Ухвала

28 лютого 2018 року

м. Київ

справа № 754/10240/15-ц

провадження № 61-1941св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Карпенко С. О. (суддя-доповідач), Кузнєцова В. О., ПогрібногоС. О., Ступак О. В.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль»,

відповідач - відділ державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_5, Публічне акціонерне товариство «ВіЕс Банк»,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 7 грудня 2015 року, ухвалене у складі судді Бабко В. В., та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 23 березня 2016 року, постановлену колегією у складі суддів: Панченка М. М., Барановської Л. В., Побірченко Т. І.,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») звернулося з позовом, уточненим у подальшому, до відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві (далі - ВДВС Деснянського районного управління юстиції у м. Києві) про звільнення майна з-під арешту, накладеного постановами ВДВС Деснянського районного управління юстиції у м. Києві, та зняття з розшуку заставного майна.

Свої вимоги обґрунтовувало тим, що 15 березня 2006 року між позивачем та ОСОБА_5 укладено кредитний договір, для забезпечення виконання зобов'язань за яким укладено договір застави транспортного засобу марки «Skoda Oktavia Tour», 2006 року випуску, кузов НОМЕР_3, реєстраційний номер НОМЕР_1, який належить ОСОБА_5 Заборгованість ОСОБА_5 перед позивачем за кредитним договором станом на 3 грудня 2015 року становить 79 416 грн 07 коп.

Постановами ВДВС Деснянського районного управління юстиції у м. Києві від 26 липня 2011 року у виконавчому провадженні № 27686203 та від 30 вересня 2015 року у виконавчому провадженні № 48889550 накладено арешт на все майно ОСОБА_5 та оголошено у розшук заставлений автомобіль. Зазначені постанови винесені в ході виконання виконавчого листа № 2-2889 від 30 вересня 2010 року про стягнення з ОСОБА_5 на користь Публічного акціонерного товариства «Фольксбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ВіЕс Банк» (далі - ПАТ «ВіЕс Банк»), заборгованості у розмірі 955 917 грн 54 коп.

Посилаючись на те, що відповідно до статті 572 ЦК України ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»має переважне право перед іншими кредиторами на задоволення вимог за рахунок заставленого рухомого майна, а накладений арешт позбавляє позивача як заставодержателя права розпоряджатись заставленим майном та погасити заборгованість за рахунок предмета застави, просило звільнити автомобіль «Skoda Oktavia Tour» з-під арешту та зняти з нього розшук.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 7 грудня 2015 року позов задоволено.

Звільнено з-під арешту, накладеного постановами ВДВС Деснянського районного управління юстиції у м. Києві від 26 липня 2011 року у виконавчому провадженні № 27686203 та від 30 вересня 2015 року у виконавчому провадженні № 48889550, транспортний засіб марки «Skoda Oktavia Tour», 2006 року випуску, кузов НОМЕР_3, реєстраційний номер НОМЕР_1, який належить ОСОБА_5

Знято розшук, оголошений постановою ВДВС Деснянського районного управління юстиції у м. Києві від 21 жовтня 2015 року по виконавчому провадженню № 48889550, з транспортного засобу марки «Skoda Oktavia Tour», 2006року випуску, кузов НОМЕР_3, реєстраційний номер НОМЕР_2, який належить ОСОБА_5

Стягнено з ВДВС Деснянського районного управління юстиції у м. Києві на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» 243 грн 60 коп. судового збору.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що арешт заставленого майна і оголошення його у розшук позбавляють позивача можливості скористатися правом на продаж цього майна у погашення заборгованості ОСОБА_5 за відповідним кредитним договором.

Апеляційний суд міста Києва рішення Деснянського районного м. Києва від 7 грудня 2015 року залишив без змін, погодившись із його висновками, про що 23 березня 2016 року постановив відповідну ухвалу.

У березні 2016 року ПАТ «ВіЕс Банк» звернулося з касаційною скаргою, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що відповідно до частини третьої статті 54 Закону України «Про виконавче провадження», чинного на час винесення постанов, для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернуто у разі, якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю.

