Справа №: 398/677/17
провадження №: 2/398/154/18
"24" травня 2018 р. Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області в складі: головуючого судді Ковальової О.Б., за участю секретаря судового засідання Дудченко О.Ю., Василяки І.І., позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Олександрія в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу № 398/677/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, де третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Моторне (транспортне) страхове бюро України про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо транспортної пригоди, -
Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 та просить стягнути з останнього на його користь - 31 800,00 грн. у відшкодування завданої йому матеріальної шкоди, судові витрати у сумі 562,00 грн. та 2500,00 грн. на відшкодування завданої йому моральної шкоди, а всього стягнути на його користь -3 4 862,00 грн.
Свої вимоги мотивує тим, що 18.03.2014 року біля 09.50 хв. в м.Одесі по Іванівському шляхопроводу ОСОБА_3 керуючи автобусом «Еталон», д.н.з.НОМЕР_1, перевищив швидкість руху та не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем Рено, д.н.з. НОМЕР_2, внаслідок чого автобус та автомобіль отримали механічні пошкодження. Постановою Олександрійського міськрайонного суду від 08.09.2014 року ОСОБА_3 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення , передбаченого ст.124 КУпАП.
Згідно з актами виконаних робіт від 15.04.2014 року, сума матеріальних збитків, завданих автомобілю позивача становить 17 800,00 грн. та від 06.05.2014 року, сума матеріальних збитків завданих автомобілю позивача становить 14 000,00 грн.
Внаслідок ДТП йому також заподіяно і моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях, яких він зазнав у звязку з ушкодженням автомобіля та неможливості протягом тривалого часу користуватися автомобілем за його призначенням, порушенням його нормальних життєвих звязків. Також він був змушений неодноразово відвідувати авторинок та магазини у пошуку необхідних для ремонту запчастин і внаслідок відсутності таких замовляти їх за межами міста. Розмір спричиненої йому моральної шкоди визначає у 2500,00 грн.
В обґрунтування своїх вимог посилається на п.п. 8, 9 ч.2 ст.16, ч.ч.1, 2 ст.22, ст.22 , ч.1 ст.1187, ст.1188, ст.166, ч.1 ст.1167, ст.1190 ЦК України. Зазначає, що згідно з вимогами ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у адміністративній справі, яке набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.
На підставі викладеного просить його вимоги задовольнити.
Згідно п. 9 п. 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, із змінами внесеними відповідно до зазначеного Закону, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Оскільки провадження по вказаній справі було відкрито до набрання чинності нових процесуальних норм, суд ухвалою від 26.01.2018 року постановив про проведення судового розгляду даної справи в порядку спрощеного позовного провадження за діючими нормами ЦПК України, які набрали чисті 15.12.2017 року.
Позивач та представник позивача про день та час розгляду повідомлялись належним чином. Від представника позивача неодноразово надходили заяви про проведення розгляду справи у їх відсутність , не заперечують проти винесення заочного рішення. Третя особа про день, час та місце розгляду повідомлялась належним чином, про причини неявки суд не повідомила, заяв, клопотань не подавала.
Відповідач в судове засідання не зявився, про час, місце та дату судового засідання повідомлявся належним чином, давалось оголошення на сайті Судової влади України про виклик відповідача, про причини неявки суд не повідомив, будь-яких заяв, клопотань, відзиву на позов не надав. Враховуючи згоду представника позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити на підставі наявних матеріалів справи заочне рішення, відповідно до вимог ст., ст. 280 284 ЦПК України.
Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи постановою судді Олександрійського міськрайонного суду від 08.09.2014 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст..124 КУпАП та закрито провадження у справі у звязку з закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності. Даною постановою встановлено, що ОСОБА_3 є винним у вчиненні ДТП, що мала місце 18.03.2014 року о 09 год. 50 хв., а саме ОСОБА_3 керуючи автобусом «Еталон», д.н.з. НОМЕР_3 по Іванівському шляхопроводу м.Одеси, перевищив швидкість руху та не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем Рено, д.н.з. НОМЕР_2, що призвело до пошкодження обох транспортних засобів (а.с.6).
Згідно актів виконаних робіт, складених ФОП ОСОБА_4, від 15 квітня 2014 року виконано робіт на суму 17 800,00 грн. та від 06.05.2014 року виконано робіт на 14 000 грн. (а.с. 7-8).
Позивач звернувся до суду та посилаючись на п.п. 8, 9 ч.2 ст.16, ч.ч.1, 2 ст.22, ст.22 , ч.1 ст.1187, ст.1188, ст.166, ч.1 ст.1167, ст.1190 ЦК України стягнути з відповідача на його користь - 31 800,00 грн. у відшкодування завданої йому матеріальної шкоди, судові витрати у сумі 562,00 грн. та 2500,00 грн. на відшкодування завданої йому моральної шкоди.
Відповідно до вимог п.п. 8,9 ч.2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування майнової та моральної шкоди.
Згідно ст.1166 ЦК України відшкодування матеріальної шкоди можливо при наявності складу правопорушення: протиправних дій особи, заподіяння шкоди, причинний зв'язок між протиправною поведінкою і наслідками, вини особи, що причинили збиток.
