П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 квітня 2018 року м. Київ

Справа № 759/10419/15-ц

№ апеляційного провадження: № 22-ц/796/861/2018

Апеляційний суд міста Києва у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) - НевідомоїТ.О.

суддів - Борисової О.В., Гаращенка Д.Р.

секретар - Лісовська А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3 на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 22 листопада 2017 року, постановлену під головуванням судді Миколаєць І.Ю., у цивільній справі за заявою ОСОБА_2 про роз'яснення ухвали суду про забезпечення доказів до пред'явлення позову,

в с т а н о в и в :

У липні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з заявою про забезпечення доказів до пред'явлення позову шляхом надання їй та її представнику тимчасового доступу до Державного земельного кадастру - Національної кадастрової системи (далі по тексту - НКС) і наявної у державному земельному кадастрі - НКС інформації щодо 2,0 га землі (призначення під ОСГ, кадастровий номер НОМЕР_2), а саме, щодо імен, найменування та адрес третіх осіб, у яких перебуває у користуванні (власності) земельна ділянка кадастровий номер якої НОМЕР_2; шляхом витребування з Головного управління державного земельного агенства у Київській області та огляду ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) її представником доказів - фактичних даних щодо імен, найменувань і адрес третіх осіб, у яких перебуває у користуванні (власності) земельна ділянка кадастровий номер НОМЕР_2 (т.1, а.с.2-3).

Заяву обґрунтовувала тим, що 08.12.2014 року вона звернулась до ГУ Державного земельного агентства у Київській області із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою на частину землі площею 0,45 га за рахунок земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_2. Листом від 29.12.2014 року ГУ Держземагенством у Київській області ОСОБА_2 було повідомлено про те, що відповідно до програмного забезпечення Державного земельного кадастру - Національної кадастрової системи (НКС), частина бажаної до відведення земельної ділянки перебуває у користуванні третіх осіб. У зв'язку із цим, ОСОБА_2 має намір звернутися до суду з позовом про розірвання договору оренди, про витребування земельної ділянки (частини) із чужого володіння (користування).

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 15 липня 2015 року заяву ОСОБА_2 про забезпечення доказів до пред'явлення позову задоволено.

В порядку забезпечення доказів надано ОСОБА_2 та її представнику, діючому на підставі довіреності, тимчасовий доступ до Державного земельного кадастру - НКС і наявної у державному земельному кадастрі - НКС інформації щодо 2,0 га землі (призначення під ОСГ, кадастровий номер НОМЕР_2), а саме щодо імен, найменування і адрес третіх осіб, у яких, як видно з листа від 29.12.2014 року ГУ Держземагенства у Київській області, перебуває у користуванні (власності) земельна ділянка, кадастровий номер якої НОМЕР_2.

Шляхом витребування з Головного управління державного земельного агентства у Київській області та огляду ОСОБА_2 та її представником доказів - фактичних даних щодо імен, найменувань і адрес третіх осіб, у яких перебуває у користуванні (власності) земельна ділянка кадастровий номер НОМЕР_2 (т.1, а.с.32-33).

15 липня 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою про заміну сторони боржника у порядку виконання (т.1, а.с.40).

Одночасно ОСОБА_2 звернулась до суду із заявою в порядку ст.221 ЦПК України, посилаючись на те, що не зрозуміло яким чином має відбутися огляд нею та її представником даних, що зберігаються в ГУ Держземагенства у Київській області (вул. Серпова, 3, в м. Києві) в електронній формі, а тому просила роз'яснити рішення від 15 липня 2015 року (т.1, а.с.41).

Порушені заявником питання розглядались судами першої та апеляційної інстанції неодноразово.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 25 травня 2017 року заяву ОСОБА_2 про заміну сторони боржника в порядку виконання задоволено. Замінено сторону боржника з Головного управління державного земельного агентства Київської області (ідентифікаційний код - 38760797) на новостворене Головне управління Держгеокадастру у Київській області (ідентифікаційний код - 39817550) (т.1, а.с.114).

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 22 листопада 2017 року заяву ОСОБА_2 про роз'яснення ухвали суду про забезпечення доказів до пред'явлення позову залишено без задоволення (т.1, а.с.194).

