Провадження № 2/522/4220/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2018 року Приморський районний суд м. Одеси

в складі: головуючого судді Загороднюка В.І.

при секретарі Смоковій А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», треті особи Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», ОСОБА_2 про визнання недійсним договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася з позовом до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про визнання недійсним договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, в якому просила суд визнати недійсним договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, укладений 08 грудня 2011 року між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк», в частині відступлення права вимоги за іпотечним договором, укладеним 10.10.2008 року між ОСОБА_1 та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк»), мотивуючи свої вимоги тим, що відступивши право вимоги за кредитним договором, укладеним АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2, Банки не дотрималися вимог чинного законодавства щодо оформлення уступки права вимоги за іпотечним договором.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача ПАТ «Дельта Банк» у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, вважаючи його безпідставним та необґрунтованим.

Представник третьої особи ПАТ «УкрСиббанк» у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, просив залишити позов без задоволення.

Третя особа ОСОБА_3 в судове засідання не зявилась, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про причини неявки суд не повідомила.

Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи 10 жовтня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк») та ОСОБА_2 був укладений договір про надання споживчого кредиту № 0, за умовами якого Банк надав позичальнику в кредит грошові кошти в сумі 78920 доларів США, що на день укладання договору еквівалентно 388 846 гривень 73 копійок строком до10 жовтня 2018 року включно із сплатою 15,5 % річних на споживчі потреби.

10 жовтня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк») та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки, предметом якого забезпечується виконання усіх грошових зобовязань Іпотекодавця за договором про надання споживчого кредиту №0 від 10.10.2018 року.

08 грудня 2011 року між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 та зареєстрований в реєстрі за №2949, №2950. Відповідно до вказаного договору купівлі-продажу прав вимоги ПАТ «УкрСиббанк» відступив, а ПAT «Дельта Банк» набув права вимоги до боржників по кредитних та забезпечувальних договорах. Відповідно до Додатку № 1 до Договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами ПAT «Дельта Банк» було передано ПАТ «УкрСиббанк», в тому числі на ряду з іншими право вимоги до ОСОБА_2 за Договором про надання споживчого кредиту № 0 від 10 жовтня 2008 року та до ОСОБА_1 за договором іпотеки від 10 жовтня 2008 року, посвідченого ОСОБА_5, приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу зареєстрованого в реєстрі за номером 343.

В матеріалах справи міститься належним чином завірена копія Договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08 грудня 2011 року, а також виписка з вказаного Договору, яка підтверджує, що дійсно ПАТ «УкрСиббанк» (Продавець) та ПАТ «Дельта Банк» (Покупець) уклали договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами.

Відповідно до Акту-приймання передачі від 19 грудня 2011 року Продавець передав (відступив) права вимоги за кредитами Покупцю (зазначені в Додатку І до Договору та деталізовані в Додатку І ), та Покупець прийняв Права вимоги за кредитами. Відповідно до витягу з Додатку І «Перелік прав вимоги за кредитами до Договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08 грудня 2011 року» на виконання спірного договору Продавець передав Покупцю кредитний договір №0 від 10 жовтня 2008 року, кінцевий термін погашення кредиту за кредитним договором 10.10.2018 рік, Боржник ОСОБА_2, загальний розмір грошового зобовязання за кредитним договором у валюті станом на 16.12.2011 р. 73938,10, нараховані і несплачені відсотки у валюті кредиту (строкові) станом на 19 грудня 2011 року 28085,95,право вимоги за договорами застави заставодавець ОСОБА_1 за договором іпотеки (житлова нерухом.), поруки поручитель ОСОБА_6. Зазначені обставини підтверджені посвідченою приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_7 від 31.07.2017 р. за реєстровим № 2406 копією виписки, оригінал якої оглядався в судовому засіданні.

Враховуючи специфіку правовідносин, які виникли між сторонами, суд вважає за необхідне зазначити, що положеннями ст. 512 ЦК України встановлено, що кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимог і за яким передається новому кредиторові. Як вказується в ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 517 ЦК України боржник має право не виконувати свого обовязку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобовязанні.

