Провадження № 2/344/1341/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2018 року м.Івано-Франківськ Івано-Франківський міський суд, Івано-Франківської області в складі:

головуючого-судді: Островського Л.Є.

секретаря с/з: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Івано-Франківського міського суду цивільну справу за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачі звернулись до суду з позовом до ОСОБА_5 про втрату права користування жилим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1, що в м.Івано-Франківську. Заяву мотивували тим, що згідно Свідоцтва про право власності на житло, майно, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 було у в власності співвласників: ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_7 та ОСОБА_5. Після смерті ОСОБА_6 майно, яке належало спадкодавцю в розмірі 1/5 частини квартири №29 в м. Івано-Франківську по вул. Коновальця буд.№128 прийняв спадкоємець, зазначений в заповіті, а саме ОСОБА_2, згідно свідоцтва про право власності на спадщину за заповітом від 19.12.2005 року. 14 травня 2013 року відповідач ОСОБА_5 згідно договору дарування 1/5 частки квартири передала в дарунок «Обдаровуваній» ОСОБА_4. Таким, чином, відповідач не володіє жодною часткою в квартирі позивачів, а також проживає за межами України. Позивачі зазначили, що відповідач з 2013 року не проживає у ІНФОРМАЦІЯ_1, що в м.Івано-Франківську. На даний момент адреси фактичного проживання відповідача позивачам не відомо. ОСОБА_5 припинила виконувати обов'язки члена сім'ї, які пов'язані з утриманням, оплатою житлового приміщення та оплатою комунальних послуг. Всі ці послуги, в тому числі і за відповідача, оплачували позивачі. На підставі наведеного просили суд визнати ОСОБА_5 такию, що втратила право користування житловим приміщеням в квартирі АДРЕСА_1, що в м.Івано-Франківську.

Позивачі в судове засідання не з'явились, однак подали суду заяву про слухання справи без їх участі, просили позов задоволити.

Відповідачка в судове засідання не з'явилася, про час, день та місце судового розгляду повідомлялася належним чином. Заяв про розгляд справи у її відсутності не надходило а відтак, суд вважає за можливе ухвалити рішення по суті спору у відсутності незявившихся сторін.

Відповідно до ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до переконання, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Судом встановлено, що позивачі є співласниками квартири АДРЕСА_1, що в м.Івано-Франківську.

Згідно Свідоцтва про право власності на житло, майно, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 було у в власності співвласників: ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_7 та ОСОБА_5 (а.с. 5).

ОСОБА_6 помер 12.05.2005 року, що підверджується копією свідоцтва про смерть серії 1-НМ №005734 від 12.05.20015 року (а.с.12).

Згідно свідоцтва про право власності на спадщину за заповітом від 19.12.2005 року, після смерті ОСОБА_6 майно, яке належало спадкодавцю в розмірі 1/5 частини квартири №29 в м. Івано-Франківську по вул. Коновальця буд.№128 прийняв спадкоємець, зазначений в заповіті, а саме ОСОБА_2 (а.с.11).

Згідно договору дарування 1/5 частки квартири ОСОБА_5 передала в дарунок «Обдаровуваній» ОСОБА_4 (а.с. 14).

Згідно метеріалів справи встановлено, що ОСОБА_5 з 2013 року не проживає в даній квартирі.

Згідно ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа мешкає постійно, переважно або тимчасово.

Згідно зі ст. 33 Конституції України вільний вибір місця проживання є одним з основних конституційних прав людини.

Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти і користуватись своєю власністю; право власності є непорушним.

Конституцією України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Права власника житлового будинку /квартири/ визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Згідно зі ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Відповідно до ч.1 ст.156 ЖК України з урахуванням ч. 1 ст. 405 Цивільного кодексу України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником.

Цивільним Кодексом України передбачена спеціальна норма для визнання членів сім'ї власника такими, що втратили право користування житловим приміщенням (ч. 2 ст. 405 ЦК України), яка підлягає застосуванню до даних правовідносин.

Згідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Жодних належних та допустимих доказів на спростування вказаних вище обставин, відповідач суду не подав.

Враховуючи вище наведене, оскільки відповідач не проживає у квартирі №29 в м. Івано-Франківську по вул. Коновальця буд.№128 понад строки встановлені законодавством, тому її слід визнати такию, що втратила право на користування житловим приміщенням у вказаній квартирі.

На підставі викладеного, керуючись ст. 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», відповідно до ст. 150,156 ЖК України, ст. ст. 29, 383, 405 ЦК України, ст.ст. 12,13, 81 ЦПК України, керуючись ст.ст. 76, 259, 263, 265, 273 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задоволити.

Визнати ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням у квартирі №29 в м. Івано-Франківську по вул. Коновальця буд.№128.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Островський Л.Є.