Справа №584/657/18
Провадження №6/584/9/18
УХВАЛА

24 травня 2018 року Путивльський районний суд Сумської області

в складі: головуючого судді Крєпкого С.І.

секретар судового засідання Худайкулова О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Путивль подання начальника ОСОБА_1 районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області (далі - відділ ДВС) ОСОБА_2 про обмеження боржника у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа,

встановив:

Начальник відділу ДВС ОСОБА_2 звернулася до суду із поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_3 без вилучення паспортного документа.

Подання обґрунтовуване тим, що боржник відповідно до виконавчого листа №2/579/35/16, виданого 16.02.2016 Кролевецьким районним судом Сумської області, зобовязана сплатити заборгованість за кредитним договором на користь ПАТ КБ «Приватбанк» в розмірі 460 840,86 грн.

21 липня 2017 року винесена постанова про відкриття виконавчого провадження, однак боржник ухиляється від виконання своїх зобовязань та виконання рішення суду.

За ОСОБА_4 зареєстровано на підставі договору купівліпродажу від 04.09.2007 на праві власності трьохкімнатна квартира, розташована по ОСОБА_1,6, кв.99, яка перебуває в іпотеці згідно з договором іпотеки від 04.09.2007, іпотекодержатель ПАТ КБ «Приватбанк», але стягнення на вказане майно не зверталось відповідно до Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Посилаючись на викладене просила суд тимчасово обмежити ОСОБА_3 у праві виїзду за межі України без вилучення паспорта громадянина для виїзду за кордон.

В поданій письмовій заяві просила справу розглянути за відсутності його представника (а.с.26).

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що подання не підлягає задоволенню виходячи з такого.

Статтею 33 Конституції України встановлено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до ст.2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Законом України №475/97-ВР від 17 липня 1997 року, кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, має право вільно пересуватися і вільно вибирати місце проживання в межах цієї території. Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, які передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб. Права, викладені в пункті, також можуть у певних місцевостях підлягати обмеженням, що встановлені згідно із законом, виправдані суспільними інтересами в демократичному суспільстві.

Також ст.12 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об'єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров'я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Відповідно до ч.ч.1,4 ст. 313 ЦК України фізична особа має право на свободу пересування і може бути обмежена у здійсненні права лише у випадках, встановлених законом.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, порядок вирішення спорів у цій сфері регулюється Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ.

Згідно з положеннями п. 2 ч.1, ч. 2 ст.6 Закону України Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України, громадянин України, який має паспорт, може бути обмежений у праві виїзду за кордон, якщо відносно нього діють неврегульовані аліменти, договірні чи інші невиконані зобов'язання до виконання зобов'язань або розв'язання спору у передбачених законом випадках; йому може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадку, якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи) - до виконання зобов'язань.

Пунктом 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобовязань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Відповідно до ч.4 статті 441 ЦПК України ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена за поданням державного або приватного виконавця, яким відкрито відповідне виконавче провадження. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

З огляду на викладене саме на державного виконавця покладається тягар доказування. Тим паче, що особа, стосовно обмеження права якої внесено подання, фактично позбавлена можливості довести суду, що нею було вжито усіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Судом встановлено, що на виконанні у відділі ДВС перебуває виконавчий лист №2/579/35/16, виданий 16.02.2016 Кролевецьким районним судом Сумської області, про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором в розмірі 460 840,86 грн (а.с.5).

Постановою державного виконавця від 21.07.2017 відкрито виконавче провадження по примусовому виконанню цього виконавчого листа (а.с.6).

З метою виконання вищезазначеного рішення державним виконавцем перевірено майновий стан боржника за місцем його проживання, проведено розшук і іншого майна боржника.

