Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний №320/7932/16 Головуючий у 1 інстанції Юрлагіна Т.В.
Провадження № 22-ц/778/1925/18 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2018 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого Онищенка Е.А.

суддів: Бєлки В.Ю.

Воробйової І.А.

за участю секретаря судового засідання Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 15 лютого 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк», треті особи: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна, Мелітопольський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, Управління з розвитку підприємництва, промисловості та захисту прав споживачів Виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, -

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суд з позовом до ПАТ КБ «Приватбанк», треті особи: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна, Мелітопольський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, Управління з розвитку підприємництва, промисловості та захисту прав споживачів Виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

В позові зазначала, що 21 травня 2012 року між нею та ПАТ КБ «Приватбанк» був укладений договір про відкриття картрахунку та обслуговування платіжної картки.

Вона використовувала вказану платіжну картку, вносила грошові кошти, проте відповідач без її згоди збільшував їй кредитний ліміт. Жодних вимог від відповідача щодо заборгованості вона не отримувала. 29 лютого 2016 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. був вчинений виконавчий напис щодо стягнення з позивача на користь ПАТ КБ «Приватбанк» грошових коштів у сумі 186 690 грн. 40 коп. за вищезазначеним договором.

На підставі даного виконавчого напису державним виконавцем Мелітопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області було відкрито виконавче провадження та накладено арешт на все майно позивачки. Позивачка вважає, що даний виконавчий напис був винесений без дотримання вимог чинного законодавства, оскільки нотаріус видав його без наявності первинного бухгалтерського документу, а лише на підставі виписки з особистого рахунку ОСОБА_3

Крім того, на підтвердження факту безспірності, стягувачем, відповідно до п.1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» нотаріусу повинні бути надані первинні бухгалтерські документи чеки, квитанції, кредитний договір тощо, які підтверджують факти оплати чи неналежної оплати.

Укладений між нею та ПАТ КБ «Приватбанк» договір не є кредитним договором, а є лише договором про відкриття картрахунку та обслуговування платіжної картки, який включає умови порядку відкриття картрахунку та порядок надання та використання платіжної картки.

Вважає, що на час вчинення виконавчого напису у розпорядженні нотаріуса не було всіх необхідних документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, а також нотаріусом не були дотримані вимоги актів законодавства України, які регулюють порядок вчинення виконавчих написів нотаріуса на документах, які свідчать про безспірність заборгованості, внаслідок чого було порушеної її право на добровільне виконання вимог банку.

Просила суд визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису № 1400 від 29 лютого 2016 року, вчиненого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М., щодо звернення стягнення з неї на користь ПАТ КБ «Приватбанк» грошових коштів у сумі 186 690 грн. 40 коп.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 15 лютого 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду ОСОБА_3 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким її позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначила, що суд при вирішенні спору обмежився лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур ы факту подання стягувачем, Банком документів на підтвердження безспірної заборгованості позивача згідно з переліком документів.

Судом першої інстанції не враховано, що строк дії договору припинений ще в травні 2015 року, що відповідає строку дії картки, проте з неї стягнута заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом після закінчення строку дії кредитного договору. Також не з'ясовано порядок нарахування таких процентів після закінчення строку дії договору, та чи взагалі передбачено цими документами нарахування процентів за користування кредитом після закінчення строку дії договору, що є необхідним для правильного застосування частини першої статті 1046 ЦК України.

Не було взято до уваги, що після закінчення строку дії договору, вона не зверталася до Банку з заявами про видачу нової кредитної картки і їй не було надано Банком нової платіжної картки. Банком не надано доказів того, що вона отримала нову платіжну картку.

Третьою особою приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. надано пояснення на апеляційну скаргу, в яких зазначає, що виконавчий напис вчинено з дотриманням всіх вимог законодавства. Апеляційну скаргу вважає необґрунтованою та безпідставною. Просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

ОСОБА_6 надала суду заяву про відкладення розгляду справи, вказуючи, що не може з'явитися в судове засідання у зв'язку з різким погіршенням стану здоров'я, але доказів цьому не надає.

Клопотання про відкладення розгляду справи ОСОБА_3 не може бути задоволено, оскільки скаржником не надано доказів погіршення стану здоров'я, причини, вказані скаржником визнані колегією неповажними.

Зважаючи на вказане, колегія у відповідності до положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України здійснила апеляційний розгляд у відсутності ОСОБА_3

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційних скарг і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Встановлено, що 21.05.2012 року між ОСОБА_3 та ПАТ КБ «Приватбанк» був укладений договір про відкриття картрахунку та обслуговування платіжної картки № SAMDNSAMDN878, відповідно до якого клієнт здійснює за допомогою карт операції по картрахункам, передбачені чинним законодавством України та у відповідності до Умов та правил надання банківських послуг, Правил користування платіжними картками, які є невід'ємною частиною цього договору.

