Справа № 428/3388/18
Провадження №2/428/533/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2018 року м. Сєвєродонецьк

Сєвєродонецький міський суд Луганської області у складі:

головуючого судді Кордюкової Ж.І.,

секретаря Чумак Ю.А.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сєвєродонецьку Луганської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке обєднання Азот» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулася до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовом до Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке обєднання Азот» (далі ОСОБА_4 «Сєвєродонецьке обєднання Азот») про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що 06.04.2017 року припинила трудові відносини з відповідачем на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України. При звільненні їй не виплатили заробітну плату, внаслідок чого утворилась заборгованість в сумі 19050,10 грн. На виконання судового наказу від 03.07.2017 року №428/6745/17 заборгованість із заробітної плати була виплачена в повному обсязі 09.02.2018 року. З урахуванням уточнених позовних вимог просила суд стягнути з ОСОБА_4 «Сєвєродонецьке обєднання Азот» на свою користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 33560,38 грн. та вирішити питання про судові витрати.

Представник відповідача ОСОБА_4 «Сєвєродонецьке обєднання Азот» ОСОБА_2 надав до суду відзив, в якому заперечував проти задоволення позовних вимог. Свою позицію обґрунтував тим, що підставою відповідальності власника за затримку розрахунку при звільненні є порушення строків проведення розрахунку з працівником при звільненні та вина власника. З посиланням на норми ст. 617 ЦК України, ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» зазначив, що внаслідок обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин) актів тероризму, військових дій на території України, які були встановлені висновком Торгово-промислової палати України від 28.11.2017 року №3800/2/21-10.2, виникла ситуація, внаслідок якої стала неможливою своєчасна виплата заробітної плати при звільненні позивача. Такі форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) є підставами для звільнення від відповідальності ОСОБА_4 «Сєвєродонецьке обєднання Азот» за невиконання зобовязань, передбачених ч.1 ст.47, ч.1 ст.83 і ст.116 КЗпП України. Невиплата заробітної плати працівникам при звільненні не є результатом вини роботодавця, а є наслідком форс-мажорних обставин. З квітня 2014 року робота підприємства зупинена повністю.

Позивач ОСОБА_3 в судове засідання не зявилася.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позов підтримав, підтвердив доводи, викладені в позовній заяві. Додатково суду пояснив, що в квітні 2017 року позивач звільнилася з ОСОБА_4 «Сєвєродонецьке обєднання Азот». При звільненні підприємство не провело з нею повного розрахунку. Позивач була змушена звертатись до суду із заявою при видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_4 «Сєвєродонецьке обєднання Азот» нарахованої, але невиплаченої заробітної плати. Повний розрахунок був проведений лише 09.02.2018 року. За весь час затримки розрахунку відповідач з урахуванням уточнених вимог має сплатити середній заробіток в сумі 33560,38 грн. Зазначив, що тільки сертифікат Торгово-промислової палати України засвідчує настання форс-мажорних обставин. Висновок, зроблений на приватне замовлення відповідача, не засвідчує настання форс-мажорних обставин, які є підставою для звільнення від відповідальності за не проведення повного розрахунку при звільненні. Підприємство не зупиняло господарської діяльності, вироблялась продукція у великих обсягах, про що свідчать листи з інформацією про кількість виробленої продукції та повідомлення в мережі Інтернет.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_4 «Сєвєродонецьке обєднання Азот» ОСОБА_2 заперечував проти задоволення позову з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву. Додатково суду пояснив, що на підприємстві існують форс-мажорні обставини. Позивачем неправильно зроблений розрахунок суми, яка заявлена у позові, зазначена сума розрахована без утримання податків та інших обовязкових платежів.

Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступне.

ОСОБА_3 перебувала в трудових відносинах з ОСОБА_4 «Сєвєродонецьке обєднання Азот» в період з 18.02.2008 року по 06.04.2017 року, включно.

Трудові відносини припинились 06.04.2017 року за власним бажанням ОСОБА_3 на підставі ст. 38 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки позивача серії АТ-ІІ №8657884 та копією виписки з наказу про звільнення від 06.04.2017 року №0128-КП(ув).

На момент звільнення ОСОБА_3 заборгованість по заробітній платі становила 20368,05 грн., про стягнення якої 03.07.2017 року Сєвєродонецьким міським судом Луганської області був виданий судовий наказ.

ОСОБА_4 «Сєвєродонецьке обєднання Азот» 09.02.2018 року виплатило ОСОБА_3 борг по заробітній платі в повному обсязі в сумі 20368,05 грн., що підтверджується копією виписки з банківського рахунку позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Частиною 1 ст. 117 КЗпП України встановлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Таким чином, для покладення на підприємство відповідальності за невиплату належних працівникові сум при звільненні необхідно встановити факт порушення строків виплати заробітної плати, розмір якої не оспорюється, та наявність вини підприємства у не проведенні такого розрахунку.