В результаті вжитих заходів постановою державного виконавця від 30.08.2017 накладено арешт на всі відкриті рахунки на імя ОСОБА_3 в ПАТ КБ «Приватбанк» (а.с.12,13); постановою державного виконавця від 19.09.2017 накладено арешт на рахунки №262531696/НОМЕР_1 (МФО-350589), №/НОМЕР_2 (МФО-350589), №28 (МФО-380805) та всі інші відкриті рахунки на імя ОСОБА_3 в ПАТ «ОСОБА_5 Аваль» (а.с.10,11); встановлено наявність майна трикімнатної квартири №АДРЕСА_1, яка обтяжена договором іпотеки №2336 від 04.09.2007 (а.с.14-16), а також відсутність іншого майна на яке можливо звернути стягнення (а.с.17-24).

Відповідно до власноручних пояснень боржника вона на даний час не має змоги сплачувати борг, оскільки ніде не працює, має на утриманні неповнолітню дитину, майна, крім квартири, обтяженої договором іпотеки, у власності не має, має рахунок для отримання аліментів на утримання дитини, зобовязалась частково по мірі можливості сплачувати борг (а.с.9).

За змістом Закону України Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України, під ухиленням від виконання зобов'язань, покладених судовим рішенням слід розуміти такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею таких обов'язків.

Тобто, законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання.

На підставі визначених у ч.5 ст.19 Закону України «Про виконавче провадження» обовязків боржника можна зробити висновок, що поняття «ухилення від виконання зобов'язань, покладених на боржника рішенням» варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є реальні можливості, і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Суду не надано належних доказів того, що ОСОБА_3 ухиляється від виконання виконавчого документу, що знаходяться у відділі ДВС, свідомо не виконує належні до виконання зобов'язання, зокрема, має змогу виконати зобов'язання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин, що відповідно до вимог закону є підставою для тимчасового обмеження його у виїзді за межі України, а також те, що вона постійно їздить за межі України.

При цьому в поданні не зазначено, як обмеження на виїзд може допомогти меті стягнення заборгованості.

Посилання в поданні на відсутність у боржника майна не є доказом ухилення від сплати заборгованості на підставі судового рішення.

Отже, державним виконавцем в порушення вимог ст.81 ЦПК України не надано суду належних та допустимих доказів в підтвердження своїх вимог.

Також необхідно зазначити, що згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, зокрема, відповідно до рішення Європейського суду з прав людини «Хлюстов проти Росії» від 11 липня 2013 року (номер заяви 28975/05), суд визнав порушення п. 2 та 3 ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції по захисту прав людини та основоположних свобод, в зв'язку з необґрунтованим втручанням в право заявника на виїзд з країни. Оскільки в якості обґрунтування обмеження права заявника на виїзд з країни, служба судових виконань посилалась на несплату заборгованості по судовому рішенню добровільно, не зазначивши ніяких інших причин для застосування даної міри, не пояснивши, як обмеження на виїзд може допомогти меті стягнення заборгованості і не вивчивши особистого становища заявника та інші відповідні обставини справи.

З врахуванням викладеного суд дійшов висновку, що національна влада не виконала своїх обов'язків по забезпеченню того, що будь-яке втручання в право особи на виїзд з країни, виправдано і співрозмірно на протязі всього терміну його дії у відповідних обставинах справи. Таким чином, втручання не було необхідним в демократичному суспільстві.

За доведеності факту ухилення боржника від виконання судових рішень державний виконавець не позбавлений змоги звернутися до суду з таким поданням повторно.

На підставі викладеного, керуючись ст.33 Конституції України, ст.313 ЦК України, ст. 6 Закону України Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України, ст.18 Закону України «Про виконавче провадження», п.11.1.1 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, ст.441 ЦПК України, суд,

ухвалив:

1.У задоволенні подання начальника ОСОБА_1 районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області ОСОБА_2 про обмеження боржника у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Апеляційного суду Сумської області через Путивльський районний суд шляхом подачі протягом пятнадцяти днів з дня її складання апеляційної скарги. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Ухвалу складено та підписано 24 травня 2018 року

Суддя