ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2018 року

м.Суми

Справа №576/269/18

Номер провадження 22-ц/788/823/18

Апеляційний суд Сумської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Хвостика С. Г. (суддя-доповідач),

суддів - Собини О. І. , Ткачук С. С.

розглянув у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк»

на рішення Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 13 березня 2018 року в складі судді Колодяжного А.О., ухваленого у м. Глухів, повний текст якого складений 13 березня 2018 року,

в с т а н о в и в:

Відповідно до п. 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402 VIII «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Пунктом 8 ч. 1 розділу ХIII «Перехідні положення» ЦПК України, в редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року, також визначено, що утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

07 лютого 2018 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (далі ПАТ КБ «Приватбанк») звернулось з позовом до ОСОБА_1, вимоги якого обґрунтовані тим, що 15 жовтня 2007 року з відповідачем був укладений кредитний договір, за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 2000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,8 % на рік на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Скориставшись кредитними коштами, взятих на себе зобовязань з вчасного їх повернення позичальник не виконав, тому станом на 16 січня 2018 року утворився борг на загальну суму 72569,56 грн, який банк просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь.

Рішенням Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 13 березня 2018 року позов ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» 3766,50 грн заборгованості за кредитним договором б/н від 15 жовтня 2007 року.

В іншій частині вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» судовий збір в сумі 91,54 грн.

ПАТ КБ «Приватбанк» з вказаним рішенням суду в частині незадоволених позовних вимог не погодилось та оскаржило його в апеляційному порядку. Посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, неповне зясування обставин у справі, невідповідність висновків суду обставинам справи, заявник просить рішення в частині незадоволених вимог про стягнення процентів за користування кредитом, пені та штрафу змінити та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 15 жовтня 2007 року відповідач, підписавши анкету-заяву і довідку про умови кредитування, приєднався до запропонованих банком в односторонньому порядку умов кредитного договору, які викладені в Умовах та правилах надання банківських послуг, Правилах користування платіжною карткою та Тарифах банку. Зокрема, відповідач погодився з розміром відсоткової ставки, яку банк має право змінювати в односторонньому порядку, а також з тим, що у випадку порушення умов кредитного договору щодо вчасного повернення коштів позичальник зобовязаний сплатити пеню та штраф. Отже, як вважає позивач, законних підстав для відмови у задоволенні позову в частині підвищених відсотків, а також відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення пені і штрафу у суду першої інстанції не було.

В іншій частині рішення суду не оскаржується.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції за наявними в справі і додатково поданими доказами в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається та судом першої інстанції вірно встановлено, що 15 жовтня 2007 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку, на підставі якої відповідачу була надана платіжна картка «Кредитка «Універсальна 55 днів пільгового періоду» № 5457****3523. Також в анкеті-заяві передбачені наступні умови кредитного договору: тип картки 545708297; валюта гривня; тип кредитного ліміту фінансовий; сума кредитного ліміту 250 грн; базова процентна ставка 22,8% на рік (360 днів); комісія за кредитне обслуговування 1% від суми боргу; строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії кредитної картки; порядок погашення боргу щомісячними платежами в розмірі 7% від суми боргу шляхом зарахування позичальником власних коштів на рахунок кредитної картки або шляхом списання банком коштів з дебетної картки № 4130****1689 (а.с. 9).

Крім того, ОСОБА_1 погодився, що анкета-заява разом із Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між ним та банком договір про надання банківських послуг.

Також своїм підписом у анкеті-заяві відповідач засвідчив, що був ознайомлений і погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також з Тарифами банку, які були йому надані для ознайомлення в письмовому вигляді. Одночасно, заявника було проінформовано, що Умови та Правила надання банківських послуг розміщені на офіційному сайті банку. Заявник зобовязався виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватись з їх змінами на сайті банку.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, банк надав розрахунок заборгованості, в якому зазначив, що за кредитним договором № б/н від 15 жовтня 2007 року станом на 16 січня 2018 року утворилась заборгованість у розмірі 72569,56 грн, яка складається з 1713,17 грн заборгованості за кредитом, 62570,76 грн заборгованості по процентам за користування кредитом, 4353,75 грн пені, а також 500 грн фіксованої частини штрафу та 3431,88 грн його процентної складової (а.с. 5-8).

З вказаного розрахунку заборгованості також вбачається, що за період з 28 жовтня 2007 року по 12 червня 2015 року позичальник використовував кредитні кошти та частково повертав їх банку, здійснивши 12 червня 2015 року останній платіж в сумі 7 грн. При цьому, поточна заборгованість перед банком у відповідача виникла з 26 січня 2009 року у сумі 95, 40 грн, а до цього, тобто, з 28 жовтня 2007 року по 25 січня 2009 року ОСОБА_1 хоча і використовував кредитні кошти, проте, повертав борг у межах 55 днів пільгового періоду, за який банк проценти не нараховував.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суду апеляційної інстанції від заявника апеляційної скарги була надана довідка стосовно строку дії всіх кредитних карток, які видавались ОСОБА_1, з якої вбачається, що картка № 5457****3523 діяла по вересень 2015 року, після чого позичальник використовував такі кредитні картки: № 5211****1911 зі строком дії по листопад 2015 року, № 5211****9163 зі строком дії по жовтень 2016 року, № 5457****7401 зі строком дії по лютий 2017 року (а.с. 71).

