складають договір про надання банківських послуг. Наполягає, що в даному випадку зміст кредитного договору зафіксовано в декількох документах: в заяві позичальника, Умовах надання банківських послуг, Правилах користування платіжною карткою та Тарифах. Таким чином, між банком та позичальником укладається договір у письмовій формі. Вказує, що укладення кредитного договору, таким чином, чинному законодавству України не суперечить. Зазначає, що між сторонами були здійснені всі необхідні дії, який задля придбання, припинення або зміна цивільних прав та обов'язків, що за змістом ч. 1 ст. 202 ЦК України вказує на вчинення двостороннього кредитного договору, складовими якого виступають Заяви, Умови, Правила та Тарифи, з якими позичальник ознайомлений, про що свідчить підпис в заяві. На підставі поданої заяви, що разом з Умовами та Правилами зі зразками підписів та відбитком печатки, Тарифами, що розташовані на офіційному сайті Банку (www.privatbank.ua) складають договір про надання банківських послуг відповідачу було відкрито картковий рахунок № НОМЕР_2 (п.п. 1.1.1.90 ,2.1.1.11 Умов) - ключем до карткового рахунку є пластикова картка (п. 1.1.1.62 Умов), яку отримав відповідач та мобільний телефон, який вказав відповідач (п. 1.1.1.15 та п. 1.1.1.16 Умов) в заяві. Картковий рахунок - рахунок фізичної особи, до якого випущена карта ( п.п. 1.1.1.90 Умов) та по якому відображаються фінансові операції за допомогою ключів. За допомогою встановлених ключів до карткового рахунку, відповідачу надано можливість здійснювати дистанційне обслуговування (п. 1.1.1.25 Умов - комплекс інформаційних послуг по рахункам клієнта і здійснення операцій по рахунку на підставі дистанційних розпоряджень клієнта). Зазначає, що банк забезпечив позичальнику можливість доступу до карткового рахунку різними можливими шляхами, зокрема, за допомогою карти та фінансового телефону, на який приходить динамічний (змінюваний) ОТП - пароль. Тарифи - розмір винагороди за послуги банку, є невід'ємною частиною договору. Перелік може зміняться і доповняться, про що власник картки повідомляється відповідно до Умов та Правил. Необхідно відзначити, що виконання позичальником умов кредитного договору засвідчує її волю до настання відповідних правових наслідків передбачених кредитним договором. З моменту оформлення кредитного договору пройшло 4 роки, позичальниця в банк не зверталася за фактом неправильного нарахування відсотків, що свідчить про те, що вона знала про розмір процентних ставок та інші умови обслуговування, і повністю з ними погодилася, про що свідчить факт підписаного договору, користування кредитними грошовими засобами та погашення, які вона здійснювала. Як доказ підтвердження факту виконання умов кредитного договору та здійснення погашення заборгованості, може служити розрахунок заборгованості, виписка по рахунку. Розрахунок заборгованості не є доказом за своєю природою, а є інформаційною довідкою по факту обробки фактичного операційного руху грошових коштів по рахунках кредитної угоди, а також відображує стан нарахувань в певні періоди часу. При подачі позову банк не позиціонує розрахунок заборгованості як доказ, а посилається на нього як на обґрунтування ціни позову. Розрахунок повністю відповідає умовам укладеного договору, які сторони узгодили на момент укладання правочину, суду надано виписку по рахунку, для повного, об'єктивного та всебічного розгляду справи з якої вбачається весь рух коштів по рахунку та відповідно природа походження суми заборгованості за кредитним договором. Щодо правомірності підвищення відсоткової ставки, вказує, що згідно ст. 1056-1 ЦК України відсоткова ставка може бути фіксованою або змінною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором, визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Під час укладення кредитного договору діяла процентна ставка по кредиту в розмірі 30% на рік. Далі відсоткова ставка була змінена, що підтверджується наказами банку. 01.09.2014 р. відповідно до Наказу Банку №СП-2014-6915682 від 18.08.2014р. відсоткова ставку була підвищена до 32,40%, 01.04.2015 р. відсоткова ставка була підвищена до 42,00%, згідно Наказу №СП-2015-6552838 від 18.02.2015 р. Зазначені зміни повністю узгоджуються з Умовами та правилами надання банківських послуг та відповідача було ознайомлено із зазначеними змінами. Зокрема, згідно до п. 1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг, передбачена можливість односторонньої зміни Тарифів та інших невід'ємних частин договору. Таким чином, розмір відсоткової ставки за кредитом може змінюватись банком за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених в п. 1.1.3.1.9. Умов та правил надання банківських послуг. Відповідно до п. 1.1.2.3 до обов'язків позичальника відноситься отримання виписки