Представник відповідача ОСОБА_2 заперечував проти позовних вимог, посилаючись на відсутність вини підприємства у невиплаті позивачу всіх сум, що належать йому в день звільнення. На підтвердження своїх заперечень представником відповідача суду був наданий Науково-правовий висновок щодо унеможливлення виконання обовязків, передбачених законодавством України про працю при звільненні працівників, спричиненого впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), зроблений Торгово-промисловою палатою України 28.11.2017 року за №3800/2/21-10.2 (далі Науково-правовий висновок від 28.11.2017 року №3800/2/21-10.2).

Зазначеним Науково-правовим висновком від 28.11.2017 року №3800/2/21-10.2 засвідчено, що терористична загроза та загроза територіальній цілісності України, у тому числі територій міста Сєвєродонецьк (в період з 25.05.2014 року по 22.07.2014 року), міста Первомайськ, міста Луганськ (місто Щастя) Луганської області, що супроводжуються актами тероризму, на подолання яких направлене проведення в Донецькій та Луганській областях антитерористичної операції у 2014 році та станом на поточну дату заходи її проведення тривають є надзвичайними, непередбачуваними та невідворотніми обставинами, що обєктивно унеможливлюють виконання сторонами обовязків, передбачених умовами договору (контракту), законодавчими та іншими нормативними актами (пункт ІV Науково-правового висновку від 28.11.2017 року №3800/2/21-10.2).

Отже, унеможливлення виконання обовязків ОСОБА_4 «Сєвєродонецьке обєднання Азот», передбачених законодавством України про працю, а саме: ч.1 ст. 47, ч.1 ст.83, ст. 116 КЗпП України, 13.06.2017 року в день звільнення з кожним працівником провести розрахунок, спричинено впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), а саме: актами тероризму на території Луганської області в т.ч. м. Сєвєродонецька (в період з 25.05.2014 року по 22.07.2014 року), міста Первомайськ, міста Луганськ (місто Щастя) Луганської області, що є обставинами, які не залежать від волі сторін за трудовим договором, а також мають надзвичайний і невідворотній характер та є підставою для звільнення від відповідальності ОСОБА_4 «Сєвєродонецьке обєднання Азот» (пункт ІV Науково-правового висновку від 28.11.2017 року №3800/2/21-10.2).

Статтею 617 ЦК України встановлено, що особа, яка порушила зобовязання, звільняється від відповідальності за порушення зобовязання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили (надзвичайної або невідворотної за даних умов події (п.1 ч.1 ст. 263 ЦК України)).

З аналізу наведених норм права, суд приходить до висновку, що відповідач ОСОБА_4 «Сєвєродонецьке обєднання Азот» може бути повністю звільнений від відповідальності перед позивачем за порушення строків проведення розрахунку при звільненні за умови, що це сталось внаслідок дії непереборної сили, яку відповідач не міг передбачити або передбачив, але не міг її відвернути.

При цьому суд враховує приписи ст. 10 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», якою встановлено, що протягом терміну дії цього Закону єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобовязань, є сертифікат Торгово-промислової палати України.

Згідно з розпорядженнями КМУ від 30.10.2014 року №1053-р та від 02.12.2015 року №1275 м. Сєвєродонецьк Луганської області було включено до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція.

Частинами 1, 2 статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» встановлено, що Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення субєкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для субєктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що обєктивно унеможливлюють виконання зобовязань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обовязків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Проаналізувавши зміст Науково-правового висновку від 28.11.2017 року №3800/2/21-10.2 у сукупності з нормами ст.ст. 14, 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», з Регламентом засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженим рішенням Президії Торгово-промислової палати України від 18 грудня 2014 р. № 44(5), суд приходить до висновку, що відповідач ОСОБА_4 «Сєвєродонецьке обєднання Азот» не підтвердило належними та достатніми доказами настання обставин непереборної сили, які обєктивно унеможливили виконання ним обовязків щодо проведення повного розрахунку з позивачем при його звільненні відповідно до норм чинного КЗпП України.

Суд вважає, що єдиним документом, який засвідчує форс-мажорні обставини, (обставини непереборної сили) є сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), виданий Торгово-промисловою палатою України, складений та засвідчений уповноваженими особами із засвідчення форс - мажорних обставин (обставин непереборної сили) та зареєстрований в Реєстрі сертифікатів про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили).

На думку суду, у Науково-правовому висновку від 28.11.2017 року №3800/2/21-10.2 науковцями лише досліджуються та аналізуються фактичні обставини, що склались в господарській діяльності ОСОБА_4 «Сєвєродонецьке обєднання Азот», а не засвідчується настання форс-мажорних обставин (обставини непереборної сили), які унеможливлюють виконання обовязків ОСОБА_4 «Сєвєродонецьке обєднання Азот», передбачених законодавством України про працю. Суд вважає, що зазначений висновок містить точку зору та особисту думку науковців, які його склали з урахуванням того обсягу документів, які надало для дослідження ОСОБА_4 «Сєвєродонецьке обєднання Азот».

Суд не бере до уваги доводи представника відповідача ОСОБА_2 щодо того, що внаслідок дій, зазначених в Науково-правовому висновку від 28.11.2017 року №3800/2/21-10.2, з квітня 2014 року на ОСОБА_4 «Сєвєродонецьке обєднання Азот» було введено простій.

