Постанова

Іменем України

30 травня 2018 року

м. Київ

справа № 759/19810/15-ц

провадження № 61-12418св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного

цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А. (суддя-доповідач),

суддів: Карпенко С. О., Кузнєцова В. О., Олійник А. С., Ступак О. В.

учасники справи:

позивач - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Українська страхова група»,

відповідач - ОСОБА_1,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду міста Києва від 02 лютого 2017 року у складі колегії суддів: Немировської О. В., Чобіток А. О., Соколової В. В.,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2015 року Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Українська страхова група» (далі - ПрАТ «СК «Українська страхова група») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП), посилаючись на те, що 03 грудня 2013 року між ним та ОСОБА_2 було укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів № 28-1509-13-00074, предметом якого було страхування автомобіля «Volkswagen Touareg», реєстраційний номер НОМЕР_1. 03 серпня 2014 року за участю застрахованого транспортного засобу та автомобіля «Mazda 6»,реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_1 сталася ДТП. Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 жовтня 2014 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), та притягнуто до адміністративної відповідальності. Внаслідок ДТП застрахований автомобіль «Volkswagen Touareg» зазнав механічних пошкоджень. Вартість відновлювального ремонту автомобіля склала 78 652 грн 72 коп. Згідно з договором добровільного страхування наземного транспорту та на підставі заяви ОСОБА_2 воно виплатило страхувальнику суму страхового відшкодування у розмірі 78 652 грн 72 коп. У листопаді 2014 року Приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Княжа» (далі - ПрАТ «УСК «Княжа»), в якому було застраховано цивільно-правову відповідальність ОСОБА_1, виплатило позивачу 49 тис. грн згідно з лімітом відповідальності за договором страхування. Враховуючи викладене, ПрАТ «СК «Українська страхова група» просило стягнути з відповідача на свою користь різницю між відшкодованою сумою та фактичним розміром понесених витрат в сумі 29 651 грн 72 коп.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 09 серпня 2016 року у складі судді Шум Л. М. у задоволенні позову ПрАТ «СК «Українська страхова група» відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем не було проведено автотоварознавчої експертизи, ОСОБА_1 не повідомлено про проведення огляду автомобіля «Volkswagen Touareg», чим позбавлено права подати свої зауваження, задати питання та своєю присутністю забезпечити об'єктивність оцінки вартості пошкодженого транспортного засобу. У зв'язку з цим суд дійшов висновку про відсутність у позивача права регресної вимоги до відповідача щодо виплати страхового відшкодування.

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 02 лютого 2017 року апеляційну скаргу ПрАТ «СК «Українська страхова група» задоволено, рішення Святошинського районного суду міста Києва від 09 серпня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення про задоволення позову. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ПрАТ «СК «Українська страхова група» 29 651 грн 72 коп. та судовий збір в сумі 622 грн 69 коп.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що оскільки ліміт відповідальності за полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності ОСОБА_1 у ПрАТ «УСК «Княжа» не покриває у повному обсязі фактично понесених позивачем витрат на виплату суми страхового відшкодування ОСОБА_2, то відповідно до статті 993 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) підлягає стягненню різниця між відшкодованою сумою та фактичним розміром понесених витрат. Відповідач не навів обґрунтованих заперечень щодо переліку пошкоджених деталей кузова автомобіля, коефіцієнту зносу та невідповідності визначеної в калькуляції вартості робіт існуючим на час проведення ремонту цінам, клопотання про проведення автотоварознавчої експертизи не заявляв.

У лютому 2017 року ОСОБА_1 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення Апеляційного суду міста Києва від 02 лютого 2017 року та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що ПрАТ «СК «Українська страхова група» не повідомило його про проведення огляду автомобіля «Volkswagen Touareg», у зв'язку з чим він був позбавлений можливості подати свої зауваження, задати питання та своєю присутністю забезпечити об'єктивність оцінки вартості пошкодженого транспортного засобу. Позивачем не проведено автотоварознавчу експертизу, розмір страхового відшкодування був визначений без врахування коефіцієнту амортизаційного зносу пошкоджених деталей автомобіля. Страхові акти та звіт про оцінку пошкодженого автомобіля є неналежними та недопустимими доказами.

15 березня 2017 року суддею Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито провадження у цій справі.

Ухвалою колегії суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 липня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

05 березня 2018 року справу № 759/19810/15-ц Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ передано до Верховного Суду.

Станом на час розгляду справи у Верховному Суді відзивів на касаційну скаргу не надійшло.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що 03 грудня 2013 року між ПрАТ «СК «Українська страхова група» та ОСОБА_2 було укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів № 28-1509-13-00074, за яким позивач взяв на себе зобов'язання компенсувати страхувальнику прямі збитки, пов'язані з користуванням автомобілем «Volkswagen Touareg», реєстраційний номер НОМЕР_1.

03 серпня 2014 року ОСОБА_1, керуючи автомобілем Mazda 6»,реєстраційний номер НОМЕР_2, на вулиці Тольбухіна у місті Одесі здійснив поворот ліворуч зі смуги, яка передбачає рух праворуч, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем «Volkswagen Touareg», реєстраційний номер НОМЕР_1, яким керувавОСОБА_2, що призвело до пошкодження транспортних засобів.