про стан картрахунків та про здійснені операції по картрахункам. Відповідно до п. 1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг обов'язки клієнта: у разі незгоди зі змінами Правил та/або Тарифів банку надати банку письмову заяву про розірвання цього договору і погасити заборгованість, що виникла перед банком, у тому числі й заборгованість, що виникла протягом 30 днів з моменту повернення карток, виданих власнику і його довіреним особам. Заяв про дострокове розірвання договору відповідач не подавав, що свідчить про згоду останнього зі змінами Тарифів. Підвищення відсоткової ставки відбулося тільки за витратами з певної дати (дата зазначається в наказі), що дає можливість у разі незгоди з новою відсотковою ставкою погасити наявну заборгованість за кредитом по раніше встановленій відсотковій ставці, що являється суттєвою перевагою для клієнта і не порушує його право на незмінність відсоткової ставки по уже наявній кредитній заборгованості. Правомірність зміни умов договору також підтверджується Постановою № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», відповідно до якої, при вирішенні питання щодо правомірності підвищення банком чи іншою фінансовою установою процентної ставки, суди також повинні розрізняти умови кредитного договору, які встановлюють односторонню зміну умов договору, від умов договору, що встановлюють погоджену сторонами процедуру зміни договору шляхом прийняття позичальником пропозиції кредитора про зміну умов договору відповідно до вимог статей 641-642 ЦК України або в порядку, визначеному частиною 6 статті 1056-1 ЦК України. У разі нормалізації ситуації, банком буде розглядатися питання про зниження ставок. Отже повідомлення відповідача про підвищення відсоткової ставки, в даному випадку не передбачено. Щодо правомірності стягнення неустойки, вказує, що згідно ст. ст. 526, 527, 530, 629 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, адже договір обов'язковий до виконання сторонами. Згідно ч. 1 ст. 624 ЦК України, якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному обсязі, незалежно від відшкодування збитків. Згідно ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, у тому числі і сплата неустойки. В Тарифах банківського обслуговування передбачено нарахування пені за несвоєчасне погашення заборгованості, а саме у разі виникнення простроченого зобов'язання більше 5 днів поспіль позичальник платить банку пеню в розмірі 50 грн. та 100 грн., що затверджено Наказами №СП-2013-6500941 від 28.01.2013р, №СП-2013- 6776448 від 19.09.2013 р. Формула розрахунку пені зазначена в тарифах банку, а саме: пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів - 50 грн. нараховується щоразу, коли виникає прострочення за кредитом або процентами на суму від 100 грн.; 100 грн. нараховується щоразу, коли виникає прострочення за кредитом або процентами на суму від 100 грн. другий місяць поспіль і більше. Щодо правомірності стягнення штрафу, зазначає, що істотними умовами кредитного договору відповідно до ч. 1 ст. 638 і ст. 1054 ЦК України є умови про цілі, суму і термін кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, розмір, порядок нарахування та виплата відсотків, відповідальність сторін. Сторони за договором передбачили у разі порушення позичальником термінів платежів сплату штрафу за формулою: «500 грн. + 5 % від суми позову», що передбачено пунктом « 2.1.1.7.6 » Умов та правил надання банківських послуг передбачена сплата боржником штрафу за порушення строків платежу по кожному з грошових зобов'язань більш ніж на « 210 » днів. Цей штраф за жодними обставинами не виражається у твердій грошовій сумі, оскільки хоча в розрахунку він і складається з двох частин (фіксована складова + процентна складова), але юридично вони складові формули, за якою обчислюється нероздільне (цілісна) сума в залежності від розміру невиконаних або неналежно виконаних зобов'язань. Крім того, відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (презумпція правомірності угоди). Відповідно до ч. 2, 3 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Позов про визнання недійсним кредитного договору в частині встановлення неустойки у вигляді штрафу відповідачем не заявлявся, а тому договір у цій частині являється дійсним. Щодо недійсності правочину, слід зауважити, згідно ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. При укладанні кредитного договору були дотриманні всі умови, встановлені в ст. 203 ЦК України, а тому підстав признати, що даний договір недійсним немає. Ст. 526 ЦК України наголошує нам, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Так, на даний час, відповідач належним чином свої зобов'язання за кредитним договором не виконав. Враховуючи вищевикладене, просить відмовити в задоволені зустрічного позову.