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. В ст. 638 ЦК України вказано, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За обставинами даної справи позивач звернулася до суду з вимогами про визнання недійсним Договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08 грудня 2011 року в частині кредитного договору №0 від 10 жовтня 2008 року та договору іпотеки тієї ж дати.

Ст. 655 та ч. 3 ст. 656 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Предметом купівлі-продажу може бути право вимоги, якщо вимога не має особистого характеру. До договору купівлі-продажу права вимоги застосовуються положення про відступлення права вимоги, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Дво- чи багатосторонніми правочинами є погоджена дія двох або більше сторін. Ст. 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Крім цього, Пленум Верховного суду України в своїй постанові № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», а саме в п. 7 розяснив, що правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених, законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Враховуючи встановлені обставини даної справи суд зазначає, що сторонами спірного Договору купівлі-продажу від 08 грудня 2011 року досягнуто всіх істотних умов договору та на підтвердження вказаного надано належним чином засвідчені копії необхідних документів, які містяться в матеріалах справи.

Так, відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Ст. 77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно зі ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Крім цього, Пленум Верховного суду України в своїй постанові «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції від 12 червня 2009 року № 2, а саме п. 27 розяснив, що виходячи з принципу процесуального рівноправ'я сторін та враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів в порядку, передбаченому ЦПК України.

Разом з тим, позивачем не надано доказів на підтвердження порушення Банками вимог законодавства при укладенні договору купівлі-продажу прав вимог. Більше того, під час розгляду справи судом задовольнялися клопотання представника позивача про витребування доказів як у відповідача, так і у нотаріуса, який посвідчував спірний договір, які за посиланнями позивача підтверджували його вимоги. Проте, отримані судом докази не доводять позовних вимог.

Одночасно, в контексті виниклих правовідносин між сторонам, суд зазначає, що відступлення права вимоги призводить лише до заміни сторони по кредитному договору та не змінює умови укладеного кредитного договору, зокрема договору про надання споживчого кредиту № 0 від 10 жовтня 2008 року.

Що ж стосується посилань позивача на те, що відступлення права вимоги за іпотечним договором від 10.10.2008 р., укладеним з ОСОБА_1, слід зазначити, що згідно з п. 1.1. спірного Договору Сторони визначили поняття «Права вимоги за кредитами» - всі права вимоги Продавця в якості кредитодавця по відношенню до Позичальників в якості позичальників стосовно кредитів за відповідними Кредитними договорами, а також права вимоги Продавця по відношенню до Осіб, що надають забезпечення, за відповідними Договорами забезпечення. «Договори забезпечення» означає договори застави, договори іпотеки та договори поруки, перелічені у Додатку 1 (перелік Прав вимоги за кредитами).

При цьому, на виконання ухвали суду від 12.12.2017 року про витребування доказів приватний нотаріус ОСОБА_4 у листі вих. № 48/01-16 від 22.02.2018 року зазначила, що вона дійсно 08.12.2011 року посвідчила Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, укладений між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк». Зазначений договір був зареєстрований в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій під № 2949. До вказаного договору було додано Додаток І Перелік прав вимоги за кредитами, який, як невідємну частину договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами було посвідчено разом з самим договором від 08.12.2011 року.

Таким чином, враховуючи встановлені обставини справи, дослідивши докази надані сторонами на підтвердження своїх вимог та заперечень, зважаючи на специфіку правовідносин, що виникли між сторонами та необґрунтованість позовних вимог суд приход ить до висновку, що позов задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 1-13, 76-82, 210, 247, 259, 263, 264, 265, ЦПК України суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», треті особи Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», ОСОБА_2 про визнання недійсним договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами - відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області шляхом подання апеляційної скарги через Приморський районний суду міста Одеси протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст рішення було викладено 30.05.2018 року

Суддя: В.І. Загороднюк

10 травня 2018 року