Постанова

Іменем України

08 травня 2018 року

м. Київ

справа № 639/11488/14-ц

провадження № 61-4464св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Коротуна В. М. (суддя-доповідач),

Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2,

представник позивача - ОСОБА_3,

відповідач - ОСОБА_4,

треті особи: Третя харківська державна нотаріальна контора, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Гриб Надія Миколаївна,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м. Харковау складі судді Рубіжного С. О. від 15 вересня 2015 року та рішення Апеляційного суду Харківської областіу складі колегії суддів: Кіпенка І. С., Хорошевського О. М., Шаповал Н. М.,

від 12 липня 2016 року,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до

ОСОБА_4, треті особи: Третя харківська державна нотаріальна контора, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Гриб Н. М., про визнання заповіту недійсним.

Позовна заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла його дружина ОСОБА_6, яка проживала у квартирі АДРЕСА_1. За життя вона склала заповіт на ім'я свого брата ОСОБА_4 На час складання заповіту у ОСОБА_6 був психічний розлад, тому, вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Крім того, за життя вона розірвала договір довічного утримання, який було укладено з ОСОБА_4, а також скасувала довіреність на його ім'я.

З урахуванням викладеного, ОСОБА_2 просив суд визнати недійсним заповіт, складений ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 та посвідчений 25 червня 2012 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу

Гриб Н. М.

Справа переглядалась неодноразово.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 15 вересня 2015 року відмовлено у задоволенні позову.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, виходив із того, що відсутні підстави для визнання заповіту недійсним, оскільки на момент складання заповіту ОСОБА_6 усвідомлювала значення своїх дій та могла керувати ними.

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 12 липня 2016 року рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 15 вересня 2015 року скасовано й ухвалено нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позову з інших підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, апеляційний суд, виходив із того, що позивач не надав належних та допустимих доказів щодо порушення його прав, пов'язаних із оскаржуваним правочином.

22 серпня 2016 рокуОСОБА_2подавдо Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права,просив скасувати рішення судів попередніх інстанцій.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій не надано належної оцінки усім доказам наявним у матеріалах справи.

12 жовтня 2016 року ОСОБА_4 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заперечення на касаційну скаргу, в якому зазначив, що судові рішення є законними і обґрунтованими.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

01 лютого 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Згідно з частиною 1 статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає без задоволення касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог частини 1 статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судом установлено, що ОСОБА_2 перебував у шлюбі з ОСОБА_6 з 14 вересня 2007 року по 18 червня 2013 року.

25 червня 2012 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гриб Н. М. посвідчено заповіт ОСОБА_6, згідно з яким, вона залишила розпорядження про те, що у випадку своєї смерті все своє майно, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалося, та на все те, що буде на момент смерті, вона заповідає ОСОБА_4

Судами установлено, що рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова

від 18 червня 2013 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 розірвано.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_6 померла.

Відповідно до висновку посмертної судово-психіатричної експертизи від 15 травня 2015 року № 434 за своїм психічним станом ОСОБА_6 на час складання заповіту була здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. ОСОБА_6 не виявляла ознак психозу, недоумства і інших хворобливих психічних розладів, які позбавляють її здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Отже, ОСОБА_2 на день смерті ОСОБА_6 у шлюбі з нею не перебував, а тому до кола спадкоємців за законом не входить.

Частиною першою статті 3 ЦПК України 2004 року встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, визнання або оспорювання.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених законом (частина третя статті 10 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 60 ЦПК України 2004 року, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Таким чином, скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення, апеляційний суд, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (стаття 212 ЦПК України 2004 року), з урахуванням встановлених обставин і вимог (статей 10, 60 ЦПК України 2004 року), встановивши, що ОСОБА_2 не є спадкоємцем за законом, за життя ОСОБА_6 заповіла все своє майно ОСОБА_4, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову, виходячи з того, що позивач не довів обставин, на які посилався як на обґрунтування своїх вимог, які б давали підстави вважати, що оскаржуваним правочином порушені його права.

Наведенні в касаційній скарзі доводи Верховним Судом відхиляються, оскільки судами першої та апеляційної інстанцій правильно застосовано до спірних правовідносин норми матеріального права та не порушено норми процесуального права.

Зазначені висновки відповідають установленим обставинам справи та нормам матеріального права, а доводи, викладені ОСОБА_2, у касаційній скарзі, цих висновків не спростовують.

Враховуючи те, що спір по суті судами першої та апеляційної інстанцій вирішено правильно і законно, а рішення не може бути скасоване з одних лише формальних міркувань (частина друга статті 410 ЦПК України), колегія суддів дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення.

Керуючись статтями 389, 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палатиКасаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Харківської області від 12 липня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: Н. О. Антоненко

В. І. Журавель

В.М. Коротун

В.П. Курило