Також, представник позивача за первісним позовом надав письмові заперечення на зустрічний позов, згідно яких зазначив наступне. Відповідно до укладеного договору № б/н від 08.10.2012 року ОСОБА_4 отримала кредит у розмірі 15000.00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Щодо посилання відповідача на Закон України «Про захист прав споживачів». Банком надано всю необхідну інформацію в письмовому вигляді, результатом чого є факт підписання сторонами кредитного договору. Враховуючи, що законодавчо не встановлений обов'язок кредитора на відібрання підпису позичальника під наданою інформацією, вважає доказом наявності факту ознайомлення відповідача з умовами кредитування є положення ч. 2 ст. 638, ч. 2 ст. 642 ЦК України, тобто фактичне прийняття пропозиції до укладання договору дією (отримання кредиту боржником та сплата ним періодичних платежів). Вказує, що, таким чином, кредитний договір укладений відповідно до норм чинного законодавства та є чинним. Наполягає, що Закон України «Про захист прав споживачів», не поширюється на спірні правовідносини він визначає поняття споживчого кредиту, а саме споживчий кредит - кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції. В даному випадку грошові кошти надавалися у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Тобто, відповідач неправомірно в даному випадку посилається на вищевказаний Закон. Окрім того, в анкеті-заяві зазначено: «Я ознайомився (-лась) і згоден (-на) з Умовами та правилами. Своїм підписом я підтверджую факт отримання повної інформації про умови кредитування в Приватбанку.». Вказує, що підписавши анкету-заяву відповідачка підтвердила, що вона була ознайомлена з умовами кредитування та погодилася з ними, що засвідчила власним підписом. Погашаючи заборгованість по кредиту відповідачка прийняла умови договору та погодилася з ними. На сьогоднішній день заяв про розірвання кредитного договору від відповідачки до банку не надходило, після першого підвищення процентної ставки відповідачка активно користувалася карткою, в тому числі неодноразово здійснювала погашення заборгованості, останнє з яких 16.02.2015 року, що являється підтвердженням прийняття діючих умов договору. Вважає посилання відповідачки за первісним позовом на положення Закону України «Про захист прав споживачів» після погодження умов, багаторічної сплати за кредитним договором, тривалого виконання його умов, за відсутності дійсних підстав вважати відповідні умови договору несправедливими, лише намаганням уникнути відповідальності за допущення прострочення кредитного зобов'язання шляхом отримання неправомірної вигоди за рахунок отримання на свою користь рішення суду, після введення суду у оману обставинами, викладеними у позові. Стосовно встановлення кредитного ліміту. В заяві - анкеті клієнта, зазначено початкову суму кредитного ліміту, однак, умовами договору визначено (п. 2.1.1.2.3.), що банк має право в будь-який момент збільшити, зменшити або анулювати кредитний ліміт. Пунктом 2.1.1.2.4. УіП встановлено, що підписання цього договору є прямою та безумовною згодою клієнта щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком. Встановлення певної суми кредитного ліміту не є фінансовою операцією, що вимагає документального підтвердження. Відповідальність клієнта наступає в момент використання кредитного ліміту - як тільки клієнт самостійно підтверджує проведення операції в рахунок ліміту шляхом введення ПІН-коду (в банкоматах) або підписанням чека (розрахунок через POS-термінал торгової точки), саме в цей момент здійснюється перехід коштів у володіння позичальникові. При проведенні претензійно-позовних заходів, ключову роль відіграє заборгованість клієнта (сума фактично отриманих коштів та нарахована плата за користування ними), а не сума стартового кредитного ліміту по карті. Вказує, що належним доказом зняття коштів з карткового рахунку клієнта є виписка. Наполягає, що у зв`язку з цим, обставини, на які відповідачка посилається в своєму зустрічному позові, не мають смислового навантаження, а позовні вимоги банку підлягають задоволенню в повному обсязі. Стосовно вимоги визнати кредитний договір недійсним вказує, що відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року № 9 правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Частиною 1 ст. 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Статтею 203 ЦК України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: 1) Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. На момент укладення кредитного договору обидві сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасників було вільним та відповідало їхній внутрішній волі, що підтверджено власноручними підписами; правочин був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, зокрема, надання кредиту позичальнику. Статтею 627 ЦК України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договорів, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч. 3 ст. 6 ЦПК України, сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Згідно ст. 639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Кредитний договір укладений із відповідачем складається із: заяви позичальника, пам'ятки клієнта, Умов та Правил надання банківських послуг та Тарифів банку. Вказує, що про згоду відповідачки на укладення договору саме в такій формі та ознайомлення відповідача з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами, свідчить підпис останнім заяви позичальника про згоду з з умовами кредитування. До матеріалів позовної заяви долучено «Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», з якої