Не погоджуючись з такою ухвалою суду, ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_3, подали апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права, просили ухвалу суду скасувати, а питання про роз'яснення рішення направити на новий розгляд до суду першої інстанції та постановити окрему ухвалу, в якій зазначити порушення норм права і помилки, допущені судом першої інстанції, що не є підставою для скасування ухвали суду першої інстанції.

На обґрунтування апеляційної скарги зазначали, що суд першої інстанції дійшов хибного висновку про те, що ухвала не є судовим рішенням і не може бути роз'яснена, оскільки вона підлягає виконанню, а без роз'яснення її неможливо виконати (т.1, а.с.202-206).

Відповідно до п. 3 Розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402 - VІІІ апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Відповідно до п. 8 ч. 1 Розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 08 грудня 2017 року відкрито апеляційне провадження у справі (т.1, а.с.213).

15 грудня 2017 року набув чинності ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року.

Відповідно до п. 9 ч. 1 Розділу ХІІІ (Прикінцеві та перехідні положення) ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року,справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду у порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року.

У судове засідання представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 не з'явилась, про розгляд справи була повідомлена належним чином, про що свідчить особистий підпис в довідковому листі, наявний у матеріалах справи (т.2, а.с.58). Разом з тим, у попередніх судових засіданнях подану апеляційну скаргу підтримала та просила її задовольнити з викладених у ній підстав.

У судове засідання представник ГУ Держгеокадастру у Київській області не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи неодноразово повідомлявся, про що свідчать зворотні повідомлення у матеріалах справи. За таких обставин, колегія вважала за можливе розглядати справу у відсутність представника ГУ Держгеокадастру у Київській області відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

У відповідності до частини 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

В силу вимог частин 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим та ухвалене відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи у задоволені заяви, суд першої інстанції виходив із того, що постановлена ухвала не є судовим рішенням у розумінні ст. ст. 208, 221 ЦПК України (у редакції, що діяла на момент постановлення оскаржуваної ухвали). Також, вказував, що матеріали справи не містять інформації про подачу позовної заяви або самої позовної заяви всупереч вимогам ч. 4 ст. 133 ЦПК України (у редакції, що діяла на момент постановлення оскаржуваної ухвали).

Колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції.

Суд першої інстанції не правильно застосував норми процесуального права, не повно з'ясував обставини, що мають значення для справи, у зв'язку з чим дійшов хибного висновку щодо відмови у роз'ясненні ухвали суду відповідно до вимог ст. ст. 208, 221 ЦПК України.

У п. 32 Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що всі судові рішення повинні бути зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою (необхідна передумова розуміння рішення сторонами та громадськістю).

Відповідно до ст. 221 ЦПК України (у редакції, що діяла на момент постановлення оскаржуваної ухвали), якщо рішення суду є незрозумілим для осіб, які брали участь у справі, або для державного виконавця, суд за їхньою заявою постановляє ухвалу, в якій роз'яснює своє рішення, не змінюючи при цьому його змісту.

В п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що відповідно до статті 221 ЦПК України роз'яснення рішення суду можливе тоді, коли воно не містить недоліків, що можуть бути усунені лише ухваленням додаткового рішення, а є незрозумілим, що ускладнює його реалізацію. Зазначене питання розглядається судом, що ухвалив рішення, і в ухвалі суд викладає більш повно та ясно ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не вносячи змін у суть рішення і не торкаючись питань, які не були предметом судового розгляду. Якщо фактично порушено питання про зміну рішення або внесення в нього нових даних, у тому числі й роз'яснення мотивів ухваленого рішення, суд ухвалою відмовляє у роз'ясненні рішення.

Судові рішення викладаються у формі ухвали, рішення або постанови (ч. 1 ст. 208 ЦПК України, у редакції, що діяла на момент постановлення оскаржуваної ухвали).

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції невірно розтлумачив вимоги статті 221 ЦПК України, а саме, що роз'ясненню підлягає тільки рішення суду, а не усі судові рішення.

