Провадження № 22-ц/772/899/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2018 рокуСправа № 127/16964/17м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого: Міхасішина І.В.

суддів: Войтка Ю.Б., Копаничук С.Г.,

розглянувши у порядку письмового провадження справу № 127/16964/17 за позовом

заступника керівника ОСОБА_3 місцевої прокуратури в інтересах держави в особі - ОСОБА_3 обласної ради, управління спільної комунальної власності територіальних громад Вінницької області до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди, завданої адміністративним правопорушенням, повязаним із корупцією

за апеляційною скаргою заступника прокурора Вінницької області - Сухореброго С.А. на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 08 лютого 2018 року, ухвалене у складі судді Федчишена С.А.,

встановив:

В серпні 2017 року заступник керівника ОСОБА_3 місцевої прокуратури звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі - ОСОБА_3 обласної ради, управління спільної комунальної власності територіальних громад Вінницької області до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди, завданої адміністративним правопорушенням, повязаним із корупцією.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що виконуючи обовязки начальника управління спільної комунальної власності територіальних громад Вінницької області ОСОБА_4 видав накази від 14 березня 2016 року, 25 квітня 2016 року, 22 червня 2016 року, 11 серпня 2016 року про преміювання працівників управління, в тому числі і про своє преміювання, на підставі яких отримав премію в розмірі 8817 грн. Оскільки зазначені рішення були прийняті в умовах реального конфлікту інтересів, постановою Апеляційного суду Вінницької області від 20 квітня 2017 року ОСОБА_4 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 172-7 КУпАП та накладено стягнення у виді 200 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, тобто 3400 грн. Такими протиправними діями відповідача було завдано матеріальної шкоди юридичній особі - виконавчому органу ОСОБА_3 обласної ради - управлінню спільної комунальної власності територіальних громад Вінницької області, яке є органом місцевого самоврядування, що представляє спільні інтереси територіальних громад Вінницької області, а відтак шкоди завдано інтересам держави.

На підставі вищевикладеного, з урахуванням уточнених позовних вимог (а.с. 77), просили стягнути з ОСОБА_4 на користь управління спільної комунальної власності територіальних громад Вінницької області шкоду, завдану вчиненням адміністративного правопорушення, повязаного з корупцією в сумі 8817 грн.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 08 лютого 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі заступник прокурора Вінницької області - Сухоребрий С.А. просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про задоволення позову, стягнувши з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 обласної ради шкоду, завдану адміністративним правопорушенням, повязаним з корупцією в сумі 8817 грн., посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі зазначав, що судом першої інстанції не надано належної оцінки доводам позовної заяви щодо наявності правових підстав для відшкодування заподіяної шкоди, зокрема наявності самої шкоди, протиправної, винної поведінки відповідача та причинно-наслідкового звязку між діями відповідача та заподіяною шкодою.

Відповідач ОСОБА_4 та його представник ОСОБА_5 направили відзив на апеляційну скаргу, в якому проти вимог скарги заперечили, просили залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

У відзиві зазначали, що у позовній заяві не вказано обставин, на яких ґрунтується вимога позивачів ОСОБА_3 обласної ради та управління спільної комунальної власності територіальних громад Вінницької області, відсутні докази уповноваження державою ОСОБА_3 обласної ради та Управління на здійснення відповідних функцій у спірних правовідносинах, крім того Управління не є бюджетною організацією чи державним органом, а фактично прокурором здійснюється захист юридичної особи, яка самостійно може бути стороною у судових спорах, тобто позов подано прокурором без достатніх правових підстав. Водночас на день звернення прокурора з вищевказаним позовом є чинною постанова слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 16 лютого 2017 року у справі №127/1809/17 про закриття провадження про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_4 у звязку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 172-7 КУпАП, а відтак відсутні підстави для звернення з відповідним позовом. В протоколі про адміністративне правопорушення, складеному щодо ОСОБА_4 працівниками УЗЕ у Вінницькій області зазначено, що вчиненим правопорушенням матеріальна шкода не заподіяна, а накази в.о. начальника Управління про преміювання працівників не було оскаржено та скасовано.

