Красилівський районний суд Хмельницької області
Справа № 685/1663/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11.05.2018 м.Красилів

Красилівський районний суд Хмельницької області у складі:

головуючого судді Вознюка Р.В.,

за участі секретаря судового засідання Басистої Т.В.,

справа № 685/1663/17,

сторони по справі:

позивач ОСОБА_1,

відповідач публічне акціонерне товариство «Хмельницькобленерго»,

вимоги позивача поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, визнання незаконними та скасування наказів, стягнення коштів,

представник відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні в залі суду в м. Красилові справу,

УСТАНОВИВ

«ОСОБА_3 виклад позиції позивача та заперечень відповідача»

02.11.2017 року позивач звернувся до суду з позовними вимогами про поновлення його на роботі на посаді інженера компютерних систем Теофіпольського району електричних мереж з 17.10.2017, стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 17.10.2017 по день поновлення його на посаді інженера компютерних систем Теофіпольського району електричних мереж, визнання незаконним та скасування наказу відповідача № 313-к від 05.08.2014 про відсторонення його від виконання посадових обовязків, стягнення з відповідача на його користь різниці у заробітку через суміщення посад з 05.08.2014 по день звільнення - 17.10.2017.

22.03.2018 позивач надіслав до суду заяву про збільшення позовних вимог та просив визнати незаконним та скасувати наказ відповідача від 23.10.2017 № 734-к про його звільнення на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

В обґрунтування позову посилається на те, що 17.10.2017 відповідно до наказу відповідача № 724-к його звільнено із займаної посади інженера з компютерних систем Теофіпольського району електричних мереж за прогул 18.09.2017.

Наказом відповідача № 732-к від 20.10.2017 скасовано наказ № 724-к від 17.10.2017 про його звільнення.

23.10.2017 наказом відповідача № 734-к його звільнено із займаної посади інженера з компютерних систем Теофіпольського району електричних мереж за прогул 18.09.2017.

На посаді інженера компютерних систем він працював відповідно до наказу відповідача від 01.10.2013 за № 325-к. Вважає, що його звільнення із займаної посади не відповідає фактичним обставинам справи та вимогам п. 4 ч. 1, ч. 3 ст. 40 КЗпП України. Ним була подана заява про надання відпустки без збереження заробітної плати з 18.09.2017 по 29.09.2017, крім того його було звільнено у період перебування на лікарняному.

Відповідно до наказу № 313-к від 05.08.2014 його було відсторонено від виконання посадових обовязків, у звязку з чим він виконував різні роботи, які не властиві його посадовим обовязкам (робота контролера, економіста) та втратив у заробітку. Вважає, що вказаний наказ суперечить вимогам ст. 46 КЗпП України. У звязку з викладеним просив позовні вимоги задовольнити.

Представник відповідача надіслала відзив на позовну заяву, в якому заперечив проти задоволення позовних вимог, вважаючи їх безпідставними і необґрунтованими. Зазначає, що наказ № 724-к від 17.10.2017 про звільнення позивача із займаної посади за прогул 18.09.2017 був виданий на підставі службової записки директора Теофіпольського РЕМ ОСОБА_4, згоди первинної профспілкової організації Теофіпольської РЕМ на звільнення члена профспілки інженера компютерних систем Теофіпольського РЕМ ОСОБА_1 (протокол № 11 від 17.10.2017) та у відповідності до п. 4 ст. 40 КЗпП України. Заяву про надання відпустки без збереження заробітної плати у період з 18.09.2017 по 29.09.2017 позивачем було надано відповідачу 19.09.2017, тобто вже наступного дня після того як було зафіксовано його відсутність на робочому місці. Крім того, зазначає, що за заявою позивача відпустка йому не була надана та відповідний наказ не видавався. Таким чином, у позивача не було жодних підстав бути відсутнім на робочому місці 18.09.2017. Оскільки після ознайомлення з даним наказом, позивач надав лікарняний лист, що свідчив про його тимчасову непрацездатність у період з 09.10.2017 по 20.10.2017, наказом № 732-к від 20.10.2017 відповідачем було скасовано вищевказаний наказ про звільнення, здійснено відповідний перерахунок заробітної плати позивачу та видано новий наказ про звільнення ОСОБА_1 № 734-к від 23.10.2017 за прогул 18.09.2017 без поважних причин. Отже, твердження позивача про те, що його було звільнено з роботи у період перебування на лікарняному також не відповідає дійсності.