чітко вбачається, що на момент оформлення кредиту, банком встановлено поточну процентну ставку у розмірі 2.5% (30% на рік), вказано розміри комісій та штрафів, розмір щомісячного платежу тощо. Наполягає, що сторонами при укладенні кредитного договору були досягнути усі істотні умови договору. Крім того, вищезазначені Умови і Правила надання банківських послуг, а також Тарифи банку є загальнодоступною інформацією, яка розміщена у відділеннях банку та на офіційному сайті банку. Це було встановлено та не спростовано відповідачем. При укладаннi кредитного договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України. Згiдно цiєї статтi ЦК договором приєднання є договiр, умови якого встановленi однiєю iз сторiн у формулярах або iнших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цiлому. На підставі ч.1 ст. 634 ЦК України, підписавши заяву позичальника, відповідач приєднався до запропонованих банком Умов та Правил надання банківських послуг, якi є загальними i їх пiдписання позичальником не є обов'язковим, так само не обов'язково і підписання Тарифів банку. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. ПАТ КБ «Приватбанк» додав до позовної заяви саме ті Умови та Правила надання банківських послуг, а також Тарифи, з якими було ознайомлено відповідача. Відповідачка підтвердила, що зобов'язується: «регулярно ознакамливаться с их изменениями на сайте Приватбанка www.pribatbank.ua''. Відповідачка не надала до суду інших Умов та Правил надання банківських послуг або ж Тарифів, з якими її було ознайомлено, не надала доказів на спростування дійсності Умов та Правил надання банківських послуг, а також Тарифів, які долучені до позовної заяви, а тому неврахування Умов та Правил надання банківських послуг, а також Тарифів, які містяться в матеріалах справи вважає недоречним. Нормативне регулювання в Україні правовідносин із використанням спеціальних платіжних засобів - платіжних карт, регулюється, зокрема, наступними правовими актами: Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» , Законом України «Про банки і банківську діяльність», Законом України «Про електронний цифровий підпис», постановою НБУ № 705 «Про здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів», іншими законами України та нормативно-правовими актами Національного банку України. Сучасний стан економіки та розвиток фінансової системи вимагає інших (не паперових) підтверджень видачі кредитних коштів. У постанові НБУ № 705, зокрема, вказано: «Документи за операціями з використанням електронних платіжних засобів мають статус первинного документа та можуть бути використані під час урегулювання спірних питань», «Виписка про рух коштів за рахунком може надаватися власникові рахунку в банку, надсилатися поштою, електронною поштою, у вигляді текстового повідомлення на мобільний телефон, через банкомат тощо». Вказує, що «ПриватБанком» були надані суду саме первісні бухгалтерські документи про видачу та сплату коштів за кредитним договором. Зауважує, що Цивільним кодексом України встановлено принцип свободи договору (ст.ст.6, 627 ЦК України), відповідно до якого сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Так само вільно діяв і відповідач при укладенні кредитного договору, чітко усвідомлюючи в момент укладення цього договору обсяг взятих на себе зобов'язань. В силу ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Доказів, що відповідачка не мала можливості прочитати договір перед його укладенням, до суду не надано. Вказує, що відповідачка протягом тривалого часу належним чином виконувала зобов'язання за кредитним договором, що свідчить про згоду з вказаними умовами. Розрахунок заборгованості не є первинним документом за своєю природою, а є інформаційним документом по факту обробки фактичного операційного руху грошових коштів по рахунках кредитної угоди, а також відображує стан нарахувань в певні періоди часу. Тому банком надано виписку по рахунку. Банківська виписка має статус первинного документу, що підтверджено Переліком типових документів, затвердженого наказом Мін'юсту від 12.04.12 р. № 578/5 (далі - Перелік № 578/5), згідно якого до первинних документів, які фіксують факт виконання госоперації та служать підставою для записів у регістрах бухобліку і в податкових документах, віднесені: касові, банківські документи; повідомлення банків; виписки банків; корінці квитанцій і касових чекових книжок. Звертає увагу, що відповідачкою розрахунок заборгованості не спростований, контррозрахунок не наданий, судово-бухгалтерської експертизи з метою з'ясування питання наявності або відсутності заборгованості відповідачки за кредитним договором не проводилась, а тому підстави вважати даний розрахунок заборгованості неналежним, відсутні. Також виносять на розгляд клопотання про застосування строків позовної давності. Адже кредит укладений ще у 2012 році, а зустрічний позов до банку відповідач подав лише у 2016 році. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Вказує, що відповідач пропустив строки позовної давності,, просить відмовити в задоволенні зустрічного позову. Відповідачка до певного часу належним чином виконував свої зобов'язання за кредитом, що свідчить про те, що відповідач знав про умови кредитування та визнав свої зобов'язання за договором. Наполягає, що посилання відповідачки про те, що вона не була ознайомлена з умовами кредитування, не може прийматись судом до уваги. Стаття 526 ЦК України наголошує, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. На даний час, відповідачка належним чином свої зобов'язання за кредитним договором не виконала.

