Справа № 459/1969/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Новосад М.Д.
Провадження № 22-ц/783/7314/17 Доповідач в 2-й інстанції: Струс Л. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2018 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

Головуючого судді: Струс Л.Б.

суддів: Ванівського О.М., Шандри М.М.

секретаря: Бадівської О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Червоноградського міського суду Львівської області від 16 листопада 2017 року у справі за поданням державного виконавця Червоноградського міського відділу ДВС ГТУю у Львівській області Лазар Н.М. про визначення частки у спільному майні,-

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Червоноградського міського суду Львівської області від 16 листопада 2017 року подання задоволено.

визначено, що ОСОБА_4 належить Ѕ частка земельної ділянки по АДРЕСА_1, житлового приміщення (квартири) по АДРЕСА_2, нежитлового приміщення (магазину) по АДРЕСА_3 нежитлового приміщення по АДРЕСА_4, а інша Ѕ частина вказаного майна належить ОСОБА_5, як у спільному майні подружжя.

Дану ухвалу суду оскаржив ОСОБА_2 подавши апеляційну скаргу.

Зазначає, що земельна ділянка по АДРЕСА_1 не є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки була придбана ОСОБА_5 як підприємцем за її власні кошти. Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його за час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Суд першої інстанції на вказану обставину не звернув уваги. Окрім того, 17.05.2013 року ОСОБА_5 та стягував у даній справі ОСОБА_6 уклали договір дарування відповідно до якого ОСОБА_5 передала в дарунок а ОСОБА_6 прийняв у дар приміщення загальною площею 142,6 кв.м., що становить ѕ ідеальних частин нежитлового приміщення за адресою АДРЕСА_1. Хоча вказаний договір дарування оспорюється в судовому порядку, він на сьогодні чинний. На підставі вказаного договору зареєстровано право на ѕ будинку за стягувачем ОСОБА_6 Врахувуючи вказані обставини, при реєстрації власності відповідно до договору дарування щодо приміщення загальною площею 142,6 кв.м., ОСОБА_6 має перейти право власності на спірну земельну ділянку. Вказує, що визначаючи Ѕ частки земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1, цільове призначення обслуговування будівлі - магазину площею 0,0529 га за ОСОБА_4 суд ухвалив передчасне рішення, яке суперечить ст..ст.120, 125 ЗК України. Окрім того, зазначає, що квартира за адресою АДРЕСА_2 належить ОСОБА_5 на праві особистої власності на підставі договору - купівлі-продажу квартири, квартира була придбана за особисті кошти ОСОБА_5, у вказаній квартирі зареєстрований ОСОБА_7

Вказує, що іншого житла для проживання ні у ОСОБА_5, ні у ОСОБА_4 ні у дітей, в тому числі неповнолітнього сина немає. Зазначає, що у разі вчинення правочину щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, попередня згода органу опіки та піклування є обов`язковою, що також не було зроблено судом першої інстанції.

Просить ухвалу Червоноградського міського суду Львівської області від 16 листопада 2017 року скасувати та у задоволенні подання відмовити.

ОСОБА_5 подала заяву про приєднання до апеляційної скарги ОСОБА_2.

Просить апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників ОСОБА_9, Лазар Н.М., перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Матеріалами справи встановлено, що Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 26 липня 2016 року позов ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики задоволено, стягнуто з ОСОБА_4 у користь ОСОБА_6 450 000 (чотириста п'ятдесят тисяч) доларів США заборгованості за договором позики, що еквівалентно 11 154 465 (одинадцять мільйонів сто п'ятдесят чотири тисячі чотириста шістдесят п'ять) гривень за курсом НБУ станом на 26.07.2016 року.

На виконанні у Червоноградському міському відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області знаходиться виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №459/1969/15-ц, виданого 16.02.2017 року Червоноградським міським судом про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 заборгованості за договором позики у розмірі 450 000 доларів США, що еквівалентно 11 154 465 грн. за курсом НБУ станом на 26.07.2016 року.

18.04.2017 року було винесено постанови про відкриття виконавчого провадження та про арешт майна боржника. Згідно отриманої на запити державного виконавця інформації за боржником не зареєстровано нерухомого майна, на обліках у центрі зайнятості та як отримувач страхових виплат не перебуває, крім того відсутня інформація про доходи боржника, про відкриті рахунки у банківських установах та про зареєстровані за ним транспортні засоби. Вжитими заходами не вдалось виконати вище вказане рішення суду. Боржник дав письмові пояснення, в яких відмовився виконувати рішення суду, зазначив, що жодних коштів у стягувача ОСОБА_6 не позичав та повертати не буде.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна в порядку доступу державних виконавців встановлено, що за дружиною боржника -ОСОБА_5 зареєстровано право власності на земельну ділянку по АДРЕСА_1 для обслуговування будівлі магазину, житлового приміщення (квартири) по АДРЕСА_2, нежитлового приміщення магазину по АДРЕСА_3; нежитлового приміщення по АДРЕСА_5 та 3/4 частки нежитлової будівлі по АДРЕСА_1. Ухвалою Червоноградського міського суду Львівської області від 09.07.2015 року накладено заборону на відчуження майна ОСОБА_5, яка являється дружиною ОСОБА_4