В судовому засіданні було встановлено, що простій був скасований, це був тимчасовий захід, ОСОБА_4 «Сєвєродонецьке обєднання Азот» здійснювало господарську діяльність і випускало продукцію. Зазначені обставини підтверджуються копіями наказів ОСОБА_4 «Сєвєродонецьке обєднання Азот» від 25.10.2017 року №1012, від 26.10.2017 року №1016, від 27.10.2017 року №1017, від 27.10.2017 року №1023, від 27.10.2017 року №1024, згідно з якими відбувся запуск бойлерної та теплових мереж, запущені цехи водопостачання та парозабезпечення загальнокомбінатовських комунікацій, скасований простій усіх структурних підрозділів підприємства, розпочаті операції з підготовки та пуску обладнання і комунікацій цеху з виробництва азотної кислоти і отриманням готового продукту.

Також суд враховує лист ОСОБА_4 «Сєвєродонецьке обєднання Азот» від 14.02.2018 року №01/ПП-42, яким Профспілка працівників хімічних та нафтохімічних галузей промисловості України була повідомлена про те, що підприємством протягом 2017 року було вироблено: 147148 тон аміачної селітри, аміачної води 1 420 тон, 1792 тони натрієвої солі.

Аналізуючи вищенаведені обставини, враховуючи, що відповідач не надав сертифікату, виданого Торгово-промисловою палатою України в порядку, визначеному чинним законодавством України, суд приходить до висновку про відсутність підстав для звільнення ОСОБА_4 «Сєвєродонецьке обєднання Азот» від відповідальності перед позивачем за порушення строків проведення розрахунку при звільненні.

На думку суду, в судовому засіданні було встановлено, що існували певні обставини, які перешкоджали веденню стабільної фінансово-господарської діяльності ОСОБА_4 «Сєвєродонецьке обєднання Азот». Проте нестабільна фінансово-господарська діяльність підприємства або відсутність коштів у роботодавця не виключає його вини за невиплату належних звільненому працівникові коштів та не звільняє від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України.

Згідно з пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24.12.1999 року № 13, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у звязку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після предявлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Визначаючи розмір середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, який підлягає стягненню на користь позивача, суд враховує, що позивач була звільнена 06.04.2017 року, в цей день вона знаходилася на роботі і оплата за цей робочий день була нарахована їй при звільненні. Таким чином, розмір середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку з позивачем має обчислюватися з дня, наступного за днем звільнення позивача, і до дня, коли позивачу було сплачено нараховану, але не виплачену заробітну плату в повному обсязі, тобто за період з 07.04.2017 року по 08.02.2018 року, включно, в порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08.02.1995 року №100 (далі Порядок).

Так, абзацом третім пункту 2 Порядку встановлено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана дана виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо.

Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Згідно з пунктом 8 розділу IV Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 розділу IV Порядку).

Аналогічна позиція щодо розрахунку розміру середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку викладена у постанові Верховного Суду України від 21.01.2015 року по справі № 6-195цс134.

Середньогодинна заробітна плата позивача становить 20,06 грн., а середньомісячне число робочих годин 167,2 год., що підтверджується копією довідки ОСОБА_4 «Сєвєродонецьке обєднання Азот» від 07.07.2017 року №32697, від 07.03.2018 року №35235, довідкою від 17.04.2018 року №35761.

Загальна кількість робочих годин за період з 07.04.2017 року по 08.02.2018 року становить 1678,164 год., яка складається з кількості робочих годин за 9 повних місяців, за 14 робочих днів в квітні 2017 року та 6 робочих дні в лютому 2018 року ((167,2 год. х 9 міс.) + (167,2 год. /19 робочих днів в квітні 2017 року х 14 робочих днів затримки розрахунку) + 167,2 год. /20 робочих днів в лютому 2018 року х 6 робочих днів затримки розрахунку) = 1678,16 год.)

Загальна сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні становить 33663,89 грн. (визначається шляхом множення середньогодинної заробітної плати на кількість робочих годин затримки, тобто 20,06 грн. х 1678,16 год. = 33663,89 грн.).

Суд вважає, що стягненню на користь позивача підлягає сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 33560,38 грн., про стягнення якої просив представник позивача, оскільки відповідно до приписів ч.1 ст.13 ЦПК України суд не може виходити за межі заявлених позовних вимог, а тому позовні вимоги позивача підлягають повному задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 704,80 грн.

Керуючись ст.ст. 2, 4-5, 7-13, 76-81, 89, 258- 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_3 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1) до Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке обєднання Азот» (юридична адреса: Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Пивоварова, буд. 5, ) про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задовольнити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке обєднання Азот» (юридична адреса: Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Пивоварова, буд. 5, ) на користь ОСОБА_3 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 07.04.2017 року по 08.02.2018 року, визначений без утримання податків та інших обовязкових платежів, в сумі 33560 (тридцять три тисячі пятсот шістдесят ) грн. 38 коп. та витрати по оплаті судового збору в сумі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду Луганської області через Сєвєродонецький міський суд Луганської області протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення в повному обсязі складене 22.05.2018 року.

Суддя Ж. І. Кордюкова