За спірний період, тобто, з 28 жовтня 2007 року по 16 січня 2018 року банк нараховував відсотки за користування кредитом, а саме: з 28 жовтня 2007 року до 31 грудня 2012 року банк застосовував процентну ставку 22,8 % річних; з 01 січня 2013 року до 01 вересня 2014 року проценти нараховувались по ставці 30 % річних; з 01 вересня 2014 року до 01 квітня 2015 року по ставці 34,8 % річних; з 01 квітня 2015 року по 16 січня 2018 року по ставці 43,2 % (а.с. 5-8).

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з умов кредитного договору № б/н від 15 жовтня 2007 року, погоджених сторонами, які викладені в анкеті-заяві та Довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» і підписані 15 жовтня 2007 року позичальником ОСОБА_1 При цьому, суд вважав обґрунтованими вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості по тілу кредиту у сумі 1713,17 грн, а стосовно боргу по відсоткам за користування кредитними коштами, стягнутого за весь спірний період у сумі 2053,33 грн, то суд виходив із розміру базової процентної ставки на рівні 22,8 % річних. Крім того, суд відмовив у задоволенні позовних вимог в частині стягнення підвищеної процентної ставки за період з 01 січня 2013 року по 16 січня 2018 року, яка не була обумовлена сторонами, а також відмовив у задоволенні вимог про стягнення пені і штрафу, зазначивши, що умовами укладеного кредитного договору відповідальність за невиконання кредитного договору у виді пені і штрафу не була передбачена.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується частково, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 15 жовтня 2007 року ОСОБА_1, крім анкети-заяви, також підписав і Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», в якій містяться умови щодо базової відсоткової ставки на рівні 1,9 % за місяць (або 22,8 % річних). Умов щодо одностороннього збільшення банком процентної ставки вказана Довідка не містить, додаткових угод з цього приводу сторони не укладали, а доказів на підтвердження зворотного позивач суду не надав.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на наступне.

Зокрема, ОСОБА_1, підписуючи 15 жовтня 2007 року анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, приєднався до договору та погодився з його умовами.

ПАТ КБ «Приватбанк» не надав доказів про те, що додані ним до позовної заяви Умови та Правила надання банківських послуг діяли саме у день підписання відповідачем анкети-заяви та Довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», тобто, станом на 15 жовтня 2007 року.

Так, наданий заявником апеляційної скарги наказ № 906 СП-2010-256 «Про затвердження Умов та Правил надання банківських послуг для Приватбанку та всіх дочірніх банків» датований від 06 березня 2010 року, тому не є доказом того, що додані до позовної заяви Умови та Правила надання банківських послуг є саме тими умовами кредитного договору, які діяли у день підписання ОСОБА_1 анкети-заяви, тобто, станом на 15 жовтня 2007 року.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо часткового задоволення позовних вимог про стягнення процентів за користування кредитними коштами за період з 26 січня 2009 року, тобто, з дня виникнення поточної заборгованості перед банком, і по 31 грудня 2012 року, та стягнення 55,83 грн за період дії узгодженої між сторонами процентної ставки на рівні 22,8 %.

Погоджується колегія суддів і з висновком місцевого суду в частині нарахування боргу по процентам за користування кредитом за узгодженою між банком і позичальником ставкою на рівні 22,8 % за період з 01 січня 2013 року по 28 лютого 2017 року, який становить 1649,20 грн.

Отже, за період з 26 січня 2009 року, тобто, з дня виникнення поточної заборгованості та нарахування банком процентів за користування кредитом, і по 28 лютого 2017 року заборгованість ОСОБА_1 перед ПАТ КБ «Приватбанк», як вірно вважав суд першої інстанції, становить 1705,03 грн (55,83 грн + 1649,20 грн).

Водночас, сторонами кредитного договору було обумовлено, що строк дії кредитного ліміту, а, відтак, і строк дії умов кредитного договору стосовно розміру базової процентної ставки на рівні 22,8 % за користування кредитними коштами відповідає строку дії кредитної картки.

Як зазначалось вище, строк дії отриманої відповідачем кредитної картки № 5457****3523 сплив у вересні 2015 року, після чого ОСОБА_1 надавались інші кредитні картки, але кредитний рахунок, відкритий позичальнику на умовах, погоджених ним в анкеті-заяві та Довідці про умови кредитування від 15 жовтня 2007 року, продовжував діяти і стосовно інших виданих позичальнику кредитних карток, зокрема, і стосовно останньої кредитної картки № 5457****7401, строк дії якої сплив 28 лютого 2017 року.

Отже, умови кредитного договору № б/н від 15 жовтня 2007 року, у тому числі і стосовно розміру базової процентної ставки на рівні 22,8 % річних, діяли по 28 лютого 2017 року, після чого банк мав право нараховувати проценти за користування відповідачем кредитними коштами не за умовами кредитного договору, а на підставі ч. 1 ст. 1048, ч. 2 ст. 1054 ЦК України, тобто, якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Враховуючи межі заявлених позовних вимог, а також межі доводів та вимоги апеляційної скарги, так як в апеляційній скарзі позивач просив змінити рішення суду в частині щодо розміру заборгованості по процентам, тому з відповідача на користь банку підлягає стягненню заборгованість по процентам за користування кредитними коштами за період з 01 березня 2017 року по 16 січня 2018 року, виходячи з облікової ставки Національного банку України, у сумі 256,92 грн (1713,17 грн боргу по тілу кредиту * процентну ставку НБУ на рівні 17%, яка діяла з 01 березня 2017 року по 16 січня 2018 року * 322 прострочених дні / 365 днів у 2017 році).

Таким чином, загальна сума заборгованості по процентам за користування кредитними коштами складає 1961,95 грн (55,83 грн за період з 26 січня 2009 року по 31 грудня 2012 року + 1649,20 грн за період з 01 січня 2013 року по 28 лютого 2017 року + 256,92 грн за період з 01 березня 2017 року по 16 січня 2018 року), а не 2053,33 грн за весь період користування кредитними коштами відповідачем, як помилково вважав суд першої інстанції.

З висновками суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення 4353,75 грн пені і 3931,88 грн штрафу колегія суддів повністю погоджується, оскільки анкета-заява і Довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» умов стосовно відповідальності позичальника ОСОБА_1 за невиконання кредитних зобовязання у виді пені і штрафу, не містять, а із наданих банком суду апеляційної інстанції копії наказів про затвердження Умов і Правил надання банківських послуг, вбачається, що вони стали діяти з 06 березня 2010 року, тобто, позивачем не доведено, що на момент укладення кредитного договору передбачалась відповідальність за його невиконання.

З урахуванням зазначеного, загальний розмір кредитної заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, становить 3675,12 грн і складається вона із: заборгованості за тілом кредиту в сумі 1713,17 грн, стягнення якої позивачем не оскаржується, та заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 1961,95 грн.

Отже, приймаючи до уваги, що суд першої інстанції стягнув проценти за користування кредитними коштами за період з 01 березня 2017 року по 16 січня 2018 року, тобто, після закінчення стоку дії договору, з неповним зясуванням обставин, що мають значення для справи, а його висновки в цій частині не відповідають обставинам справи та вимогам закону, тому рішення суду в зазначеній частині необхідно скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення цих вимог, стягнувши з відповідача на користь банку загальну заборгованість по процентам за користування кредитними коштами в сумі 1961,95 грн, а всього підлягають стягненню 3675,12 грн (1713,17 + 1961,95) заборгованості за кредитним договором, а не 3766,50 грн, з яких 2053,33 грн заборгованість по процентам за користування кредитом, як помилково визначив суд першої інстанції.

За таких обставин, оскаржене рішення суду на підставі ч. 1 п. п. 1, 4 ст. 376 ЦПК України підлягає частковому скасуванню, у звязку з чим апеляційну скаргу необхідно частково задовольнити.

Оскільки позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» задовольняються частково, а саме: на 5 %, тому на підставі ст. 141 ч. 1, ч. 13 ЦПК України сплачений ПАТ КБ «Приватбанк» судовий збір в суді першої інстанції у сумі 88,10 грн (5 % від 1762 грн) та за апеляційний перегляд у сумі 132,15 грн (5 % від 2643 грн), пропорційно до задоволених позовних вимог слід компенсувати позивачу за рахунок ОСОБА_1

Керуючись ст.ст. 367; 374 ч. 1 п. 2; 376 ч. 1 п. 1, п. 4; 823 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 13 березня 2018 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» процентів за користування кредитними коштами за період з 01 березня 2017 року по 16 січня 2018 року скасувати.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 15 жовтня 2007 року у сумі 3675 грн 12 коп., з яких 1713 грн 17 коп. заборгованість по тілу кредиту та 1961 грн 95 коп. заборгованість по процентам за користування кредитом, а не 3766 грн 50 коп., з якої 2053 грн 33 коп. заборгованість по процентам за користування кредитом, як вказав суд першої інстанції.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» 88 грн 10 коп. на відшкодування судового збору, а не 91 грн 45 коп., як вказав суд першої інстанції.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» 132 грн 15 коп. судового збору за апеляційний розгляд справи.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий (підпис) ОСОБА_2 (суддя-доповідач)

Судді: (підпис) ОСОБА_3

(підпис) ОСОБА_4