Представник відповідачки ОСОБА_2 у судовому засіданні зустрічний позов підтримала повністю. Позов ПАТ КБ «Приватбанк» не визнала, просить застосувати до позовних вимог банку позовну давність. Поважних причин пропуску строку для звернення з зустрічним позовом не було.

Представник відповідачки ОСОБА_5 у судовому засіданні зустрічний позов підтримала повністю. Позов ПАТ КБ «Приватбанк» не визнала, просить застосувати до позовних вимог банку термін позовної давності, у зв'язку з тим, що в розрахунку заборгованості вказано, що заборгованість утворилася з 20.08.2012 року. Крім того, подала до суду письмові заперечення на позовну заяву ПАТ КБ «Приватбанк», згідно яких зазначила, що до Саксаганського районного суду була подана позовна заява про стягнення заборгованості. Позивач ПАТ КБ «Приватбанк» зазначає, що станом на 31.07.2015 року відповідач має заборгованість у розмірі - 25988, 00 грн., що складається з наступного: 14996, 16 грн. - заборгованість за кредитом; 8878, 13 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 600, 00 грн. - заборгованість за пенею та комісією; 500, 00 грн. - штраф (фіксована частина); 1213, 71 грн. - штраф (процентна складова). З таким розрахунком не згодна. Вважає, що вимоги позивача незаконні та необґрунтовані, а також у позивача відсутнє право вимагати від відповідачки завищену суму заборгованості, з наступних причин. Цивільним законодавством визначено строк у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, який називається позовною давністю, позовна давність щодо стягнення неустойки (пені, штрафу) - 1 рік (п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦКУ). Перебіг позовної давності починається від дня коли особа довідалась, або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦКУ). Враховуючи, що згідно наданого позивачем розрахунку, заборгованість за кредитним договором сальдо простроченої заборгованості виникло - 26.01.2013 року, тобто з цього дня позивач довідався про порушення свого права, як наслідок розпочався відлік позовної давності, який закінчився 26.01.2014 року. Позовна заява подана 26.10.2015 року, тобто майже через 2 роки з моменту закінчення позовної давності, згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Вважає, що на даний час позовна заява ПАТ КБ «Приватбанк» не підлягає задоволенню у зв'язку із закінченням позовної давності згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України. З урахуванням споживчого характеру спірних кредитних правовідносин, судова практика по даній категорії справ щодо застосування позовної давності, конкретизована у п. 31 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року та у листі Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10-70/0/4-13 від 16.01.2013 року. Відповідачка визнає кредитну заборгованість у розмірі 14996,16 грн., вважає необґрунтованим розрахунок заборгованості по процентах, які обраховуються від суми основного боргу. Тобто, згідно з розрахунків позивача, заборгованість по процентам складає 8678,13 грн., а це є майже 60% від заборгованості за кредитом, що є порушенням права відповідача. Згідно розрахунку позивача зазначається 600, 00 грн. - заборгованість за пенею та комісією, 500, 00 грн. - штраф (фіксована частина), 1213,71 грн. - штраф (процентна складова), проте вищевказані штраф та пеня є різновидами неустойки, тобто одного і того ж самого виду юридичної відповідальності, до якої позивач намагається притягнути відповідача, що прямо суперечить ст. 61 Конституції України. Верховний суд України у своїй Постанові по справі № 6-47цс12 від 31.10.2012 року, чітко визначив дану позицію. Вказує, що наданий позивачем розрахунок заборгованості необґрунтований належними та допустимими доказами, містить намагання стягнути з відповідача безпідставні борги, а також притягнути відповідача до одного виду юридичної відповідальності за одне й теж саме правопорушення. Звертає увагу, що відповідач не відмовляється від взятих на себе зобов'язань перед банком та має намір виконати свої обов'язки по погашенню кредиту, а саме: заборгованість за кредитом у розмірі 14996,16 грн. Тому просить відмовити у задоволенні позовної заяви в частині стягнення: 8878,13 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 600,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 1213,71 грн. - штраф (процентна складова).