Положеннями частини 1 статті 11 ЦПК України (у редакції, що діяла на момент розгляду справи судом першої інстанції) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Принцип диспозитивності також закріплений в статтях 55, 56, 59, 63 і в п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України.

У поданій заяві про роз'яснення ухвали суду, ОСОБА_2 просила роз'яснити, яким чином має відбуватись огляд нею та її представником даних, що зберігаються по вул. Серпова, 3 в м. Києві в електронній формі (т.1, а.с.41).

Але, як убачається із прохальної частини заяви про забезпечення доказів, ОСОБА_2 просила забезпечити докази до пред'явлення позову шляхом надання їй та її представнику тимчасового доступу до Державного земельного кадастру - Національної кадастрової системи (далі по тексту - НКС) і наявної у державному земельному кадастрі - НКС інформації щодо 2,0 га землі (призначення під ОСГ, кадастровий номер НОМЕР_2), а саме, щодо імен, найменування та адрес третіх осіб, у яких перебуває у користуванні (власності) земельна ділянка кадастровий номер якої НОМЕР_2; шляхом витребування з Головного управління державного земельного агенства у Київській області та огляду ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1), її представником доказів - фактичних даних щодо імен, найменувань і адрес третіх осіб, у яких перебуває у користуванні (власності) земельна ділянка кадастровий номер НОМЕР_2 (т.1, а.с.3).

Разом з тим, ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 15 липня 2015 року в порядку забезпечення доказів надано ОСОБА_2 та її представнику, діючому на підставі довіреності, тимчасовий доступ до Державного земельного кадастру - НКС і наявної у державному земельному кадастрі - НКС інформації щодо 2,0 га землі (призначення під ОСГ, кадастровий номер НОМЕР_2), а саме щодо імен, найменування і адрес третіх осіб, у яких, як видно з листа від 29.12.2014 року ГУ Держземагенства у Київській області, перебуває у користуванні (власності) земельна ділянка, кадастровий номер якої НОМЕР_2 та шляхом витребування з Головного управління державного земельного агентства у Київській області та огляду ОСОБА_2 та її представником доказів - фактичних даних щодо імен, найменувань і адрес третіх осіб, у яких перебуває у користуванні (власності) земельна ділянка кадастровий номер НОМЕР_2.

Тобто, суд першої інстанції чітко та повністю виклав у своєму судовому рішенні прохальну частину самої заяви про забезпечення доказів до подання цивільного позову.

Таким чином, заявниця фактично порушує питання про внесення до нього нових даних, що, насамперед, суперечить прохальній частині поданої нею заяви та принципу диспозитивності цивільного процесу.

У відповідності до чинного законодавства, якщо фактично порушено питання про зміну рішення або внесення в нього нових даних, у тому числі й роз'яснення мотивів ухваленого рішення, суд ухвалою відмовляє у роз'ясненні рішення.

Щодо посилань суду першої інстанції на те, що матеріали справи не містять інформації про подачу позовної заяви, або самої позовної заяви, всупереч вимогам ч. 4 ст. 133 ЦПК України (у редакції, що діяла на момент постановлення оскаржуваної ухвали), слід зазначити наступне.

До суду апеляційної інстанції представником ОСОБА_2 - ОСОБА_3 були подані додаткові докази, а саме, копія позовної заяви з штемпелем про її прийняття - 22.07.2016 року (т.2, а.с.36) та копія ухвали Святошинського районного суду м. Києва про відкриття провадження від 10.10.2016 року у справі № 759/10229/16-ц ( т.2, а.с.37).

Суд першої інстанції був не позбавлений можливості перевірити дану обставину самостійно.

За правилами ст. 376 ЦПК України (у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року) підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи … та порушення норм процесуального права.

Ураховуючи викладене, ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 22 листопада 2017 року не можна вважати законною та обґрунтованою, а тому вона підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволені заяви ОСОБА_2 про роз'яснення ухвали Святошинського районного суду м. Києва від 15 липня 2015 року з інших підстав.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 22 листопада 2017 року скасувати та постановити нову про відмову у задоволені заяви про роз'яснення ухвали суду від 15 липня 2015 року.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий:Т.О. Невідома

Судді:Д.Р. Гаращенко О.В. Борисова