АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1031/18 Справа № 201/7633/17 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Петешенкова М.Ю.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Петешенкової М.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Макарова М.О.

при секретарі - Бондаренко В.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 08 вересня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні майном та вселення, -

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вищевказаним позовом посилаючись на те, що йому на праві власності належить 29/400 частин домоволодіння № 10 по вул. Достоєвського у м. Дніпрі. Відповідачу належить 29/200 частин вказаного домоволодіння, але останній позбавляє його можливості вільно користуватися належною йому частиною домоволодіння, шляхом зміни замків на вхідних дверях, ключі від яких у позивача відсутні.

У звязку з вищезазначеним, просить усунути йому перешкоди у користуванні 29/400 частинами домоволодіння № 10 по вул. Достоєвського у м. Дніпрі, вселивши його до будинку № 10 по вул. Достоєвського у м. Дніпрі, зобовязати ОСОБА_3 не чинити перешкод у користуванні 29/400 частинами вказаного домоволодіння.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 08 вересня 2017 року відмовлено у задоволенні позову.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем недоведений факт вчинення йому відповідачем перешкод у користуванні і розпорядженні належною йому частиною домоволодіння та відсутності спору між сторонами, оскільки на час укладення договору дарування, позивачем відчужено на користь відповідача 29/200 частин спірного домоволодіння, тоді як йому належало на праві власності 29/100 цього домоволодіння, які складають житловий будинок А-1 та житловий будинок літ. Б-1. В свою чергу до складу цього домоволодіння входять квартира № 2 та квартира № 3, але зі змісту цього договору та наданої сторонами технічної документації на домоволодіння № 10 по вул. Достоєвського у м. Дніпропетровську (документи обома сторонами надані виключно на житловий будинок літ. Б-1) не вбачається які саме складові будинку літ. Б-1 (квартира № 2 або № 3, або інше) увійшли до 29/200 частин загального домоволодіння, що були подаровані позивачем відповідачу.

Відсутні відомості стосовно частини домоволодіння, якою наразі користується та на яку набула право власності ОСОБА_3 за договором дарування та складає 29/200 частин. Правом заявляти клопотання про призначення експертизи для визначення складових частин спірного домоволодіння, учасники справи не скористалися.

В апеляційній скарзі, поданій 19 жовтня 2017 року, ОСОБА_2, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що на теперішній час він позбавлений можливості користуватися своїм майном. Частка цього нерухомого майна не виділена в натурі та станом на теперішній час він не вважає за необхідне порушувати питання про встановлення порядку користування майном або виділення часток майна в натурі. Вважає, що дослідження технічної документації домоволодіння та розподіл часток майна між співвласниками виходить за межі його позовних вимог.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, з наступних підстав.

Відповідно до п. 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

За змістом частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Судом встановлено, 11 липня 2008 року на підставі договору дарування ОСОБА_3 набула право власності на 29/200 частин домоволодіння № 10, що розташоване по вул. Достоєвського у м. Дніпропетровську на земельній ділянці площею 527 кв.м, яка знаходиться у фактичному користуванні дарувальника. Вказане домоволодіння складається з: житлового будинку літ. А-1, житлового будинку літ. Б-1, сараю літ. В, сараю літ. Г, сараю літ. Д, сараю літ. Е, убиральні літ. Ж, убиральні літ. З, убиральні літ. И, сараю літ. К, погребу літ. Л, огорож, споруд та замощень 1-5, 7-11, І, ІІ. Викладені обставини підтверджуються зазначеним договором та витягом про реєстрацію права власності, копії яких наявні в матеріалах справи (а.с. 36, 37).

Згідно витягу з реєстру права власності на нерухоме майно №17200544 від 25 грудня 2007 року ОСОБА_2 набув право власності на зазначене домоволодіння на підставі договору дарування від 15 квітня 1997 року, за яким останній прийняв у дар 29/100 частин цього домоволодіння, яке складається з двох житлових будинків літ. А-1 та Б-1, сараїв літ. В, Г, Д, Е, К, убиральні літ. Ж, З, И, погребу літ. З (а.с. 47).

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна № 88325947 від 29 травня 2017 року вбачається, що внаслідок укладення між сторонами зазначеного правочину щодо відчуження частини домоволодіння № 10 по вул. Достоєвського у м. Дніпропетровську, його співвласниками є ОСОБА_3 із часткою 29/200, ОСОБА_2 із часткою 29/400, ОСОБА_4 із часткою 29/400 (а.с. 11).

Відповідно до технічних паспортів на домоволодіння № 10 по вул. Достоєвського у м. Дніпропетровську, наданих сторонами, житловий будинок літ. Б-1 складається з двох квартир: № 2, загальною площею 45,6 кв.м та № 3, загальною площею 44,9 (45,4) кв.м.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності є непорушним.

Загальні положення про право власності викладені у главі 23 ЦК України.

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно зі ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі та відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із недоведеності факту вчинення відповідачем перешкод позивачу у користуванні і розпорядженні його часткою та відсутності спору між ними.

Згідно з ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю, що, по суті, є правом двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.

Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому.

Відповідно до ч.1 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їх спільною частковою власністю.

Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

У звязку із відсутністю у матеріалах справи доказів в підтвердження факту порушень прав позивача, та можливості визначити складові частини спірного домоволодіння та їх відповідність часткам належним співвласникам, суд апеляційної інстанції, з урахуванням загального принципу цивільного судочинства, справедливості, добросовісності та розумності (п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України), а також відповідно до принципу пропорційності, як елементу конституційного принципу верховенства права погоджується з висновками суду про недоведеність підстав позову та вважає його таким, що не знайшов свого підтвердження під час розгляду справи.

Доводи, вказані в апеляційній скарзі ОСОБА_2 про непорушність його права власності є необґрунтованими та надуманими, а тому не заслуговують на увагу суду, оскільки право власності позивача ніким не оскаржуються та не було предметом розгляду у суді першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги, про недотримання судом першої інстанції розгляду справи в межах доводів позовних вимог, не заслуговують на увагу суду та зводяться до переоцінки доказів по справі і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які могли б призвести до скасування судового рішення, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, ч.ч.3-6 ст.147 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 08 вересня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Судді: М.Ю. Петешенкова

ОСОБА_5

ОСОБА_6