Крім того, представник відповідачки ОСОБА_5 подала заяву, згідно якої просить у зв'язку з тяжким матеріальним положенням відповідачки, відстрочити виконання рішення на один рік.

В ході розгляду справи представником відповідачки заявлялося клопотання про витребування доказів, яке судом було задоволено.

У судовому засіданні безпосередньо досліджені наступні письмові докази: розрахунок (т.1 а.с.4-5), анкета - заява (т.1 а.с.6), Тарифи (т.1 а.с.7-8), витяг з умов та правил надання банківських послуг (т.1 а.с.9-32), довідка (т.1 а.с.35), банківська ліцензія (т.1 а.с.36), свідоцтво (т.1 а.с.36зворот), статут (т.1 а.с.37), свідоцтва про народження (т.1 а.с.44,45), розрахунок (т.1 а.с.83-85), зміни до тарифів (т.1 а.с.142-143, 144-145, 146-147, 148-150), витяг (т.1 а.с.151-157), інформація (т.1 а.с.196-207), накази (т.1 а.с.240-241).

Суд, керуючись вимогами ст. 77 ЦПК України, згідно якої предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, оцінюючи з точки зору належності досліджені у судовому засіданні докази, приходить до наступних висновків.

Суд вважає належними доказами: анкету - заяву (т.1 а.с.6), Тарифи (т.1 а.с.7-8), витяг з умов та правил надання банківських послуг (т.1 а.с.9-32), зміни до тарифів (т.1 а.с.142-143, 144-145, 146-147, 148-150), витяг (т.1 а.с.151-157), так як ці докази стосуються обставин, що підтверджують заявлені вимоги, а саме укладення кредитного договору, умови надання кредиту та порядок його погашення.

Суд вважає належними доказами: довідку (т.1 а.с.35), банківську ліцензію (т.1 а.с.36), свідоцтво (т.1 а.с.36зворот), статут (т.1 а.с.37), накази (т.1 а.с.240-241), так як ці докази стосуються обставин, що підтверджують заявлені вимоги, а саме підстави здійснення позивачем діяльності щодо надання банківських послуг.

Суд вважає належним доказом: розрахунки (а.с.4-5,83-85), так як ці докази стосуються обставин, що підтверджують заявлені вимоги, а саме суму заборгованості за кредитним договором.

Суд, відповідно до ст. 78 ЦПК України, вважає досліджені у судовому засіданні зазначені письмові докази допустимими, так як ці докази одержані без порушення порядку, встановленого законом.

Оцінюючи докази з точки зору їх достовірності, суд приходить до висновку, що досліджені у судовому засіданні письмові докази є достовірними.

Керуючись вимогами ст. 80 ЦПК України, суд вважає, що сукупність визнаних судом допустимими, належними та достовірними доказами є достатньою для встановлення наступних фактів та обставин.

Відповідно до укладеного договору № б/н від 08.10.2012 року ОСОБА_4 отримала кредит у розмірі 15000.00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідачкою було підписано заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг. У даній заяві зазначено, що підписавши цю заяву, відповідач ознайомився та згодний з Умовами та Правилами надання банківських послуг, в тому числі з Умовами та Правилами обслуговування по платіжним карткам, розташованим на сайті банку www.privatbank.ua; https://client-bank.privatbank.ua, Тарифами банку, які разом з цією заявою складають договір банківського обслуговування. Окрім цього, зазначено, що відповідачці було надано для ознайомлення Умови та Правила в письмовому вигляді, ознайомлення з чим засвідчується власним підписом в заявці про приєднання.

На підставі поданої заяви про те, що разом з Умовами та Правилами зі зразками підписів та відбитком печатки, Тарифами, що розташовані на офіційному сайті Банку (www.privatbank.ua) складають договір про надання банківських послуг, відповідачці було відкрито картковий рахунок № НОМЕР_2 (п.п. 1.1.1.90 ,2.1.1.11 Умов) - ключем до карткового рахунку є пластикова картка (п. 1.1.1.62 Умов), яку отримала відповідачка та мобільний телефон, який вказала остання (п. 1.1.1.15 та п. 1.1.1.16 Умов) в заяві.

Відповідачка з моменту укладання кредитного договору, тобто з 08.10.2012 року, користувалася кредитними грошовими коштами, здійснювала погашення боргу за спірним кредитним договором до 16.02.2015 року включно, а таким чином була згодна з умовами кредитного договору.

Під час укладення кредитного договору діяла процентна ставка по кредиту в розмірі 30% на рік. Далі відсоткова ставка була змінена. Так, 01.09.2014 р. відповідно до Наказу Банку №СП-2014-6915682 від 18.08.2014р. відсоткова ставка була підвищена до 32,40%, 01.04.2015 р. відсоткова ставка була підвищена до 42,00%, згідно Наказу №СП-2015-6552838 від 18.02.2015 р. Зазначені зміни повністю узгоджуються з Умовами та правилами надання банківських послуг та відповідачку було ознайомлено із зазначеними змінами. Зокрема, згідно до п. 1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг, передбачена можливість односторонньої зміни Тарифів та інших невід'ємних частин договору. Таким чином, розмір відсоткової ставки за кредитом може змінюватись банком за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених в п. 1.1.3.1.9. Умов та правил надання банківських послуг. Відповідно до п. 1.1.2.3 до обов'язків позичальника відноситься отримання виписки про стан картрахунків та про здійснені операції по картрахункам. Відповідно до п. 1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг обов'язки клієнта: у разі незгоди зі змінами Правил та/або Тарифів банку надати банку письмову заяву про розірвання цього договору і погасити заборгованість, що виникла перед банком, у тому числі й заборгованість, що виникла протягом 30 днів з моменту повернення карток, виданих власнику і його довіреним особам. Заяв про дострокове розірвання договору відповідачка не подавала, що свідчить про згоду останньої зі змінами Тарифів.