Згідно п. 1.1 укладеної між сторонами додаткової угоди №1 до договору № SAMDNSAMDN878 від 21.05.2012 року для виконання операцій, зазначених у п.2 цього договору, банк відкриває клієнту картковий рахунок і видає клієнту платіжну картку. Тип картки, відповідно до п.1.2 угоди, PLATINUM, вид - особиста міжнародна, строк дії - один рік. Валюта - гривня.

Кредитний ліміт - в сумі 20 000 гривень. Строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії картки. Базова процента ставка на момент підписання договору - 2,2% на місяць із розрахунку 360 днів на рік. Протягом перших 30 днів з моменту виникнення заборгованості за кредитним лімітом (пільговий період) проценти нараховуються, виходячи зі ставки 0,01% річних. У випадку непогашення даної заборгованості у 30-денний строк з моменту її виникнення клієнт сплачує комісію за несвоєчасне погашення кредитного ліміту у пільговий період - 2,2% від заборгованості. З 31-го дня виникнення заборгованості за кредитним лімітом нарахування процентів за використання кредитним лімітом здійснюється, виходячи із базової процентної ставки. Проценти за користування кредитним лімітом підлягають сплаті щомісячно у строк до 30 числа кожного місяця.

Додаткова угода є невід'ємною частиною договору та вступає у законну силу з моменту її підписання.

29.02.2016 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. був вчинений виконавчий напис серія НАТ 814978, зареєстровано в реєстрі за №1400, про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором № SAMDNSAMDN878 від 21.05.2012 року в сумі 184990,40 гривень, з яких: залишок заборгованості за кредитом - 104 248, 00 гривень, сума заборгованості за відсотками - 71 933,33 гривень, штраф - 8809,07 гривень. Крім того, витрати за вчинення виконавчого напису становлять 1700 грн. Таким чином, всього, з урахуванням витрат, пов'язаних із вчиненням виконавчого напису, сума стягнення становить 186690,40 гривень.

Даний виконавчий напис був вчинений на підставі наданої ПАТ КБ «Приватбанк» копії договору № SAMDNSAMDN878 від 21.05.2012 року (а.с.127), додаткової угоди №1 до договору № SAMDNSAMDN878 від 21.05.2012 року (а.с.127-128), розрахунку заборгованості за договором станом на 31 січня 2016 року (а.с.129-130), письмової вимоги банку від 18.02.2016 про усунення порушень за кредитним договором, направленої цінним листом на адресу позивачки ОСОБА_3

На підставі вказаного виконавчого напису державним виконавцем Мелітопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Запорізькій області 29.07.2016 року винесено постанову ВП № 51566911 про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження.

Згідно з пунктом 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси.

Статтями 87, 88 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем і за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом, перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється КМУ (ст.18 ЦК України, ст.87 Закону України «Про нотаріат»).

Згідно положень глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно п.2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, що затверджений Постановою Кабінету Міністрів України №1172 від 29.06.1999 року, виконавчий напис може бути вчинений на кредитному договорі, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов'язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Підпунктом 3.5 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів.

Судом першої інстанції правильно встанволено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999р, а тому при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному переліку.

За змістом п.1 вказаного Переліку, а також Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року, та ст.ст. 87 та 88 ЗУ «Про нотаріат» заборгованість або інша відповідальність боржника визнається безспірною і не потребує додаткового доказування у випадках, якщо подані для вчинення виконавчого напису документи передбачені наведеним вище Переліком документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів та підтверджують безспірність заборгованості. При цьому, дії нотаріуса при вчиненні виконавчого напису мають бути спрямовані на перевірку безспірності заборгованості.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що за своєю суттю виконавчий напис є розпорядженням нотаріуса про примусове стягнення з боржника на користь кредитора грошових сум або передачі чи повернення майна кредитору, здійснене на документах, які підтверджують зобов'язання боржника, тобто в основі вчинення цієї нотаріальної дії знаходиться факт безспірності відповідальності боржника, тому вчинення виконавчого напису - це не вирішення спору між кредитором та боржником, а підтвердження безспірності зобов'язань боржника.