Проте на час ухвалення рішення судом першої інстанції вартість заставленого автомобіля не була встановлена; позивач не надав суду доказів того, що вартість заставленого автомобіля не перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю.

Частиною шостою статті 54 Закону України «Про виконавче провадження», чинного на час винесення постанов, передбачено, що у разі задоволення у повному обсязі вимог заставодержателя залишок коштів використовується для задоволення вимог інших стягувачів у порядку, встановленому законом.

Суд першої інстанції, на думку заявника, безпідставно задовольнив вимоги позивача, не дослідивши вартість заставленого автомобіля, чим позбавив ПАТ «ВіЕс Банк» права задовольнити свої вимоги до боржника за рахунок коштів, які б залишилися після задоволення вимог заставодержателя.

Звертає увагу на те, що вартість заставленого автомобіля становить 127 659 грн, що значно перевищує заборгованість боржника перед ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», яка складає 98 867 грн 65 коп.

Касаційне провадження за касаційною скаргою ПАТ «ВіЕс Банк» відкрито ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 травня 2016 року.

У липні 2016 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» подав заперечення на касаційну скаргу, у яких просить залишити скаргу без задоволення, а рішення без змін, посилаючись на їх законність та обґрунтованість. Позивач зазначає, що суди правильно застосували норми права, які регулюють спірні правовідносини, та дійшли обґрунтованого висновку про те, що накладення арешту на майно боржника для задоволення вимог стягувача у виконавчому провадженні, який не є заставодержателем, порушує право заставодержателя звернути стягнення на предмет застави для задоволення своїх вимог та право на вибір способу задоволення вимог (прийняття заставленого майна у власність, реалізація предмета застави від свого імені тощо).

Ухвалою колегії суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 грудня 2016 року справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до пункту шостого розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діяв в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за якими судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Відповідно до підпункту четвертого пункту першого розділу XIIІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи касаційної скарги, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частина третя статті 400 ЦПК України).

Відповідно статті 572 ЦК України та статті 1 Закону України «Про заставу» в силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Відповідно до статті 589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку з пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

У статті 11 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» зазначено, що обтяження рухомого майна реєструються в Державному реєстрі в порядку, встановленому цим Законом.

Згідно зі статтею 14 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», якщо інше не встановлено цим Законом, зареєстроване обтяження має вищий пріоритет над незареєстрованими обтяженнями. Пріоритет зареєстрованих обтяжень визначається у черговості їх реєстрації, за винятками, встановленими цим Законом. Обтяжувач з вищим пріоритетом має переважне право на звернення стягнення на предмет обтяження.

Відповідно до статті 54 Закону України «Про виконавче провадження», який діяв на час прийняття оспорених постанов, звернення стягнення на заставлене майно у порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя.

Для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернуто у разі: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю.

Про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або якщо йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі, та роз'яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна.

За рахунок коштів, що надійшли від реалізації заставленого майна, здійснюються утримання, передбачені статтею 43 цього Закону, після чого кошти використовуються для задоволення вимог заставодержателя. У разі якщо заставодержатель не є стягувачем у виконавчому провадженні, йому виплачуються кошти після належного підтвердження права на заставлене майно. У разі задоволення в повному обсязі вимог заставодержателя залишок коштів використовується для задоволення вимог інших стягувачів у порядку, встановленому цим Законом.

Спори, що виникають під час виконавчого провадження щодо звернення стягнення на заставлене майно, вирішуються судом.

Судами встановлено, що 15 березня 2006 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_5 укладено кредитний договір, для забезпечення виконання зобов'язань за яким укладено договір застави транспортного засобу - автомобіля марки «Skoda Oktavia Tour», 2006 року випуску, кузов № НОМЕР_4, реєстраційний номер НОМЕР_1, який належить ОСОБА_5

В Державному реєстрі обтяжень рухомого майна міститься запис № 3014228 про заставу автомобіля «Skoda Oktavia Tour", 2006 року випуску, кузов № НОМЕР_4, номер державної реєстрації НОМЕР_1, обтяжувачем за яким є Київська регіональна дирекція АППБ «Аваль», зареєстрований 24 березня 2006 року.

Станом на 3 грудня 2015 року заборгованість ОСОБА_5 за кредитним договором становить 79 416 грн 07 коп., що підтверджується розрахунком заборгованості та не заперечується ОСОБА_5

Між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_5 вирішено питання щодо погашення заборгованості за кредитним договором шляхом добровільної реалізації заставленого автомобіля та сплати заборгованості.

Постановою ВДВС Деснянського районного управління юстиції у м. Києві від 22 липня 2011 року відкрито виконавче провадження № 2766203 з виконання виконавчого листа № 2-2889 від 30 вересня 2010 року про стягнення з ОСОБА_5 на користь ПАТ «Фольксбанк» 955 917 грн 54 коп.

В ході зазначеного виконавчого провадження постановою державного виконавця ВДВС Деснянського районного управління юстиції у м. Києві від 26 липня 2011 року накладено арешт на все майно ОСОБА_5, а постановою від 2 листопада 2011 року оголошено розшук автомобіля «Skoda Oktavia Tour».

Постановою ВДВС Деснянського районного управління юстиції у м. Києві від 21 серпня 2012 року знято розшук автомобіля, а постановою від 23 грудня 2014 року повернуто виконавчий лист №2-2889 від 30 вересня 2010 року стягувачу ПАТ «Фольксбанк», правонаступником якого є ПАТ «ВіЕс Банк».

Постановою ВДВС Деснянського районного управління юстиції у м. Києві від 30 вересня 2015 року повторно відкрито виконавче провадження № 48889550 з виконання зазначеного виконавчого листа.

Постановами ВДВС Деснянського районного управління юстиції у м. Києві від 30 вересня 2015 року та 21 жовтня 2015 року відповідно накладено арешт на все майно ОСОБА_5 та оголошено розшук автомобіля «Skoda Oktavia Tour» у виконавчому провадженні № 48889550.

Ухвалюючи оскаржувані судові рішення, суди попередніх інстанцій не врахували, що позовні вимоги ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заявлено до ВДВС Деснянського районного управління юстиції у м. Києві.

Згідно із частинами першою, другою статті 15 ЦПК України у редакції Кодексу, чинній на час вирішення судами попередніх інстанцій справи, у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ Кодексом адміністративного судочинства України (далі - КАС України) або Господарським процесуальним кодексом України (далі - ГПК України) віднесено до компетенції адміністративних чи господарських судів. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

Судами не враховано, що вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд повинен виходити з того, що згідно зі статтею 124 Конституції України юрисдикція загальних судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, крім випадків, коли розгляд таких справ за КАС України (стаття 17) або ГПК України (статті 1, 12) у відповідних редакціях Кодексів віднесено до компетенції адміністративних чи господарських судів.

Суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства (пункт перший частина перша статті 255 ЦПК України).

Відповідно до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ВДВС Деснянського районного управління юстиції у м. Києві є юридичною особою; запис вчинено у 2007 році.

Отже, у справі, яка переглядається, суд першої інстанції помилково прийняв до розгляду позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», заявлений до ВДВС Деснянського районного управління юстиції у м. Києві.

Судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в касаційному порядку повністю або частково із закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині із підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу. Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов'язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів касаційної скарги (частина перша, друга статті 414 ЦПК України).

Враховуючи викладене, рішення Деснянського районного суду м. Києва від 7 грудня 2015 року та ухвала Апеляційного суду міста Києва від 23 березня 2016 року підлягають скасуванню, а провадження у справі - закриттю.

Керуючись статтями 255, 409, 414, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 7 грудня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 23 березня 2016 року скасувати.

Провадження у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до Відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві про звільнення майна з-під арешту та зняття заставного майна з розшуку закрити.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді: С. О. Карпенко

В. О. Кузнєцов

С. О. Погрібний

О. В. Ступак