Станом на 11 липня 2016 року, тобто з моменту, коли після оформлення кредитного договору минуло 4 роки, відповідачка в банк за фактом неправильного нарахування відсотків, не зверталася, заяв про розірвання кредитного договору від відповідачки до банку не надходило, після першого підвищення процентної ставки відповідачка користувалася карткою, в тому числі неодноразово здійснювала погашення заборгованості, останнє з яких 16.02.2015 року, що є підтвердженням прийняття діючих умов договору.

В Тарифах банківського обслуговування передбачено нарахування пені за несвоєчасне погашення заборгованості, а саме у разі виникнення простроченого зобов'язання більше 5 днів поспіль позичальник платить банку пеню в розмірі 50 грн. та 100 грн., що затверджено Наказами №СП-2013-6500941 від 28.01.2013р, №СП-2013- 6776448 від 19.09.2013 р. Формула розрахунку пені зазначена в тарифах банку, а саме: пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів - 50 грн. нараховується щоразу, коли виникає прострочення за кредитом або процентами на суму від 100 грн.; 100 грн. нараховується щоразу, коли виникає прострочення за кредитом або процентами на суму від 100 грн. другий місяць поспіль і більше.

Сторони за договором передбачили у разі порушення позичальником термінів платежів сплату штрафу за формулою: 500 грн. + 5 % від суми позову, що передбачено пунктом 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, передбачена сплата боржником штрафу за порушення строків платежу по кожному з грошових зобов'язань більш ніж на 210 днів.

Відповідачкою позов про визнання недійсним кредитного договору в частині встановлення неустойки у вигляді штрафу, не заявлявся.

Відповідачка станом на 31.07.2017 року має заборгованість - 25988 грн. 00 коп., яка складається з: заборгованості за кредитом - 14996 грн. 16 коп.; заборгованості по процентам за користування кредитом - 8678 грн. 13 коп.; заборгованості за пенею та комісією - 600 грн. 00 коп.; штрафу (фіксованої частини) - 500 грн. 00 коп.; штрафу (процентної складової) - 1213 грн. 71 коп.

На даний час відповідачка продовжує ухилятись від виконання своїх зобов'язань і не погашає заборгованість за договором про надання банківських послуг, що є порушенням законних прав ті інтересів ПАТ КБ «ПриватБанк».

Вказані факти й обставини встановлені судом на підставі пояснень представників сторін, та письмових доказів: розрахунку (т.1 а.с.4-5), анкети - заяви (т.1 а.с.6), Тарифів (т.1 а.с.7-8), витягу з умов та правил надання банківських послуг (т.1 а.с.9-32), розрахунку (т.1 а.с.83-85), змін до тарифів (т.1 а.с.142-143, 144-145, 146-147, 148-150), витягу (т.1 а.с.151-157), наказів (т.1 а.с.240-241).

Встановленим судом фактам та обставинам відповідають правовідносини, які регулюються нормами ЦК України.

У судовому засіданні встановлено, що між позивачем та відповідачем укладений, передбачений ст. 1054 ЦК України, кредитний договір.

У відповідності зі ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

У відповідності до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику в строк та в порядку встановлені договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.

У відповідності до ч. 1 ст. 546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою. У відповідності до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

У судовому засіданні встановлено, що відповідачка за кредитним договором, укладеним з позивачем, має заборгованість в сумі 25988 грн. 00 коп., яку до даного часу не погасила.

При вирішення питання про правомірність зміни умов договору, суд враховує, що різницю умовами кредитного договору, які встановлюють односторонню зміну умов договору та умовами договору, що встановлюють погоджену сторонами процедуру зміни договору шляхом прийняття позичальником пропозиції кредитора про зміну умов договору відповідно до вимог статей 641-642 ЦК України або в порядку, визначеному частиною 6 статті 1056-1 ЦК України. Отже повідомлення відповідача про підвищення відсоткової ставки, в даному випадку не передбачено, оскільки на підставі п. 1.1.3.2.3 «Умов та правил надання банківських послуг», банк має право на зміну тарифів, які викладені на банківському сайті, а також інших умов обслуговування рахунків.

Відповідно до ст. 260 ч.1 ЦК України, позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 257 ч.1 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ст. 261 ч.1 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Отже, враховуючи ту обставину, що відповідачкою за спірним кредитним договором останній раз був внесений платіж з погашення заборгованості 16 лютого 2015 року, а позивач звернувся з даним позов 3 листопада 2015 року, суд вважає, що строк позовної давності ПАТ КБ «Приватбанк» не пропущено, а тому заяви представників відповідачки щодо застосування до позовних вимог банку позовної давності, задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 267 ч. ч.3,4 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Обговорюючи питання про обґрунтованість зустрічного позову суд виходить з наступного. На обґрунтування зустрічного позову вказано, що правочин не укладено в письмовій формі, мається лише заява ОСОБА_4 від 08.10.12 року про те, що відповідач виявила бажання про оформлення споживчого кредиту на суму 25000 грн. 00 коп., відсутній графік виплати споживчого кредиту, відсутні додатки про нарахування відсотків, комісії та порядок їх виплати, відсутні листи зі сторони позивача про нарахування та підвищення процентної ставки по споживчому кредиту. Також вказує, що за весь період користування споживчим кредитом позивач ПАТ КБ «Приватбанк» порушив норми цивільного законодавства.

Судом встановлено, що кредит був укладений між сторонами 8 жовтня 2012 року, згідно виписки по рахунку відповідачка до певного часу виконувала свої зобов'язання за кредитом, а саме з моменту укладання договору - 8 жовтня 2012 року і до 16 лютого 2015 року. Вказана обставина, свідчить про те, що остання знала про умови кредитування та визнавала свої зобов'язання за договором, а тому погашаючи заборгованість по кредиту ОСОБА_4 прийняла умови договору та погодилася з ними. Тому посилання представника відповідачки на те, що відповідачка не була ознайомлена з умовами кредитування, судом до уваги не приймаються. Судом встановлено, що заяв про розірвання кредитного договору від відповідачки до банку не надходило, після першого підвищення процентної ставки відповідачка активно користувався карткою, в тому числі неодноразово здійснювала погашення заборгованості, останнє з яких 16.02.2015 року, що на думку суду є підтвердженням прийняття діючих умов договору. Суд вважає необґрунтованим посилання відповідачки за первісним позовом на положення Закону України «Про захист прав споживачів» так як після погодження умов, багаторічної сплати за кредитним договором, тривалого виконання його умов, за відсутності дійсних підстав вважати відповідні умови договору несправедливими не мається. З моменту оформлення кредитного договору пройшло 4 роки, позичальниця в банк не зверталася за фактом неправильного нарахування відсотків, що свідчить про те, що вона знала про розмір процентних ставок та інші умови обслуговування, і повністю з ними погодилася. Про це свідчить факт підписаного договору, користування кредитними грошовими засобами та погашення, які вона здійснювала. Тому узадоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 належить відмовити.

Таким чином, позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» є обґрунтованими і підлягають повному задоволенню, а тому суд вважає, що позивач обґрунтовано, у відповідності до ст. ст. 15, 16 ЦК України звернувся за захистом своїх прав до суду.

Прийшовши до висновку про задоволення позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк», суд вважає, що заява представника відповідачки про відстрочення виконання рішення суду на один рік у зв'язку з тяжким матеріальним положенням відповідачки, задоволенню не підлягає, оскільки останньою доказів у підтвердження матеріального становища ОСОБА_4, суду не надано.

На підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідачки на користь позивача належить стягнути витрати по сплаті судового збору в сумі 1218 грн. 00 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 15, 16, 257, 260, 261, 267, 525, 526, 546, 549, 631, 1049, 1050, 1054 ЦК України, ст. ст. 2, 4, 12, 13, 77, 78, 80, 133, 141, 206, 228, 258-260, 263-265 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_4, РНОКПП НОМЕР_1, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1, на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», , юридична адреса: м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1 Д, заборгованість за кредитним договором № б/н від 08.10.2012 року у розмірі 25988 грн. 00 коп., яка складається з: заборгованості за кредитом - 14996 грн. 16 коп.; заборгованості по процентам за користування кредитом - 8678 грн. 13 коп.; заборгованості за пенею та комісією - 600 грн. 00 коп.; штрафу (фіксованої частини) - 500 грн. 00 коп.; штрафу (процентної складової) - 1213 грн. 71 коп.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про визнання кредитного договору недійсним - відмовити повністю.

Стягнути з ОСОБА_4, РНОКПП НОМЕР_1, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1, на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», , юридична адреса: м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1 Д, витрати по сплаті судового збору в сумі 1218 грн. 00 коп.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу протягом 30-ти днів з дня його проголошення.

Повне рішення складено 18 травня 2018 року.

Головуючий суддя: В.М. Прасолов