Справа № 460/139/14-ц
Провадження №2/460/59/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.05.2018 рокум.Яворів

Яворівський районний суд Львівської області

в складі: головуючого - судді Карпин І.М.

з участю секретаря судових засідань ОСОБА_1

прокурора Труби Н.В.

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Яворові справу за позовом Прокурора Яворівського району Львівської області в інтересах держави в особі ОСОБА_3 сільської ради Яворівського району Львівської області до ОСОБА_4 про визнання недійсним та скасування державного акту на право власності на земельну ділянку,-

в с т а н о в и в:

Прокурор Яворівського району Львівської області звернувся до суду в інтересах ОСОБА_3 сільської ради Яворівського району Львівської області з позовом до ОСОБА_4, у якому просить визнати недійсним та скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД №483453 від 21.05.2008 на ім'я ОСОБА_4 для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 0,1813 га (кадастровий :07:002:0288, вартість 191690 грн.) та вилучити вищевказану земельну ділянку в ОСОБА_4 та передати таку в розпорядження ОСОБА_3 сільської ради.

Свої вимоги мотивує тим, що ухвалою Яворівського районного суду від 26.11.2013 ОСОБА_5 звільнено від кримінальної відповідальності за ч.2 ст. 367 КК України на підставі ст. 49 КК України, у зв'язку з закінченням строків давності, а кримінальне провадження, відомості про яке внесено в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №10000750 від 27.09.2013 року щодо ОСОБА_5 за ч.2 ст.367 КК України закрито. Судом встановлено, що ОСОБА_5, працюючи на посаді заступника начальника Яворівського районного відділу земельних ресурсів в період з 2006 по 2008 роки, будучи, відповідно до ст.ст. 25, 26 Закону України «Про державну службу», державним службовцем 7-ї категорії 13-го рангу, який уповноважений на здійснення організаційно-розпорядчих функцій, а також здійснюючи функції представника влади, вчинив неналежне виконання службових обов'язків, яке виражалось в тому, що ОСОБА_5 здійснив розгляд технічної документації з відведення у власність земельної ділянки площею 0,1813 га в с. Поланки Яворівського району ОСОБА_4 для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд без належного розгляду вищевказаної технічної документації, зокрема, без встановлення фактичного місця розташування ділянки, та не переконавшись у тому, що земельна ділянка дійсно знаходиться в межах села Поланки Яворівського району в той час, як вищеописана земельна ділянка знаходилась за межами населеного пункту с. Поланки на території ОСОБА_3 сільської ради, належить до сільськогосподарських земель запасу і, згідно ст. 38 Земельного кодексу України, не відносяться до земель житлової та громадської забудови, а тому не могла відводитись для здійснення будівництва і обслуговування житлових будинків та господарських споруд і використовуватись для таких цілей.

Вказані дії ОСОБА_5 призвели до незаконної видачі державного акту про право власності на земельну ділянку на імя відповідача, внаслідок чого із земель державної власності було неправомірно вилучено земельну ділянку площею 0,1813 га, яка знаходиться за межами населеного пункту.

В судовому засіданні прокурор Труба Н.В. позовні вимоги підтримала повністю, давши пояснення аналогічні доводам викладеним в позовній заяві. Додатково пояснила, що на час подання позову земельна ділянка перебувала в межах села Поланки на території ОСОБА_3 сільської ради, згідно рішення Яворівської районної ради. Просить позов задоволити в повному обсязі.

Представник позивача ОСОБА_3 сільської ради Яворівського району Львівської області не зявився, хоча про час і місце слухання справи був повідомлений належним чином, а тому суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутності.

Представник відповідача ОСОБА_6 в судовому засіданні позов повністю заперечив, пояснив, що доводи прокурора необґрунтовані, прокурор просить визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку, однак не ставить вимоги про визнання недійсним рішення ОСОБА_3 сільської ради, яке на теперішній час зберігає чинність, невідповідність оскаржуваного акту рішенню у позові не обґрунтовано, а відтак державний акт не може бути визнано недійсним. Просив у позові відмовити.

Заслухавши пояснення прокурора, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються їх позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що рішенням ОСОБА_3 сільської ради № 149 від 04.02.2002 року ОСОБА_4 надано у власність земельну ділянку площею 0,1813 га в с. Поланки згідно кварталу забудови для будівництва індивідуального житлового будинку. На підставі вказаного рішення відповідачу 21.05.2008 видано державний акт серії ЯД № 483453 про право власності на вказану земельну ділянку.