Постановою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 жовтня 2014 рокуОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за статтею 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

Внаслідок ДТП належний ОСОБА_2 автомобіль отримав механічні пошкодження, а саме: деформовано крило, бампер, двері, блок фара, декор накладки бампера, декор накладки правого крила, що підтверджується довідкою Відділу Державтоінспекції міста Одеси.

На підставі актів огляду пошкодженого транспортного засобу від 06 серпня і 15 вересня 2014 року та калькуляції вартості відновлювального ремонту автомобіля від 27 серпня 2014 року ПрАТ «СК «Українська страхова група» було складено страхові акти та видано розпорядження про виплату страхового відшкодування на загальну суму 78 652 грн 72 коп. Грошові кошти були перераховані на розрахунковий рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше ІнтерАвто Україна», яке здійснило відновлювальний ремонт автомобіля «Volkswagen Touareg».

Відповідно до частин шістнадцятої, сімнадцятої статті 9 Закону України «Про страхування» страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник. Непрямі збитки вважаються застрахованими, якщо це передбачено договором страхування. У разі коли страхова сума становить певну частку вартості застрахованого предмета договору страхування, страхове відшкодування виплачується у такій же частці від визначених по страховій події збитків, якщо інше не передбачено умовами страхування.

Здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком (частина перша статті 25 Закону України «Про страхування»).

Згідно з частиною другою статті 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений у випадках, встановлених законом.

Відповідно до статті 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Аналогічне положення міститься у статті 27 Закону України «Про страхування».

У таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика (суброгація). При суброгації нового зобов'язання з відшкодування збитків не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Отже, страховик виступає замість потерпілого в деліктному зобов'язанні.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов'язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Новий кредитор набуває прав та обов'язків свого попередника.

Таким чином, заміною кредитора деліктне зобов'язання не припиняється, оскільки відповідальна за спричинену шкоду особа свій обов'язок з відшкодування шкоди не виконала.

Установлено, що у листопаді 2014 року ПрАТ «СК «Українська страхова група» надіслало ПрАТ «УСК «Княжа», з якою ОСОБА_1 було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, вимогу про виплату страхового відшкодування в розмірі 73 188 грн 87 коп.

У позовній заяві ПрАТ «СК «Українська страхова група» зазначило про те, що ПрАТ «УСК «Княжа» виплатила йому грошові кошти в межах ліміту відповідальності за полісом обов'язкового страхування в сумі 49 тис. грн, що у повному обсязі не відшкодовує фактично понесених позивачем витрат на виплату суми страхового відшкодування ОСОБА_2

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

З огляду на зазначене, якщо розмір завданої шкоди перевищує належним чином визначену страхову суму (ліміт відповідальності страховика у відносинах страхування цивільно-правової відповідальності), відшкодування шкоди в обсязі такої різниці здійснюється в межах окремого деліктного зобов'язання за участі деліквента (особи, яка винна у скоєнні ДТП) та потерпілого, або іншої особи, до якої у встановленому порядку перейшло право потерпілого вимагати відшкодування завданої шкоди. За змістом статті 27 Закону України «Про страхування» та статті 993 ЦК України такою особою може бути страховик, який забезпечує майнові інтереси потерпілого у відносинах майнового страхування.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позову ПрАТ «СК «Українська страхова група», оскільки до позивача як страховика, що виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат перейшло право вимоги, яке ОСОБА_2 як страхувальник, що одержав страхове відшкодування, має до ОСОБА_1 як особи, відповідальної за завдані збитки.

Тому помилковим є висновок суду першої інстанції про те, що спірні правовідносини у цій справі стосуються відшкодування шкоди в порядку регресу.

Апеляційним судом обґрунтовано скасовано рішення суду першої інстанції у зв'язку з порушенням норм матеріального права, що потягнуло за собою неправильне вирішення справи.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, апеляційний суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги про те, що ПрАТ «СК «Українська страхова група» зобов'язане було провести автотоварознавчу експертизу та що розмір страхового відшкодування був визначений без врахування коефіцієнту амортизаційного зносу пошкоджених деталей автомобіля, судом апеляційної інстанції обґрунтовано відхилено з посиланням на те, що Законом України «Про страхування» та умовами договору добровільного страхування наземних транспортних засобів № 28-1509-13-00074 не передбачено визначення розміру страхового відшкодування на підставі висновку автотоварознавчої експертизи, таке відшкодування здійснюється, виходячи з розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник. Відповідач не навів обґрунтованих заперечень щодо переліку пошкоджених деталей кузова автомобіля, коефіцієнту зносу та невідповідності вартості зазначених у калькуляції виконаних робіт існуючим на час проведення ремонту цінам, клопотання про проведення експертизи не заявляв.

Інші наведені у касаційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками суду апеляційної інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував. В силу вимог вищенаведеної статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржуване рішення відповідає вимогам закону й підстави для його скасування відсутні.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду міста Києва від 02 лютого 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. А. Стрільчук
Судді:С. О. Карпенко
В. О. Кузнєцов
А. С. Олійник
О. В. Ступак