Щодо оскарження наказу відповідача № 313-к від 05.08.2014 про відсторонення позивача від виконання посадових обовязків, зазначає, що він був виданий на період проведення кримінального провадження і до винесення рішення по даному кримінальному провадженню із збереженням позивачу середньої заробітної плати, яку він отримував на посаді інженера з компютерних систем Теофіпольського РЕМ. Підставою для видачі наказу слугувала службова записка № 01-04 від 04.08.2014 начальника служби запобігань і виявлення корупції та безпеки бізнесу ОСОБА_5. Згідно інформації даної службової записки встановлено, що працівниками Теофіпольського РВ УМВС України в Хмельницькій області було отримано ухвалу суду в якій вказано, що під час досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000127 за фактом розповсюдження в мережі Інтернет та збуту на електронних носіях відеопродукції порнографічного характеру, а також незаконного розповсюдження компютерних програм та відеопродукції, яка пропагує культ насильства та жорстокості, були здобуті достатні докази про те, що інженер компютерних систем Теофіпольського РЕМ ОСОБА_1 та його співмешканка ОСОБА_6 розповсюджують заборонену продукцію, використовуючи компютерну техніку та пристрої фото і відео фіксації, що розміщенні у квартирі за їх місцем проживання та роботи, зокрема, в адміністративному приміщенні Теофіпольського РЕМ де працює ОСОБА_1 та відповідно на підставі цієї ухвали працівниками Теофіпольського РВ УМВС України в Хмельницькій області був проведений обшук в адміністративному приміщенні Теофіпольського РЕМ. На час проведення службового розслідування позивача було відсторонено від виконання його посадових обовязків, оскільки вони були безпосередньо повязані з використанням компютерної техніки і скоєння злочину, в якому його підозрювали, та було запропоновано виконання інших обовязків із збереженням середнього заробітку. Таким чином, у позивача не тільки відсутні підстави для оскарження цього наказу, і він також втратив право на звернення до суду у звязку з пропущенням строків позовної давності, оскільки наказ, який він просить скасувати був виданий та наданий позивачу на ознайомлення 05.08.2014, а позовна заява позивачем була подана до суду 06.02.2018. На підставі викладеного, просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог за безпідставністю, так і у звязку з пропуском строків позовної давності.

Позивач 22.03.2018 надіслав до суду відповідь на відзив відповідача від 02.03.2018, в якій пояснив, що заяву про надання йому відпустки без збереження заробітної плати за сімейними обставинами з 18.09.2017 по 29.09.2017 ним було складено 15.09.2017, а отримав її відповідач 19.09.2017. Разом з тим, його заяву про надання відпустки відповідачем взагалі не було вирішено, що суперечить вимогам ст. 2, п. 5 ч. 1 ст. 4, ст. 26 Закону України «Про відпустки» та ч. 2 ст. 84 КЗпП України. А тому вказана обставина свідчить про поважність причини його відсутності на робочому місці. Більше того, 18.09.2017 він звертався за медичною допомогою, що підтверджується відповідною довідкою, що також є поважною причиною. Таким чином, без вирішення його заяви про надання відпустки, відповідач 17.10.2017 видав наказ № 724-к про його звільнення від займаної посади відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Крім цього, наказ № 734-к від 23.10.2017 про звільнення, в порушення вимог ст. 148 КЗпП України, виданий поза строками застосування дисциплінарного стягнення - пізніше одного місяця з дня його виявлення.