Ухвалою Яворівського районного суду від 26.11.2013 ОСОБА_5 звільнено від кримінальної відповідальності за ч.2 ст. 367 КК України на підставі ст. 49 КК України, у зв'язку з закінченням строків давності, а кримінальне провадження, відомості про яке внесено в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №10000750 від 27.09.2013 року щодо ОСОБА_5 за ч.2 ст.367 КК України закрито. Судом встановлено, ОСОБА_5, працюючи на посаді заступника начальника Яворівського районного відділу земельних ресурсів в період з 2006 по 2008 роки, будучи, відповідно до ст.ст. 25, 26 Закону України «Про державну службу», державним службовцем 7-ї категорії 13-го рангу, який уповноважений на здійснення організаційно-розпорядчих функцій, а також здійснюючи функції представника влади, вчинив неналежне виконання службових обов'язків, яке виражалось в тому, що ОСОБА_5 здійснив розгляд технічної документації з відведення у власність земельної ділянки площею 0,1813 га в с. Поланки Яворівського району ОСОБА_4 для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд без належного розгляду вищевказаної технічної документації, зокрема, без встановлення фактичного місця розташування ділянки, та не переконавшись у тому, що земельна ділянка дійсно знаходиться в межах села Поланки Яворівського району в той час, як вищеописана земельна ділянка знаходилась за межами населеного пункту с.Поланки на території ОСОБА_3 сільської ради, належить до сільськогосподарських земель запасу і, згідно ст. 38 Земельного кодексу України, не відноситься до земель житлової та громадської забудови, а тому не могла відводитись для здійснення будівництва і обслуговування житлових будинків та господарських споруд і використовуватись для таких цілей.

Відповідно до положень ст. ст. 116, 118, 126 ЗК України (у редакції чинній на момент видачі оскаржуваного державного акта) право власності та право користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності набувається за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень та посвідчується державними актами.

У відповідності до ч.1 ст.21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Згідно із ч.1 ст. 393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

Підпунктом 1.4. Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, що затверджена Наказом Державного Комітету України по земельних ресурсах 04.05.99 № 43 (у редакції чинній на момент видачі оскаржуваного державного акта) встановлено, що державний акт на право власності на земельну ділянку та державний акт на право постійного користування земельною ділянкою видається на підставі рішення Кабінету Міністрів України, обласної, районної, Київської і Севастопольської міських, міської, селищної, сільської ради, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласної, районної Київської і Севастопольської міських державних адміністрацій.

Згідно із правовою позицією Верховного суду України в справі № 6-67цс14 (постанова від 25 червня 2014 року) державний акт на право приватної власності на землю видається на підставі рішення органу місцевого самоврядування або органу виконавчої влади, тому вирішення питання про правомірність видачі державного акта безпосередньо залежить від законності рішення, на підставі якого такий акт виданий, і дотримання вимог, передбачених земельним законодавством, зокрема статтями 116, 118 ЗК України.

Відповідно до правового висновку, який викладений у постанові Верховного Суду України від 04 червня 2014 року в справі № 6-46цс14 у спорах, пов'язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватись як зазначені рішення, угоди, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними тільки державних актів на право власності може мати місце уразі їх видання з порушенням вимог закону, всупереч рішень чи угод. У цьому разі таке визнання є належним та самостійним способом поновлення порушених прав у судовому порядку.

Таким чином, оскільки правовою підставою видачі державного акта на право власності на земельну ділянку слугує рішення органу місцевого самоврядування, то такий правовстановлюючий документ має похідний характер від відповідного рішення, видається на зазначену у рішенні земельну ділянку і є документом, що підтверджує та посвідчує відповідне право.

Окрім того, Верховний Суд України в постанові від 16 грудня 2015 року, прийнятій за результатами розгляду справи № 6-251цс 15 на спільному засіданні Судових палат у цивільних, адміністративних та господарських справах сформулював наступну правову позицію. Із урахуванням висновків Конституційного Суду України в рішенні від 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009 (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) та з огляду на положення статті 11 ЦК України, статей 78, 116, 122 ЗК України, у зв'язку з прийняттям суб'єктом владних повноважень ненормативного акта виникають правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, зокрема, у сфері земельних правовідносин відповідний ненормативний акт є підставою виникнення, зміни або припинення конкретних прав та обов'язків фізичних і юридичних осіб приватного права. Рішення суб'єкта владних повноважень у сфері земельних відносин, яке має ознаки ненормативного акта та вичерпує свою дію після його реалізації, може оспорюватися з точки зору його законності, а вимоги про визнання рішення незаконним - розглядатися в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо за результатами реалізації рішення у фізичної чи юридичної особи виникло право цивільне й спірні правовідносини, на яких ґрунтується позов, мають приватноправовий характер. У такому випадку вимога про визнання рішення незаконним може розглядатися як спосіб захисту порушеного цивільного права за статтею 16 ЦК України та пред'являтися до суду для розгляду в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо фактично підґрунтям і метою пред'явлення позовної вимоги про визнання рішення незаконним є оспорювання цивільного речового права особи (зокрема й права власності на землю), що виникло в результаті та після реалізації рішення суб'єкта владних повноважень.

Виходячи зі змісту рішення 15 сесії 3 демократичного скликання № 149 ОСОБА_3 сільської ради від 04.02.2002, вбачається, що відповідачу ОСОБА_4 надано у приватну власність земельну ділянку площею 0,1813 га в с. Поланки згідно кварталу забудови для будівництва індивідуального житлового будинку. Пунктом 2 рішення вирішено видати та зареєструвати державний акт на право приватної власності на землю за ОСОБА_4.

Прокурор Яворівського району Львівської області рішення ОСОБА_3 сільської ради на підставі якого відповідачу видано оспорюваний державний акт на право власності на земельну ділянку у встановленому законом порядку не оскаржує та питання про скасування такого не порушує, а тому підстав для скасування державного акту підстав немає.

Враховуючи положення статті 1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, що стосуються права кожної фізичної та юридичної особи на мирне володіння своїм майном, ЄСПЛ у своїй практиці (серед багатьох інших, наприклад, рішення ЄСПЛ у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня

1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року, «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 7 липня 2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23 листопада 2000 року, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22 січня 2009 року, «Трегубенко проти України» від 2 листопада 2004 року, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання у право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції, а саме: чи є втручання законним; чи має воно на меті «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання у право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.

Критерій пропорційності, зокрема, передбачає, що втручання у право власності розглядатиметься як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов'язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, визначеною для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідного балансу не буде дотримано, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар». При цьому з питань оцінки «пропорційності» ЄСПЛ, як і з питань наявності «суспільного», «публічного» інтересу, визнає за державою досить широку «сферу розсуду», за винятком випадків, коли такий «розсуд» не ґрунтується на розумних підставах.

Окрім того, у контексті аналізу практики застосування ЄСПЛ статті 1 Першого протоколу до Конвенції, Європейський Суд наголошує на тому, що особа на користь якої органом влади прийняте певне рішення, має повне право розумно очікувати, що якщо місцевий орган влади вважає, що в нього є певна компетенція, то така компетенція дійсно існує, а тому визнання незаконності дій органу влади не повинно змінювати відносини прав, які виникли внаслідок такої дії органу влади.

Рішенням Європейського суду з права людини від 24.06.2003 № 44277/98 «Стретч проти Сполученого Королівства» встановлено, що, оскільки особу позбавили права на його майно лише з тих підстав, що порушення були вчинені з боку публічного органу, а не громадянина, то в такому випадку мало місце «непропорційне втручання у право заявника на мирне володіння своїм майном та, відповідно, відбулось порушення статті 1 Першого протоколу Конвенції».

Отже, правова позиція Європейського суду з прав людини полягає в тому, що особа не може відповідати за помилки державних органів при виконанні ними своїх повноважень, а державні органи не можуть вимагати повернення в попередній стан, посилаючись на те, що вони при виконанні своїх повноважень припустилися помилки.

Враховуючи наведене, а також забезпечення державою гарантій особі правової визначеності та остаточності рішень щодо її прав, прийнятих органами державної влади і органами місцевого самоврядування та те, що прокурором не обґрунтовано пріоритету суспільного інтересу щодо необхідності витребування спірної земельної ділянки з володіння ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 сільської ради порівняно з його правом на мирне володіння належним майном, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд,

у х в а л и в :

В позові прокурора Яворівського району Львівської області в інтересах держави в особі ОСОБА_3 сільської ради Яворівського району Львівської області до ОСОБА_4 про визнання недійсним та скасування державного акту на право власності на земельну ділянку відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до апеляційного суду Львівської області.

Суддя І.М.Карпин