Від інших учасників справи відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Відповідно до п. 3 Розділу, ХІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Колегія суддів, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дійшла висновку, що скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що прокурором не надано суду належних та достатніх доказів щодо заподіяння ОСОБА_4 реальної шкоди інтересам держави.

З таким висновком суду першої інстанції погодитися неможливо.

Відповідно до частин першої - пятої ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

По справі встановлено, що на підставі наказів начальника управління спільної комунальної власності територіальних громад Вінницької області від 14 березня 2016 року № 36, 19 квітня 2016 року № 53, 22 червня 2016 року, 03 серпня 2016 року № 10 ОСОБА_4 виконував обов'язки начальника управління.

Під час виконання ОСОБА_4 обовязків начальника управління ним були видані накази: від 14 березня 2016 року №21 «Про преміювання працівників управління», згідно з яким за виконання основних показників господарської діяльності за січень-лютий 2016 року було виплачено премію всім працюючим працівникам управління по виробничих результатах в розмірі 40% від посадового окладу за фактично відпрацьований період, в тому числі і ОСОБА_4 в сумі 1629 грн.;

від 25 квітня 2016 року наказ № 39, відповідно до якого з нагоди свята Великодня було виплачено премію всім працюючим працівникам управління в розмірі 40% від посадового окладу за рахунок витрат управління, в тому числі ОСОБА_4 в сумі 2414 грн.;

від 23 червня 2016 року наказ № 81, згідно з яким з нагоди свята Дня Конституції України було виплачено премію всім працюючим працівникам управління в розмірі 40% від посадового окладу за рахунок витрат управління, в тому числі ОСОБА_4 в сумі 2414 грн.: 40% від посадового окладу 6035 грн.;

від 11 серпня 2016 року наказ № 93, відповідно до якого з нагоди свята Дня Незалежності України було виплачено премію всім працюючим працівникам управління в розмірі 25% від посадового окладу за рахунок фонду матеріального заохочення, згідно колективного договору, в тому числі ОСОБА_4 в сумі 2360 грн.: 25% від посадового окладу 7941 грн. та доплати 1485,91 грн.

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення, ОСОБА_4, як виконуючий обов'язки начальника управління спільної комунальної власності територіальних громад Вінницької області на підставі наказів начальника управління від 14.03.2016 № 36, від 19.04.2016 № 53, від 22.06.2016 № 79, від 03.08.2016 № 103, тобто посадова особа юридичної особи публічного права - суб'єкт, визнаний п. «а» ч. 2 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» в приміщенні управління за адресою: м. Вінниця, вул. Хмельницьке шосе, 7, шляхом видання наказів від 14.05.2016 № 21, від 25.04.2016 № 39, від 23.06.2016 № 81, від 11.08.2016 № 93, приймав рішення про преміювання всіх працівників управління, в тому числі самого себе, в умовах реального конфлікту інтересів, отримав на підставі власних наказів премій на загальну суму 8817 грн. Такі дії ОСОБА_4 кваліфіковані за ч. 2 ст. 172-7 КУпАП.

Постановою судді Вінницького міського суду Вінницької області від 16 лютого 2017 року адміністративне провадження щодо ОСОБА_4 закрито за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-7 КУпАП.

Постановою судді Апеляційного суду Вінницької області від 20 квітня 2017 року скасовано постанову судді Вінницького міського суду Вінницької області від 16 лютого 2016 року щодо ОСОБА_4 про закриття провадження за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-7 КУпАП. ОСОБА_4 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 172-7 КУпАП та накладено стягнення у виді 200 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, тобто 3400 гривень.

Згідно з ч.6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обовязковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Згідно із ст. 66 Закону України «Про запобігання корупції» збитки, шкода, завдані державі внаслідок вчинення корупційного або повязаного з корупцією правопорушення, підлягають відшкодуванню особою, яка вчинила відповідне правопорушення, в установленому законом порядку.

За загальною нормою, закріпленою в ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Факт вчинення ОСОБА_4 адміністративного правопорушення, повязаного з корупцією, передбаченого ч. 2 ст. 172-7 КУпАП, є встановленим юридичним фактом, що підтверджується постановою Апеляційного суду Вінницької області від 20 квітня 2017 року, що водночас спростовує доводи відповідача про те, що на момент звернення прокурора із вищевказаним позовом, є чинною постанова Вінницького міського суду Вінницької області від 16 лютого 2016 року про закриття адміністративного провадження щодо ОСОБА_4 за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 172-7 КУпАП.

Висновки про заподіяння правопорушенням, повязаним з корупцією, шкоди державним інтересам ґрунтуються на положеннях законодавства, якими встановлений порядок створення, діяльності, повноваження виконавчих органів місцевого самоврядування, яким є управління спільної комунальної власності територіальних громад Вінницької області.

Зазначені обставин підтверджуються п.п. 1, 2 Розд. І Положення про управління спільної комунальної власності територіальних громад Вінницької області, згідно з яким управління спільної комунальної власності територіальних громад Вінницької області (далі - Управління) це установа, яка є спільною власністю територіальних громад Вінницької області, виконавчим органом обласної ради з питань ефективного використання майна, управління якою здійснює ОСОБА_3 обласна рада.

Засновником управління є ОСОБА_3 обласна рада.

Відповідно до п.п.1,2 Розд. ІІІ Положення управління є юридичною особою, має самостійний баланс, поточний та інші рахунки, володіє основними засобами та оборотними коштами, має печатку із зображенням державного герба України, штампи та бланки зі своїм найменуванням.

Управління має право укладати договори, набувати майнових та немайнових прав, бути позивачем та відповідачем у суді, господарському суді (з питань , що передані обласною радою до компетенції управління).

Згідно з п. 1 Розд. IV Положення управління у своїй діяльності підпорядковане, підзвітне і підконтрольне ОСОБА_3 обласній раді.

Управління очолює начальник, який призначається на посаду та звільняється з посади ОСОБА_3 обласною Радою, який самостійно розпоряджається коштами управління згідно із затвердженим кошторисом (п.п. 2, 5 Розд. IV Положення).

Згідно з ч.4,5,8 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування» районні та обласні ради від імені територіальних громад сіл, селищ, міст здійснюють управління об'єктами їхньої спільної власності, що задовольняють спільні потреби територіальних громад. Органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об'єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об'єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об'єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду. Право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб'єктів.

Відповідно до ч.ч. 3 ст. 16 Закону України «Про місцеве самоврядування» матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у комунальній власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об'єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад.

Відповідно до ч.2 ст. 61 Закону України «Про місцеве самоврядування» районні та обласні ради затверджують районні та обласні бюджети, які формуються з коштів державного бюджету для їх відповідного розподілу між територіальними громадами або для виконання спільних проектів та з коштів, залучених на договірних засадах з місцевих бюджетів для реалізації спільних соціально-економічних та культурних програм, контролюють їх виконання.

Згідно з ч. 1 ст. 67 Закону України «Про місцеве самоврядування» держава фінансово забезпечує здійснення органами місцевого самоврядування наданих законом повноважень органів виконавчої влади у повному обсязі за рахунок закріплення за відповідними місцевими бюджетами джерел доходів бюджету, надання трансфертів з державного бюджету, а також передання органам місцевого самоврядування відповідних об'єктів державної власності.

Майно управління складається з бюджетних фінансувань, майна та коштів, переданих йому у вигляді благодійних внесків, інших добровільних надходжень від юридичних і фізичних осіб, кредитів банку, коштів та майна, отриманих від відчуження майна, що належить управлінню, від передачі його в оренду, під заставу, концесію, доходи отримані від надання послуг, а також від інших видів господарської діяльності, інших надходжень не заборонених законами (п.1 Розд. V Положення).

Згідно із ч.3 ст. 24 Закону України «Про місцеве самоврядування» органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.

Вчинення правопорушення, повязаного з корупцією, в результаті якого було порушено порядок нарахування та виплати премії відповідачеві, тягне за собою заподіяння шкоди державі, уповноваженим органом якого виступає управління спільної комунальної власності територіальних громад Вінницької області.

Помилковими є висновки суду першої інстанції про те, що оскільки є чинними накази про преміювання, видані ОСОБА_4 виключається факт заподіяння шкоди.

Сам по собі факт прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів, на підставі яких особа набуває для себе певні матеріальні блага (зокрема у вигляді премій і надбавок), свідчить про протиправність таких рішень і заподіяння шкоди, незважаючи на те, чи були такі кошти виплачені в межах бюджетних асигнувань та кошторисних призначень.

Зазначення в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному співробітниками ВОВС УЗЕ, про те, що адміністративним правопорушенням ОСОБА_4 не заподіяно матеріальну шкоду не є достатнім доказом відсутності шкоди, заподіяної рішеннями відповідача, оскільки наявність шкоди, не входить до складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 172-7 КУпАП, а постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обовязковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій або бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вона цією особою (ч.6 ст. 82 ЦПК України).

Прокурор, звертаючись до суду з вищевказаним позовом, на виконання завдань, покладених на цю інституцію законодавством України, представляє інтереси держави України, а не інтереси ОСОБА_3 обласної ради чи Управління, які у певних правовідносинах виконують функції держави.

Таким чином є необґрунтованими доводи відповідача про те, що позов подано прокурором без достатніх правових підстав.

Суд першої інстанції не встановив дійні обставини справи та правовідносини сторін, не дав належної оцінки підставам позовних вимог, не застосував до спірних правовідносин норми матеріального права, які їх регулюють, що призвело до неправильного вирішення справи.

Позовні вимоги є обґрунтованими та підтверджені належними, допустимими та достатніми доказами у справі, а оскільки Управління є юридичною особою, має самостійний баланс, цивільну процесуальну дієздатність, тому позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_4 8817 грн. підлягають задоволення на користь управління спільної комунальної власності територіальних громад Вінницької області.

Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З урахуванням того, що при зверненні з позовом прокуратурою Вінницької області сплачено судовий збір в сумі 1600 грн. відповідно до платіжного доручення №2904 від 02 серпня 2017 року (а.с.1), та за подання апеляційної скарги 2400 грн. відповідно до платіжного доручення №306 від 21 березня 2018 року (а.с. 219), сплачений прокуратурою судовий збір підлягає стягненню з відповідача.

Враховуючи наведене, керуючись ст. ст. 374, 376, 381,382, 384, ч.3 ст. 389 ЦПК України, суд,

постановив :

Апеляційну скаргу заступника прокурора Вінницької області - Сухореброго С.А. задовольнити частково.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 08 лютого 2018 року скасувати, ухвалити нове судове рішення.

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4 (зареєстрований та проживає: ІНФОРМАЦІЯ_1) на користь управління спільної комунальної власності територіальних громад Вінницької області (м. Вінниця, вулиця Хмельницьке шосе, 7, ) шкоду, завдану вчиненням адміністративного правопорушення, повязаного з корупцією в сумі 8817,00 (вісім тисяч вісімсот сімнадцять) грн.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь прокуратури Вінницької області (, м. Вінниця, вул. Монастирська, 33, Держказначейська служба України, м. Київ, р/р 3988, МФО 820172, отримувач Прокуратура Вінницької області) витрати понесені на сплату судового збору в суді першої інстанції в сумі 1600 (одна тисяча шістсот) грн. та витрати, понесені на сплату судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 2400 (дві тисячі чотириста) грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий: /підпис/ ОСОБА_2

Судді: /підпис/ ОСОБА_6

/підпис/ ОСОБА_7

Згідно з оригіналом: