Провадження № 22-ц/780/2130/18 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 29 29.05.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

29 травня 2018 року м. Київ

Апеляційний суд Київської області у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Сушко Л.П., Фінагеєва В.О.,

за участю секретаря Богдан І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області у складі судді Ярмола О.Я., постановлену у м. Бровари 20 березня 2018 року про скасування заходів забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, -

в с т а н о в и в :

В лютому 2018 року відповідач ОСОБА_3 звернулася до суду із заявою про скасування заходів забезпечення позову, просила скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10 серпня 2017 року у даній справі, а саме арешт на автомобіль НОМЕР_1, зареєстрований за ОСОБА_3

Заяву мотивувала тим, що Білоцерківським міськрайонним судом Київської області 10 серпня 2017 року постановлена ухвала, якою в порядку забезпечення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, було накладено арешт на її автомобіль.

Постановою Апеляційного суду Київської області від 30 січня 2018 року змінено рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області в даній справі в частині стягнення матеріальної шкоди, відмовлено в задоволенні позову до ОСОБА_3 Таким чином, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про безпідставність заявлених вимог до неї, а також до висновку про те, що ОСОБА_3 не є тією особою, яка має відповідати за позовом, а тому і заходи забезпечення позову, вжиті відносно її майна, мають бути скасовані.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 20 березня 2018 року заяву ОСОБА_3 про скасування заходів забезпечення позову задоволено, скасовано ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10 серпня 2017 року про накладення арешту на автомобіль НОМЕР_1, зареєстрований за ОСОБА_3

Позивач ОСОБА_2, не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне зясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального права, просив скасувати ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 20 березня 2018 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні заяви про скасування заходів забезпечення позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказував, що відповідно до ч. 2 ст. 73 СК України стягнення може бути накладене на майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, якщо судом встановлено, що договір був укладений одним із подружжя в інтересах сімї і те, що було одержане за договором, використано на її потреби. Як зазначили ОСОБА_3 та ОСОБА_4 під час своїх пояснень в судовому засіданні при вирішенні справи по суті, вони є подружжям та придбали даний автомобіль під час шлюбу. Посилається на п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», згідно якого заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування. Натомість скасування даного забезпечення позову є нічим іншим, ніж наміри уникнути виконання рішення.

Від відповідача ОСОБА_3 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідачем зазначено, що суд прийшов до правильного висновку про відсутність підстав для вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно особи, яка не може бути відповідачем у справі, оскільки її вина у завданні шкоди відсутня. Вважала звернення ОСОБА_2 до суду апеляційної інстанції із даною скаргою на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 20 березня 2018 року з питанням поновлення арешту на транспортний засіб ОСОБА_3 за обставин відсутності вини в її діях переслідуванням її особисто, з шахрайських мотивів і з метою особистого збагачення. Просила апеляційну скаргу відхилити, ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Задовольняючи заяву відповідача ОСОБА_3 про скасування заходів забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із того, що заходи забезпечення позову були застосовані до майна відповідача ОСОБА_3, однак в задоволенні позовних вимог до неї суд відмовив, а тому заходи забезпечення позову підлягають скасуванню. Визначення спільного майна подружжя не було предметом розгляду даної справи, відсутні докази щодо їхнього спільного майна, на яке може бути звернуто стягнення у випадку виконання рішення суду про стягнення коштів з ОСОБА_4

Апеляційний суд погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції, оскільки вони є обґрунтованими, відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Із матеріалів справи вбачається, що в грудні 2016 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, посилаючись на те, що оскільки власником автомобіля є ОСОБА_3, а водієм на час вчинення пригоди був ОСОБА_4, то відповідно до ст. 1190 ЦК України вони несуть солідарну відповідальність, та просив стягнути з них солідарно матеріальні збитки та моральну шкоду.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10 серпня 2017 року за заявою ОСОБА_2 вжито заходи забезпечення позову, накладено арешт на автомобіль НОМЕР_1, зареєстрований за ОСОБА_3 (а. с. 92). Ухвала мотивована тим, що між сторонами є спір про відшкодування шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди і невжиття заходів забезпечення позову може утруднити виконання рішення суду, оскільки відповідачі, які категорично заперечують позову, можуть застосувати заходи щодо відчуження майна, що призведе до порушення інтересів позивача по справі та може утруднити виконання рішення за наслідками розгляду цієї справи (а. с. 92 - 93).

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25 жовтня 2017 року позов ОСОБА_2 задоволено частково, стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 матеріальні збитки в сумі 13759,85 грн. та судові витрати по справі в сумі 2075,60 грн. з кожного, стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в сумі 1000 грн. В задоволенні решти вимог відмовлено (а. с. 146 150).

Постановою Апеляційного суду Київської області від 30 січня 2018 року частково задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4, змінено рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25 жовтня 2017 року в частині стягнення матеріальної шкоди, виключено із резолютивної частини рішення стягнення матеріальної шкоди з ОСОБА_3 При цьому апеляційним судом встановлено, що відповідач ОСОБА_3 жодними діями чи бездіяльністю не заподіяла матеріальну шкоду ОСОБА_2, а належність автомобіля ОСОБА_3 на праві власності не є безумовною підставою для покладення на неї матеріальної відповідальності за шкоду, завдану особою, яка керувала автомобілем на відповідній правовій підставі (а. с. 204 211).

Відповідно до ч. ч. 1, 7, 9 ст. 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. У разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом девяноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. У випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

Пунктом 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розяснено, що заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.

Наведені розяснення та вимоги закону суд першої інстанції належним чином врахував та, оскільки при апеляційному перегляді справи позивачу відмовлено в задоволенні позову до ОСОБА_3, на зареєстрований за якою автомобіль НОМЕР_1 в порядку забезпечення позову було накладено арешт ухвалою суду від 10 серпня 2017 року, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав подальшого застосування цих заходів забезпечення позову.

Судом першої інстанції правильно враховано, що обставини перебування чи неперебування у шлюбі відповідачів та належність автомобіля НОМЕР_1 до спільного майна подружжя не було предметом розгляду даної справи, та оскільки позовні вимоги ОСОБА_2 особисто до ОСОБА_3 задоволені не були, підстави подальшого забезпечення позову у вигляді арешту на належне їй майно відпали.

Апеляційний суд також враховує, що відповідно до ч. 2 ст. 97 СК України сторони можуть домовитися про непоширення на майно, набуте ними за час шлюбу, положень статті 60 цього Кодексу і вважати його спільною частковою власністю або особистою приватною власністю кожного з них, а тому саме по собі придбання майна під час шлюбу, якщо таке мало місце, не свідчить беззаперечно про його належність до спільного майна подружжя.

Доводи апеляційної скарги в цій частині зводяться до незгоди із ухвалою суду та переоцінки доказів, яким було надано належної оцінки судом першої інстанції, та відхиляються апеляційним судом.

Не можна погодитися із посиланням позивача в апеляційній скарзі на ч. 2 ст. 73 СК України як на норму матеріального права, яка не була застосована судом при розгляді питання скасування заходів забезпечення позову і в порядку якої повинен, на думку ОСОБА_2, відбуватись арешт і стягнення за рахунок автотранспортного засобу, який зареєстровано за ОСОБА_3, із наступних підстав.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 73 СК України за зобовязаннями одного з подружжя стягнення може бути накладено лише на його особисте майно і на частку у праві спільної сумісної власності подружжя, яка виділена йому в натурі. Стягнення може бути накладено на майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, якщо судом встановлено, що договір був укладений одним із подружжя в інтересах сімї і те, що було одержане за договором, використано на її потреби.

Виходячи із аналізу наведених вимог закону, вони регламентують порядок та підстави стягнення майна за договірними зобовязаннями, а зобовязання відшкодування шкоди, заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди, належить до деліктних (позадоговірних) зобовязань і не входить до сфери регулювання даної статті.

Визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, врегульовано ст.. 443 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги, що скасування заходів забезпечення позову є нічим іншим, ніж наміром уникнути виконання рішення, є припущенням позивача, не підтвердженим жодними доказами, та відхиляються апеляційним судом.

Крім того, ОСОБА_3, виходячи із змісту постанови Апеляційного суду Київської області від 30 січня 2018 року, не є особою, що має виконувати рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25 жовтня 2017 року про відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування ухвали суду.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції постановлена із додержанням вимог закону і не може бути скасована з підстав, що викладені в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382, 389 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 20 березня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови виготовлений 30 травня 2018 року.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Сушко Л.П.

ОСОБА_5