Справа № 502/609/18
04 червня 2018 року м. Кілія
Кілійський районний суд Одеської області
головуючого судді Масленикова О.А.
за участю секретаря судового засідання Скрипкіної А.Ю.
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження
за наявними у справі матеріалами
цивільну справу за позовом
про усунення перешкод у користуванні власністю
Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому зазначила що вона, є власником житлового будинку, який розташований в с. Дмитрівка Кілійського району Одеської області по вул. Шкільна, 92. За вказаною адресою з 11 вересня 2009 року зареєстрований ОСОБА_2, який проживав там на підставі договору оренди житлового приміщення, укладеного в вересні 2009 року. Як вбачається з договору оренди орендодавець - ОСОБА_1 надала, а орендатор - ОСОБА_2 прийняв в оренду приміщення площею 52,5 кв. м., яке розташоване за адресою: с. Дмитрівка Кілійського району, вул. Леніна, 92 строком з 09.2009 року до 10.02.2015 року. Всупереч вимогам договору оренди відповідач добровільно не здійснює заходи щодо зняття його з реєстрації за вказаною адресою, на вимоги позивача щодо виселення в добровільному порядку жодним чином не реагує. Відповідно до акту обстеження, виявлено, що позивач зареєстрована та проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1 та за даною адресою зареєстрований ОСОБА_2, який там не проживає та виїхав за межі села. Актом обстеження депутата Трудівської сільської ради Кілійського району встановлено, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, на даний момент фактично мешкає за адресою: с. Трудове Кілійського району, вул. Центральна, 72 та зі слів сусідів він купив даний будинок та там проживає. В звязку з вищезазначеним, позивач просила суд виписати ОСОБА_2 з будинку розташованого в с. Дмитрівка Кілійського району Одеської області по вул. Шкільна, 92.
Після відкриття провадження у справі позивачем було надано заяву, відповідно до якої вона підтримала позовні вимоги в повному обсязі та просила розглянути справу без її участі.
Ухвалою судді від 20 квітня 2018 року відкрито провадження у справі призначено розгляд у порядку спрощеного позовного провадження, про що повідомлені сторони.
Враховуючи, що представник позивача в позові зазначив, що не заперечує проти заочного вирішення справи, беручи до уваги, що відповідач належним чином повідомлений про строк подання відзиву та не подав відзив, суд ухвалює заочне рішення по справі.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у звязку з розглядом справ в порядку спрощеного провадження за відсутністю всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши позовну заяву та надані докази по справі, в процесі встановлення обставин справи та перевірки їх доказами, судом встановлено наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини:
Згідно будинкової книги ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 з 11.09.2009 року зареєстрований ІНФОРМАЦІЯ_4, розміщеного по вулиці Шкільна в с. Дмитрівка.
На підставі договору оренди житлового приміщення, укладеного в вересні 2009 року та посвідченого секретарем Дмитрівської сільської ради Кілійського району, орендодавець - ОСОБА_1 надала, а орендатор - ОСОБА_2 прийняв в оренду приміщення площею 52,5 кв. м., яке розташоване за адресою: с. Дмитрівка Кілійського району, вул. Леніна, 92 строком з 09.2009 року до 10.02.2015 року. П. 8 даного договору зазначено, що після закінчення строку договору орендатор зобов'язаний здати приміщення у повному порядку i справності.
Відповідно до акту обстеження, складеного депутатом Дмитрівської сільської ради ОСОБА_3, виявлено, що ОСОБА_1 зареєстрована та проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1 сама. За даною адресою зареєстрований ОСОБА_2, який там не проживає та виїхав за межі села.
Актом обстеження депутата Трудівської сільської ради Кілійського району, Мостовенко Ю Д. від 27.09.2016 року встановлено, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, на даний момент фактично мешкає за адресою: с. Трудове Кілійського району, вул. Центральна, 72. Зі слів сусідів, даний будинок він придбав та там проживає.
При ухваленні рішення судом застосовано наступні норми права:
Ст. 41 Конституції України, ст. ст. 316, 317 ЦК України передбачають здійснення власником права власності за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Виходячи з вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно з положеннями ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
У відповідності до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Згідно ч. 1 та ч. 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Згідно ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками, справи не підлягають доказуванню.
Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.
При цьому із змісту ч. 1 ст. 402 ЦК України вбачається, що право користування чужим майном може бути встановлене договором, законом, заповітом або рішенням суду.
Згідно положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до ст. 71 ЖК УРСР - при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.
Згідно ст. 72 ЖК УРСР - визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Відповідно до ст. 163 ЖК УРСР - у разі тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї в будинку /квартирі/ приватного житлового фонду, за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу.
Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» - зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням.
Зважаючи на встановлені обставини справи, суд приходить до висновку, що вимоги позивача щодо усунення перешкод у користуванні своєю власністю та виписки з житлового будинку підлягають частковому задоволенню, оскільки згідно чинного законодавства судовим рішенням може бути визнано особу такою, що втратило право користування житловим приміщенням.
Керуючись ст.ст.12, 81, 259, 263-265, 279, 280-282 ЦПК, ст. ст. 316, 317, 391 ЦК України, суд
Позов задовольнити повністю.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, таким, що втратив право на користування житловим будинком № 92 розташованого по вулиці Шкільна в с. Дмитрівка Кілійського району Одеської області, належним ОСОБА_1.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, зареєстрованого в ІНФОРМАЦІЯ_6 - на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_7, зареєстрованої та проживаючої в ІНФОРМАЦІЯ_6, - 704,80 гривень судового збору.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Згідно ст. 284 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Кілійського районного суду ОСОБА_4