Також встановлено, що державним виконавцем вжито всіх процесуальних заходів щодо встановлення майна, яким ОСОБА_4 одноособово володіє на праві приватної власності, перш ніж вдаватись до необхідності визначення частки з майна боржника, яким ОСОБА_4 володіє спільно з іншими особами.

Так, згідно з інформацією, наданою на запити державного виконавця, за боржником не зареєстровано жодного нерухомого майна, відповіддю Червоноградського міського центру зайнятості від 26.04.2017 року стверджується, що боржник на обліку не перебуває, з відповіді Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві встановлено, що боржник, як отримувач страхових виплат, на обліку не перебуває, згідно із відповідями УПФУ та ДФС відсутня інформація про місце отримання доходу боржником, також відсутні відомості про відкриті рахунки у банківських установах, з витягу з Єдиного державного реєстру МВС України встановлено відсутня інформація про зареєстровані за боржником транспортні засоби.

Постановляючи оскаржувану ухвалу про визначення за ОСОБА_4 Ѕ частка земельної ділянки по АДРЕСА_1, житлового приміщення (квартири) по АДРЕСА_2, нежитлового приміщення (магазину) по АДРЕСА_3 нежитлового приміщення по АДРЕСА_4, а інша Ѕ частина вказаного майна належить ОСОБА_5, як у спільному майні подружжя, суд першої інстанції прийшов до висновку, що вказане майно було набуте сторонами під час шлюбу і є спільною сумісною власністю подружжя, а визначення частки у спільному майні подружжя жодним чином не порушує права власності боржника і його дружини, оскільки не здійснюється стягнення на це майно.

З таким висновком колегія суддів погоджується з наступних обставин.

Відповідно до ст.366 ЦК України, кредитор співвласника майна, що є у спільній частковій власності, у разі недостатності у нього іншого майна, на яке може бути звернене стягнення, може пред'явити позов про виділ частки із спільного майна в натурі для звернення стягнення на неї. У разі неможливості виділу в натурі частки із спільного майна або заперечення інших співвласників проти такого виділу кредитор має право вимагати продажу боржником своєї частки у праві спільної власності з направленням суми виторгу на погашення боргу. У разі відмови боржника від продажу своєї частки у праві спільної власності або відмови інших співвласників від придбання частки боржника кредитор має право вимагати продажу цієї частки з публічних торгів або переведення на нього прав та обов"язків співвласника-боржника, з проведенням відповідного перерахунку.

Так, відповідно до ст. 52 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець вправі звернути стягнення на майно божника в розмірі і обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження. У разі якщо боржник володіє майном спільно з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням державного виконавця.

Згідно ст. 379 ЦПК України ( в редакції, що діяла на момент винесення ухвали) питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, вирішується судом за поданням державного виконавця в судовому засіданні з повідомленням сторін та заінтересованих осіб, неявка яких не перешкоджає вирішенню вказаного питання.

Згідно ч.2 ст. 370 ЦК України, у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Як вбачається з копії свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 ОСОБА_4 та ОСОБА_5 перебувають у шлюбі із 01.06.1991 року.

Право власності на вище перелічене майно зареєстроване за ОСОБА_5 після укладення шлюбу.

Окрім цього, доводи апеляційної скарги ОСОБА_4, не дають підстав вважати, що ОСОБА_5, належить більша частка у праві спільної сумісної власності в згаданому майні, оскільки такі доводи жодним чином не підтверджені.

Враховуючи загальну заборгованість боржника ОСОБА_4 за судовими рішеннями - 11 154 465 (одинадцять мільйонів сто п'ятдесят чотири тисячі чотириста шістдесят п'ять) гривень, відмову добровільно виконати рішення суду та відсутність майна, яким ОСОБА_4 одноособово володіє на праві приватної власності колегія суддів вважає, що суд вірно визначив належну боржникові частку у майні, яка йому належить на праві спільної сумісної власності.

Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, тому підстав для скасування ухвали суду колегія суддів не вбачає.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 до якої приєдналась ОСОБА_5 - залишити без задоволення.

Ухвалу Червоноградського міського суду Львівської області від 16 листопада 2017 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено 11 травня 2018 року.

Головуючий

Судді