Представник відповідача 26.03.2018 подав до суду заперечення на відповідь на відзив позивача з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог. Вважає твердження позивача, що наказ № 734-к від 23.10.2017 про звільнення ним було отримано лише разом із відзивом відповідача, не відповідає дійсності, оскільки 25.10.2017 позивачу було направлено для ознайомлення копію цього наказу та запропоновано з'явитись у відділ управління персоналом відповідача з трудовою книжкою для внесення запису про звільнення з роботи, що підтверджується копією квитанції про направлення рекомендованого листа від 25.10.2017 та копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення позивачу 01.11.2017.

Позивач стверджує, що заяву про надання йому відпустки без збереження заробітної плати за сімейними обставинами з 18.09.2017 по 29.09.2017 ним було складено 15.09.2017, однак позивач надіслав її рекомендованим листом № 524 лише 18.09.2017 о 11:48 год., що підтверджується витягом з офіційного веб-сайту ПАТ «Укрпошта», і відповідна дана заява потрапила до канцелярії відповідача 19.09.2017, про що свідчить відмітка на заяві.

Оскільки вищезазначена заява про надання відпустки була подана позивачем із порушенням строків і надійшла до відповідача лише 19.09.2017, відповідачем було прийнято рішення відмовити позивачу у наданні відпустки без збереження заробітної плати за сімейними обставинами, про що свідчить віза директора з управління персоналом та юридичних питань ОСОБА_7 на зворотній стороні заяви.

Таким чином, сам лише факт подання позивачем заяви про надання йому відпустки без збереження заробітної плати із порушенням строків, без ознайомлення з відповідним наказом про надання відпустки, оскільки такий не видавався, не надавав позивачу право бути відсутнім на робочому місці з 18.09.2017 по 29.09.2017. Неправомірним також вбачається посилання позивача на той факт, що він звертався за медичною допомогою 18.09.2017, як на підставу відсутності на робочому місці, оскільки відповідно до норм п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України прогулом вважається відсутність працівника на роботі більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин. Згідно довідки наданої позивачем, він знаходився в лікарняному закладі з 8 год. 00 хв. до 13 год. 00 хв.. При цьому позивачем не були надані докази поважності відсутності на робочому місці протягом решти робочого дня. Довідавшись про факт звільнення в результаті прогулу позивач не надав таку довідку до адміністрації відповідача, жодним іншим чином не повідомив відповідача про факт звернення до медичного закладу 18.09.2017, тому не може посилатись на неї як на доказ поважності своє відсутності на робочому місці в цей день.

Крім того, викликає сумніви легітимність надання самої довідки, оскільки в ній зазначається, що позивач знаходився в лікарняному закладі з 8:00 до 13:00, оскільки згідно витягу з офіційного веб-сайту ПАТ «Укрпошта» в цей самий час, а саме о 11 год., він знаходився у поштовому відділенні та відправляв рекомендованого листа.

Посилання позивач, що наказ № 734-к від 23.10.2017 про звільнення не відповідає вимогам ст. 148 КЗпП України так як був виданий поза строками існування адміністративного стягнення, тобто понад один місяць, не відповідає дійсності, оскільки позивач був відсутній без поважних підстав на робочому місці 18.09.2017, з 09.10.2017 по 20.10.2017 знаходився на лікуванні, тобто був звільнений з роботи в зв'язку з тимчасовою непрацездатністю, наказ на його звільнення був виданий 23.10.2017, дисциплінарне стягнення було накладене на позивача не пізніше одного місяця з дня його виявлення і не пізніше шести місяців з дня його вчинення, що відповідає положенню ст. 148 КЗпП України.

Таким чином, у позивача відсутні підстави для оскарження наказу № 734-к від 23.10.2017 про звільнення його від займаної посади за прогул 18.09.2017, оскільки позивач не надав належних доказів, які б доводили поважність причин його відсутності на робочому місці 18.09.2017, а сам наказ був виданий у порядку та в строки передбаченні чинним законодавством.

В судовому засіданні позивач вимоги позову підтримав. Як на підставу для задоволення вимог про скасування наказу про звільнення у судовому засіданні посилається на те, що він 18.09.2017 був відсутній на роботі у звязку з хворобою. Саме з цих підстав просив визнати наказ про звільнення незаконним. При цьому, вказав, що доказів, що він протягом робочого часу 18.09.2017 не міг зявитися на робоче місце, відсутні.

Не заперечує, що ПАТ «Хмельницькобленерго» не надало йому відпустку за сімейними обставинами з 18.09.2017 відповідно до його заяви.

В судовому засіданні визнав, що з наказом № 313-к від 05.08.2014 про відсторонення його від виконання посадових обовязків, він був ознайомлений у день винесення цього наказу 05.08.2014.

Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила в позові відмовити з підстав наведених у відзиві та запереченнях.

«ІІ. Процесуальні дії у справі»

12.01.2018 ухвалою судді Красилівського районного суду Хмельницької області відкрито провадження у справі, ухвалено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін і призначено судове засідання на 07.03.2018.

07.03.2018 ухвалою Красилівського районного суду Хмельницької області витребувано у відповідача: оригінал наказу № 235-к від 01.10.2013 про прийняття ОСОБА_1 на роботу; оригінал наказу № 313-к від 05.08.2014 про відсторонення від посади ОСОБА_1 з матеріалами, які послужили підставою для його видачі; оригінал рішення профспілкового комітету про надання згоди на звільнення ОСОБА_1 з усіма матеріалами, які були підставою для прийняття такого рішення; оригінал лікарняного листа про непрацездатність ОСОБА_1 з 09.10.2017 по 20.10.2017; довідку про отримуваний заробіток ОСОБА_1 з 05.08.2014 по 17.10.2017; довідку розрахунок про різницю у заробітку від середнього заробітку ОСОБА_1 за період з 05.08.2014 по 17.10.2017, та оголошено перерву в судовому засіданні.

19.04.2018 у звязку з неявкою позивача до суду, судове засідання відкладено на 11.05.2018.

«IІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин»

Наказом ПАТ «Хмельницькобленерго» № 325-к від 01.10.2013 ОСОБА_1 прийнятий на посаду інженера компютерних систем Теофіпольського РЕМ.

Наказом ПАТ «Хмельницькобленерго» № 313-к від 05.08.2014 ОСОБА_1 відсторонено від виконання посадових обовязків інженера компютерних систем Теофіпольського РЕМ, на період проведення кримінального провадження № 0000127 за фактом розповсюдження в мережі Інтернет та збуту на електронних носіях відеопродукції порнографічного характеру, із збереженням позивачу середньої заробітної плати, яку він отримував на посаді інженера з компютерних систем Теофіпольського РЕМ.

З наказом ПАТ «Хмельницькобленерго» № 313-к від 05.08.2014 ОСОБА_1 був ознайомлений 05.08.2014.

Відомостей щодо закінчення кримінального провадження № 0000127 ОСОБА_1 до ПАТ «Хмельницькобленерго» не надав.

18.09.2017 ОСОБА_1 був відсутній на робочому місці протягом усього робочого часу.

ОСОБА_1 18.09.2017 об 11 год. 48 хв. надіслав рекомендованим листом заяву до ПАТ «Хмельницькобленерго» про надання йому відпустки без збереження заробітної плати за сімейними обставинами з 18.09.2017 по 29.09.2017, яка отримана ПАТ «Хмельницькобленерго» 19.09.2017 о 19 год. 59 хв..

Відпустка ОСОБА_1 за сімейними обставинами з 18.09.2017 по 29.09.2017 ПАТ «Хмельницькобленерго» надана не була.

Згідно довідки Теофіпольського центру ПМСД без номера від 18.09.2017 ОСОБА_1 відвідав ЛЗПСМ 18.09.2017 з 8:00 до 13:00. Діагноз залишкові явища ГРВІ.

Наказом ПАТ «Хмельницькобленерго» № 724-к від 17.10.2017 ОСОБА_1 було звільнено із займаної посади інженера з компютерних систем Теофіпольського РЕМ на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП, за прогул 18.09.2017.

Первинна профспілкової організації Теофіпольської РЕМ надала 17.10.2017 згоду на звільнення члена профспілки інженера компютерних систем Теофіпольського РЕМ ОСОБА_1.

З 09.10.2017 до 20.10.2017 ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні в неврологічному відділенні Теофіпольської центральної районної лікарні.

Наказом ПАТ «Хмельницькобленерго» № 732-к від 20.10.2017 скасований наказ № 724-к від 17.10.2017 «Про звільнення ОСОБА_1В.».

Наказом ПАТ «Хмельницькобленерго» № 734-к від 23.10.2017 ОСОБА_1 звільнено з посади інженера з компютерних систем Теофіпольського РЕМ з 23.10.2017 на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП, за прогул 18.09.2017 без поважних причин.

Вказані обставини сторонами не оспорюють, визнаються та підтверджуються: наказом ПАТ «Хмельницькобленерго» № 313-к від 05.08.2014 про відсторонення від посади ОСОБА_1 від виконання посадових обовязків; заявою ОСОБА_1 про надання йому відпустки за сімейними обставинами від 15.09.2017, яка отримана ПАТ «Хмельницькобленерго» 19.09.2017; поштовим конвертом про направлення заяви ОСОБА_1 директору ПАТ «Хмельницькобленерго» - поштове відправлення № 524, інформацією Укрпошти про відстеження поштового відправлення № 524, службовою запискою директора Теофіпольського РЕМ ОСОБА_8 про відсутність ОСОБА_1 18.09.2017 на робочому місці; актом ПАТ «Хмельницькобленерго» від 18.09.2017 про відсутність на роботі ОСОБА_1 18.09.2017; протоколом профспілкового комітету №11 від 17.10.2017, виданого первинною профспілковою організацією Теофіпольського району електричних мереж; наказом ПАТ «Хмельницькобленерго» № 724-к ПАТ від 17.10.2017 про звільнення ОСОБА_1 інженера з компютерних систем Теофіпольського РЕМ з роботи на підставі ч. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України за прогул 18.09.2017 без поважних причин; наказом ПАТ «Хмельницькобленерго» № 732-к від 20.10.2017 про скасування наказу № 724-к від 17.10.2017; наказом ПАТ «Хмельницькобленерго» № 734-к ПАТ від 23.10.2017 про звільнення ОСОБА_1 інженера з компютерних систем Теофіпольського РЕМ з роботи 23.10.2017 на підставі ч. 4 ч. 1 ст.40 КЗпП України за прогул 18.09.2017 без поважних причин.

Копію наказу ПАТ «Хмельницькобленерго» № 734-к ПАТ від 23.10.2017 про звільнення ОСОБА_1, останній отримав 01.11.2017, що підтверджується листом ПАТ «Хмельницькобленерго» № 494 від 25.10.2017 про направлення ОСОБА_1 копії наказу, фіскальним чеком від 25.10.2017 про відправку поштового повідомлення ОСОБА_1, рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення ОСОБА_1.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірванні власником або уповноваженим ним органом лише у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Згідно із позицією, висловленою Верховним Судом України у постанові від 13.09.2017 у справі № 761/30967/15-ц, для звільнення працівника на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України власник або уповноважений ним орган повинен мати докази, що підтверджують відсутність працівника на робочому місці більше трьох годин упродовж робочого дня.

Невихід на роботу у зв'язку із самовільним використанням працівником відпустки, відгулів за відпрацьовані раніше дні, залишення роботи без попередження власника чи уповноваженого ним органу визнаються прогулом і можуть бути причиною звільнення працівника.

Питання надання працівнику відпустки за сімейними обставинами врегульовано ст. 26 Закону України «Про відпустки», згідно якої, за сімейними обставинами та з інших причин працівнику може надаватися відпустка без збереження заробітної плати на термін, обумовлений угодою між працівником та власником або уповноваженим ним органом, але не більше 15 календарних днів на рік.

Статтею 148 КЗпП України передбачено, що дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

Випадки відсторонення працівника від роботи передбачені ст. 46 КЗпП України, згідно якої, відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп'яніння; відмови або ухилення від обов'язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством.

Статтею 233 КЗпП України передбачено, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Згідно ст. 234 КЗпП України, у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки.

Пунктом 4 Постанови Пленуму ВСУ № 9 від 06.11.1992 передбачено, що встановлені ст. 223 КЗпП України строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов'язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк. Якщо місячний чи тримісячний строк пропущено без поважних причин, у позові може бути відмовлено з цих підстав.

Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності про застосування якої заявлено стороною є підставою для відмови у позові.

Пленум Верховного Суду України в абз. 3 п. 11 постанови від 18.12.2009 N 14 «Про судове рішення у цивільній справі» також розяснив, що встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В силу ч. 4, 5 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно ч. 1 ст. 77, ч.1 ст. 79 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування; достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Частина 2 ст. 76 ЦПК України встановлює вичерпний перелік засобів доказування у цивільному процесі. До них належить: письмові докази, речові докази, електронні докази, показання свідків та висновки експертів.

Доказування, відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України, не може ґрунтуватися на припущеннях.

«ІV. Оцінка суду»

Сторонами не оспорюється, що ОСОБА_1 був відсутній на робочому місці протягом усього робочого дня 18.09.2017, а також ця обставина підтверджується службовою запискою директора Теофіпольського РЕМ ОСОБА_8 про відсутність ОСОБА_1 18.09.2017 на робочому місці та актом ПАТ «Хмельницькобленерго» від 18.09.2017 про відсутність на роботі ОСОБА_1 18.09.2017.

Позивач в судовому засіданні, як на підставу для скасування наказу відповідача № 734-к ПАТ від 23.10.2017 посилався на те, що він 18.09.2017 був відсутній на роботі з поважної причини, оскільки 18.09.2017 з 8 год. до 13 год. він перебував у лікаря, у звязку з поганим станом здоровя, а також у звязку з поганим станом здоровя він був відсутній на роботі цього ж числа з 13 год. до 17 год. 10 хв..

Будь-яких доказів на підтвердження поважності вищевказаної причини своєї неявки на роботу 18.09.2017 з 13 год. до 17 год. 10 хв., а саме незадовільного стану здоровя, що перешкоджав йому вийти на роботу, позивач суду не надав.

У звязку з викладеним, суд вважає, що позивач без поважних причин був відсутній більше трьох годин протягом робочого дня 18.09.2017, а тому наказ відповідача № 734-к ПАТ від 23.10.2017 про звільнення позивача винесений відповідно до положень п. 4 ч. 1 ст.40 КЗпП України, і підстави для визнання цього наказу недійсним та скасування відсутні.

На підставі викладеного, доходить висновку, що вимоги позивача про визнання недійсним та скасування наказу про його звільнення і поновлення його на посаді інженера компютерних систем Теофіпольського району електричних мереж задоволенню є необґрунтованим і задоволенню не підлягають.

Суд вважає за необхідне також дати аналіз посиланням позивача наведеним у позовній заяві та відповіді на відзив на позов, що наказ відповідача № 734-к ПАТ від 23.10.2017 про звільнення позивача є незаконним з тих підстав, що позивач надав відповідачу заяву про надання йому відпустки без збереження заробітної плати за сімейними обставинами з 18.09.2017 по 29.09.2017, яку він склав 15.09.2017, і відправив відповідачу поштовим повідомленням 18.09.2017.

Відпустка позивачу за сімейними обставинами, відповідно до вказаної заяви, могла бути надана на термін обумовлений угодою між позивачем і відповідачем, згідно ст. 26 Закону України «Про відпустки».

Таким чином надання вказаної відпустка є правом роботодавця. Відпустка за сімейними обставинами позивачу надана не була, що не заперечується сторонами у судовому засіданні.

Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що 18.09.2017 мав місце невихід на роботу ОСОБА_1 у зв'язку із самовільним використанням відпустки, що визнається прогулом і є обґрунтованою причиною звільнення позивача на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Твердження позивача, що звільнення його за наказом № 734-к ПАТ від 23.10.2017 відбулося пізніше ніж через місяць після вчинення проступку, а тому, таке звільнення суперечить положенням ст. 148 КЗпП України, є необґрунтованим, оскільки ОСОБА_1 з 09.10.2017 до 20.10.2017 перебував на стаціонарному лікуванні в неврологічному відділенні Теофіпольської ЦРЛ, що не опорюється сторонами у судовому засіданні, у звязку з чим, цей час не враховується при обрахуванні строків накладення дисциплінарного стягнення на позивача за вчинення проступку 18.09.2017.

У звязку з викладеним, суд вважає, що наказ № 734-к ПАТ від 23.10.2017 про звільнення позивача винесений з дотриманням вимог ст. 148 КЗпП України.

Щодо вимог позивача про визнання незаконним та скасування наказу ПАТ «Хмельницькобленерго» № 313-к від 05.08.2014 про відсторонення ОСОБА_1 від виконання посадових обовязків, суд дослідивши матеріали справи та надані докази приходить до висновку, що даний наказ винесено відповідачем без дотримання вимог, передбачених ст. 46 КЗпП України, і відповідач відсторонив позивача від роботи з підстав не передбачених вказаною статтею КЗпП України.

Разом з тим, позивач, який був ознайомлений із наказом № 313-к від 05.08.2014 у день його винесення 05.08.2014, що не опорюється позивачем у судовому засіданні, звернувся до суду із заявою про вирішення трудового спору лише 02.11.2017, тобто з пропуском тримісячного строку, передбаченого ст. 233 КЗпП України.

Позивач не навів поважних причини пропуску строку звернення до суду із заявою про визнання недійсним та скасування наказу ПАТ «Хмельницькобленерго» № 313-к від 05.08.2014. Не встановлено таких причин і судом.

Представник відповідача, як на окрему підставу для відмови у задоволенні позову, посилався на пропущення позивачем строку звернення до суду.

Враховуючи наведене, суд доходить висновку, що у задоволенні позовних вимог позивача про визнання незаконним та скасування наказу ПАТ «Хмельницькобленерго» № 313-к від 05.08.2014 про відсторонення ОСОБА_1 від виконання посадових обовязків слід відмовити у зв'язку із пропуском, встановленого ст. 233 КЗпП України, строку для звернення до суду.

Приймаючи до уваги, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання наказів недійсними та поновлення позивача на роботі задоволенню не підлягають, його вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та різниці у заробітку через суміщення посад з 05.08.2014 по день звільнення 17.10.2017, є безпідставними і тому задоволенню також не підлягають.

«V. Розподіл судових витрат між сторонами»

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

ОСОБА_1 відповідно до ч.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», звільнений від сплати судового збору. Оскільки позов задоволенню не підлягає, судовий збір слід віднести на рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись статтями 264-265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

В цивільному позові ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Хмельницькобленерго» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, визнання незаконними та скасування наказів, стягнення коштів, відмовити в повному обсязі.

Судовий збір віднести на рахунок держави.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Хмельницької області через Красилівський районний суд Хмельницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач ОСОБА_1; 01.04.1976 народження, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, зареєстроване місце проживання: 30611, Хмельницька область, Теофіпольський район, с. Новоставці, вул. Польова, 11.

Відповідач публічне акціонерне товариство «Хмельницькобленерго», ідентифікаційний код юридичної особи 22767506, місцезнаходження: 29018, Хмельницька область, місто Хмельницький, вул. Храновського, 11А.

Повний текст рішення складено 16.05.2018.

Суддя ОСОБА_9