Виходячи зі змісту ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Згідно роз'яснень, викладених в п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ по позовах про відшкодування шкоди» під власником джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична чи особа громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки на підставі права власності, оперативного чи керування на інших підставах (договір оренди, довіреності і т.п.). Не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки з зв'язку з трудовими відносинами з володільцем цього джерела (шофер, машиніст, оператор тощо).
Відповідно до ч.1 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Як вбачається з п.1 ч.2 ст. 22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Так, позивачем заявлені вимоги про відшкодування матеріальної шкоди відповідачем у загальному розмірі 31 800 грн. 00 коп.
За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).
Разом із тим правила регулювання деліктних зобов'язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов'язок.
Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування). До відносин, що випливають із обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.
Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов'язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов'язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов'язанні ним є страховик.
Разом із тим, зазначені зобов'язання не виключають одне одного. Деліктне зобов'язання - первісне, основне зобов'язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов'язково припиняє деліктне зобов'язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов'язаною.
При цьому, потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов'язаний виконати обов'язок зі здійснення страхового відшкодування.
Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї (частина друга статті 14 ЦК України).
Відповідно до статті 511 ЦК України зобов'язання не створює обов'язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов'язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.
Згідно з частинами першою та четвертою статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору.
З огляду на вищенаведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов'язанні.
Таким чином потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.
Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов'язання, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов'язками страховика як сторони договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.
Право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості пред'явити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності правова позиція ВСУ у справі № 6-2808цс15 від 20 січня 2016 року).
Таким чином, з урахуванням встановлених в ході розгляду справи обставин, суд дійшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 в якості відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП, винуватцем якої визнано відповідача, 31 800 грн. 00 коп.
Частиною 1 статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ч.1 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Зазначена сума матеріального збитку підтверджена Актами виконаних робіт від 15.04.2014 та від 06.05.2014 року, складеного ФОП ОСОБА_4, а те що відповідач не завдавав матеріальної шкоди позивачу підтверджується постановою судді Олександрійського міськрайонного суду від 08.09.2014 року.
Щодо позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди, слід зауважити наступне.
З'ясовуючи факти, з якими закон пов'язує відшкодування моральної шкоди, суд має виходити з вимог ст.1167 ЦК України, яка визначає підстави покладання обов'язку по відшкодуванню такої шкоди та обставини, які мають враховуватися при визначенні розміру відшкодування.
Статтею 23 ЦПК України визначено підстави моральної шкоди. Моральна шкода, зокрема, полягає у фізичному болі і стражданнях, що особа зазнала в зв'язку з каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, що фізична особа зазнала в зв'язку з протиправною поведінкою у відношенні його; у душевних стражданнях, що фізична особа зазнала в зв'язку з ушкодженням чи знищенням майна; у приниженні честі, достоїнства, а також ділової репутації. Моральна шкода стягується незалежно від стягнення майнової шкоди.
Відповідно до роз'яснень, даних в п. 5 постанови № 4 Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику по справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» обов'язковому з'ясуванню при вирішенні справ про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою та протиправними діяннями її заподіювача та вина останнього в її заподіянні. Відповідно до п.7 зазначеної постанови заподіяна моральна шкода відшкодовується тій фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб.
Згідно роз'яснень п.9 вищевказаної постанови, суд визначає розмір відшкодування моральної шкоди, виходячи з характеру й обсягу фізичних, душевних і психічних страждань, що випробував позивач у зв'язку з пошкодженням автомобіля та необхідністю проведення ремонту, тяжкості вимушених змін у життєвих і виробничих стосунках, часу та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, інших обставин, виходячи з принципів розумності, виваженості і справедливості.
Таким чином, виходячи з вищенаведеного, суд першої інстанції дійшов висновку, що діями відповідача спричинено позивачу моральні страждання, які пов'язані з пошкодженням його транспортного засобу. Керуючись принципами виваженості та розумності, суд погоджується з розміром моральної шкоди, визначеним позивачем, а саме 2 500 грн. 00 коп.
Згідно вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню сплачені позивачем і документально підтвердженні судові витрати, що складаються з судового збору, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а тому суд стягує з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір в розмірі не 640 грн., а 562 грн., як просить позивач. Крім цього, оскільки вимоги про стягнення моральної шкоди підлягають задоволення, а позивачем при поданні позовної заяви не сплачено судовий збір у розмірі 640 грн., тому з позивача на користь держави підлягає стягненню судовий збір за позовні вимоги немайнового характеру у розмірі 640 грн.
Керуючись ст. ст. №, 12, 13, 81, ч. 1 ст. 141, 244- 246, 280 -282, 284,352 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3, де третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Моторне (транспортне) страхове бюро України про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо транспортної пригоди - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованого та проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь держави судовий збір за позовні вимоги немайнового характеру у сумі 640,00 грн.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня його проголошення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення шляхом подачі апеляційної скарги до Апеляційного суду Кіровоградської області через Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області протягом тридцяти днів з дня складення судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя: