Справа № 357/5598/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 травня 2018 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Дубановська І. Д. ,

при секретарі Боженко Т. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Білій Церкві в порядку окремого провадження справу за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа: Білоцерківський міськрайонний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, про встановлення факту смерті,-

В С Т А Н О В И В :

Заявник звернулася до суду з даною заявою про встановлення факту смерті її матері ОСОБА_2, яка померла 30.04.2018 року в м. Луганськ, де і була похована, отримати свідоцтво про смерть матері неможливо, оскільки вона померла на тимчасово окупованій території, Білоцерківським міськрайонним відділом ДРАЦС їй відмовлено у проведенні державної реєстрації смерті матері по тій причині, що нею предявлено документ, виданий на території, де органи державної влади України не здійснюють свої повноваження.

До суду заявником надано письмову заяву щодо розгляду справи без її участі в зв'язку із сімейними обставинами.

Представник заінтересованої особи в судове засідання не зявився, про час розгляду справи повідомлявся належним чином.

Оглянувши матеріали справи, суд дійшов висновку, що заява підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно положень ст.257-1 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України.

Справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду.

Заявниця по справі ОСОБА_1 є дочкою ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією свідоцтва про народження ОСОБА_1

Відповідно до довідки управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради про взяття на облік особи переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, ОСОБА_1 яка постійно проживала в ІНФОРМАЦІЯ_2, на даний час проживає в ІНФОРМАЦІЯ_3.

22.05.2018 року Білоцерківським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області відмовлено заявниці у проведенні державної реєстрації смерті ОСОБА_2, яка померла 30.04.2018 року, оскільки заявником для підтвердження факту смерті ОСОБА_2 предявлено документ, виданий на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження, що слідує з копії відмови відділу ДРАЦС № 2404/16.2-04 від 22.05.2018 року.

Заявник надала до суду копію свідоцтва про смерть ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка померла 30.04.2018 року у місті Луганськ, видане Жовтневим відділом записів актів громадянського стану Луганського міського управління юстиції Міністерства юстиції Луганської Народної Республіки 02.05.2018 року І-ВВ № 057222, копію довідки про причину смерті від 01.05.2016 року за № 261, видану Луганською міською поліклінікою № 10, згідно якої причина смерті ОСОБА_2 : хронічна серцева недостатність ІІІ, атеросклеротичний коронаросклероз.

При розгляді даної справи суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 року № 1207-VII, державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституціїта законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

В Інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15.04.2016 року № 9-1130/0/4 «Про окремі питання застосування Закону України від 04 лютого 2016 року № 990-VIII Про внесення змін до Цивільного процесуального кодексу України щодо встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України» вказується на те, що у порядку ст.257-1 ЦПК України мають розглядатися заяви про встановлення факту народження або смерті як на території Автономної Республіки Крим, так і на території населених пунктів Донецької та Луганської областей, визначених у розпорядженні КМ України від 07.11.2014 року № 1085 «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення».

Згідно додатку 1 до вказаного розпорядження КМ України, місто Макіївка віднесено до Переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження.

Разом із тим, під час вирішення питання щодо оцінки доказів у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, необхідно брати до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права.

Так, під час розгляду згаданої категорії справ необхідно враховувати висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини, де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії, ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони.

Як зазначено у вказаному вище Інформаційному листі, такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.

Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження або смерті особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявників, рішення суду у такій категорії справ має ґрунтуватись на дотриманні вимог статті 213 ЦПК України щодо повного і всебічного зясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території.

Таким чином, документи, видані органами та установами, що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток, беруться до уваги судом та оцінюються разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозв'язку.

Згідно п. 8 ч. 1 ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Відповідно до ч.1 ст.234 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Отже, з врахуванням наведеного суд вважає за можливе встановити факт смерті ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1, яка померла 30.04.2018 року.

На підставі ст.367 ЦПК України рішення суду про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України підлягає негайному виконанню.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 88, 212-215, 256-259, 367 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В :

Заяву задовольнити.

Встановити факт, що громадянка України ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 - померла 30 квітня 2018 року у місті Луганськ.

Рішення суду підлягає до негайного виконання, оскарження рішення суду не зупиняє його виконання.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання його копії.

СуддяОСОБА_3