Аналізуючи надані нотаріусом копії на підставі яких було вчинено виконавчий напис №1400 від 29.02.2016 року, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що стягувачем для вчинення виконавчого напису були надані всі документи, зазначені в п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Доводи апеляційної скарги щодо ненадання банком усіх необхідних документів для вчинення виконавчого напису, які б підтверджували безспірність заборгованості, є безпідставними, оскільки як вбачається з документів, які були надіслані нотаріусом до суду першої інстанції, банком були надані усі необхідні документи та копії розрахунків заборгованості станом на 31.01.2016 року.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції щодо того, що це не просто розрахунки заборгованості, а виписки-розрахунки, оскільки документи містять не лише суми заборгованості, а й всі інші необхідні дані, як-то: дату операції за рахунками обліку заборгованості, кількість днів, за які нараховано заборгованість за відсотками, пенею та комісією, залишок поточної та простроченої заборгованості за кредитом, сальдо, на яке не нараховуються проценти, за певний період (пільговий період), процентна ставка (поточна та прострочена), ставка пені за порушення строків розрахунку, нараховані відсотки на залишок поточної та простроченої заборгованості, сума комісії та пені, сплачені відсотки, сума погашення за наданим кредитом, заборгованість за наданим кредитом. Інформація, яку містять вказані документи, свідчить про те, що стягувачем для вчинення виконавчого напису було надано не лише розрахунок заборгованості, а і виписку з рахунка боржника.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що виписка-розрахунок є первинним документом, оскільки, з урахуванням Переліку типових документів, що затверджений наказом Мін'юсту №578/5 від 12.04.2012, виписка банку відносяться до первинних документів.

Таким чином, враховуючи викладене, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що нотаріусом було зроблено однозначний висновок про безспірність вказаної суми боргу.

У відповідності до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що Позивачем не надано жодного доказу або власного розрахунку, який би спростував безспірність заборгованості, що є її процесуальним обов'язком.

Судом вірно встановлено, що до звернення до нотаріуса ПАТ КБ «Приватбанк» 18.02.2016 року надіслав ОСОБА_3 письмову вимогу про усунення порушень за кредитним договором. В цьому документі зазначалося, що у випадку не усунення порушень протягом п'яти днів з дати відправлення вимоги банк почне процедуру примусового стягнення заборгованості. Вказана вимога була надіслана позивачці цінним листом з описом вкладення.

Згідно довідки Центру поштового зв'язку №4 м. Мелітополь Запорізької дирекції ПАТ «Укрпошта» №09/1-01-71 від 16.01.2017 року, цінний лист ПАТ КБ «Приватбанк» з відміткою «пріоритетний» з описом вкладення №580 вручено ОСОБА_3 особисто 22.02.2016 року, що підтверджується вказаною довідкою, доданою до матеріалів справи.

З документів, наданих нотаріусом, вбачається, що письмова вимога, з доказами її надіслання ОСОБА_3 та виписка-розрахунок з рахунку позивача були передані нотаріусу для вчинення виконавчого напису.

Судом першої інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, вірно встановлено, що ПАТ КБ «ПриватБанк» виконав свої зобов'язання за договором, надав позивачці платіжну картку зі встановленим кредитним лімітом, що підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, а позивачка користувалася кредитними коштами та в порушення умов договору несвоєчасно здійснювала їх повернення, внаслідок чого у неї утворилася заборгованість, та дійшов правильного висновку про те, що на внаслідок укладеного між сторонами договору про відкриття картрахунку та обслуговування платіжної картки між сторонами виникли саме кредитні відносини, до яких слід застосовувати положення параграфу 2 глави 71 ЦК України.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано встанови, що при вчиненні виконавчого напису приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. були дотримані вимоги ЦК України, Закону України «Про нотаріат», Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України та Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 №1172. Встановивши, що банком нотаріусу надано всі необхідні документи, що підтверджують безспірність заборгованості, наявність доказів належного направлення та отримання позивачем письмової вимоги про усунення порушень, а також те, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, суд приходить до висновку про необґрунтованість та безпідставність позовних вимог ОСОБА_3, а відтак відсутні правові підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

З огляду на наведене вбачається, що суд з дотриманням вимог ст. ст. 89,263 ЦПК України дана належна оцінка доказам по справі, вірно встановлений характер спірних правовідносин і обґрунтовано зроблено висновок про відсутність правових підстав для задоволення позову.

На підставі вищенаведеного, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Доводи апеляційної скарги повністю повторюють зміст її позовної заяви, були предметом дослідження суду першої інстанції, який дав їм належну оцінку у своєму рішенні, і повторної перевірки ці доводи не потребують.

Наведені скаржником в апеляційній скарзі доводи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення скаржником норм процесуального закону.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які могли б призвести до скасування судового рішення, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 15 лютого 2018 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 23 травня 2018 року.

Головуючий:

Судді: