Провадження № 2з/359/68/2018
Справа № 359/3615/18
УХВАЛА

Іменем України

14травня 2018 року суддя Бориспільського міськрайонного суду Київської області Яковлєва Л.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, -

ВСТАНОВИВ:

11 травня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, якою просить суд накласти арешт на майно ОСОБА_2 квартиру № 121, розташовану за адресою : Київська область, м. Бориспіль, вул. Ватутіна, б. 99.

Заяву обґрунтовано тим, що 10 травня 2018 року заявником подано позов до ОСОБА_2 про стягнення коштів, отриманих в позику за розпискою та несплачених ним узгоджених процентів за користування коштами, отриманими у позику. Ціна позову становить 269793,90 грн. еквівалент 10 290 доларів США. Відповідно до відомостей, які містяться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно єдиним майном відповідача на момент подання позову до суду є квартира № АДРЕСА_1. Заявник зазначає, що між ним та відповідачем дійсно існує спір, характер поведінки відповідача та довготривала історія відносин між сторонами щодо повернення позики за розпискою свідчить про свідоме намагання відповідача уникнути відповідальності за невиконання останнім своїх матеріальних зобовязань, існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову. Крім того, квартира є єдиним наявним та відомим майном відповідача. Доцільність застосування саме такого виду забезпечення позову обґрунтовується реальною можливістю саме в такий спосіб гарантовано захистити порушені права та інтереси позивача. У звязку з цим, представник позивача звернувся до суду із заявою про забезпечення позову.

Розгляд заяви здійснено в порядку ч. 1 ст. 153 ЦПК України без повідомлення учасників справи.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується шляхом накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

За правилами ч.3 ст.150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Як розяснив Пленум Верховного Суду України в п.4 постанови «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суддя має пересвідчитися в тому, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Таким чином, заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватись лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб або учасників процесу.

Судом встановлено, що на момент розгляду даного клопотання до Бориспільського міськрайонного суду Київської області подано позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів, наданих у позику за борговою розпискою. Проте, провадження у справі ще не відкрито.

Частиною 2 ст. 149 ЦПК України встановлено, що забезпечення позову допускається як до предявлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до вимог ч.1 та ч.6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Дослідивши заяву та додані до неї матеріали встановлено, що заявником до заяви про забезпечення позову не приєднано жодних доказів на підтвердження того, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 дійсно існує спір, намірів відповідача ухилитись від виконання судового рішення та щодо бажання відчужити наявного у ОСОБА_2 майна. Крім того, заходи забезпечення позову не є співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Доводи заявника про те, що існує реальна загроза утруднення виконання чи неможливість виконання рішення суду в подальшому, наразі є лише припущенням та нічим не підтверджені.

З огляду на вказане суд приходить до висновку, що заявник не надав доказів на підтвердження того, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Враховуючи вищевикладене, підстави для задоволення заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно ОСОБА_2 відсутні.

Відповідно до ч. 10 ст. 153 ЦПК України ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може тути оскаржено. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Враховуючи наведене та керуючись ч.1 та ч.6 ст. 81, ст. 149 153, 258- 261, 353 Цивільного процесуального кодексу України, п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року № 9, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову - відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена до Апеляційного суду Київської області через Бориспільський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги на ухвалу суду протягом 15 днів з дня її проголошення.

Суддя Яковлєва Л.В.