Справа № 689/1889/17
РІШЕННЯ

Іменем України

20.04.2018 року Ярмолинецький районний суд Хмельницької області: -

головуючий - суддя Баськов М.М.

за участю:

секретарів судового засідання Лебеденко О.М., Кушнір О.М.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Ярмолинці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - приватний нотаріус Ярмолинецького районного нотаріального округу Хмельницької області ОСОБА_5, про визнання заповіту недійсним,

встановив:

В вересні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання недійсним заповіту, посвідченого 13 червня 2017 року приватним нотаріусом Ярмолинецького районного нотаріального округу ОСОБА_5, зареєстровано в реєстрі за №813, за яким ОСОБА_6, яка померла 14 липня 2017 року, все своє майно заповіла відповідачу.

На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначила, що вона та її чоловік впродовж тривалого часу доглядали за ОСОБА_6 і 13.06.2016 остання склала заповіт, який був посвідчений приватним нотаріусом Ярмолинецького районного нотаріального округу ОСОБА_7, за яким вона заповіла їй все своє майно. Після смерті ОСОБА_6 відкрилася спадщина, до складу якої входить квартира спадкодавиці за №47 по вул. Залізничній, буд. 5, в смт. Ярмолинці Ярмолинецького району Хмельницької області. Коли позивач звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини ОСОБА_6, то нотаріус їй повідомила, що 13.06.2017 ОСОБА_6 склала ще один заповіт, яким все своє майно заповіла ОСОБА_3

Позивач вважає, що заповіт від 13.06.207 є недійсним, оскільки ОСОБА_6 була фізично та психічно не здорова, з 05.06.2017 проходила лікування в Ярмолинецькій центральній районній лікарні, де також працює відповідач, а тому на спадкодавицю міг чинитися психічний тиск з боку відповідача з приводу розпорядження її майном.

Вважаючи, що оспорюваним заповітом порушені її права як спадкоємця за заповітом ОСОБА_6, позивач просить суд захистити її права, визнавши недійсним оспорюваний заповіт.

В ході судового розгляду ОСОБА_1 та її представник заявлені вимоги підтримали, пославшись на обставини, викладені в позовній заяві, при цьому позивач зазначила, що з 2016 року вона доглядала за ОСОБА_6, яка проживала в квартирі по сусідству з нею. Після смерті свого чоловіка ОСОБА_6 шукала хто б з сусідів доглядав за нею і сама прийшла та запропонувала переписати свою квартиру на неї. Також позивач пояснила, що чоловік відповідача нібито є родичем ОСОБА_6 проте ані відповідач, ані її чоловік не відвідували ОСОБА_6, а з'явилися тільки після смерті чоловіка останньої. Останній раз вона бачила ОСОБА_6, коли ОСОБА_3 забрала її з лікарні, після чого відповідач та її чоловік обмежували ОСОБА_6 в русі, закривали в квартирі. Крім того позивач ствердила, що за життя ОСОБА_6 не виказувала наміру змінити чи скасувати раніше складений нею заповіт.

Відповідач ОСОБА_3 та її представник позов не визнали, при цьому відповідач пояснила, що ОСОБА_6 разом з своїм чоловіком ОСОБА_8, який був дядьком її чоловіка, в 2012 році переїхали в смт. Ярмолинці з м. Луганська. Коли ОСОБА_8 помер, то вона з чоловіком організовували його похорони. Коли ОСОБА_8 залишилася сама, то вона приходила до останньої, але коли біля ОСОБА_8 з'явилася ОСОБА_1, то вона спілкувалася з тіткою тільки по телефону. ОСОБА_8 неодноразово підліковувалася в Ярмолинецькій ЦРЛ, а коли вона попала туди останній раз, то вона купляла тітці одяг, ліки тощо. Після виписки з лікарні вона забрала ОСОБА_8 до себе додому в с. Нове село Ярмолинецького району і саме тоді ОСОБА_8 вирішила скласти не неї заповіт. При цьому ОСОБА_8 нічого не казала про раніше складений на користь позивача заповіт. Також позивач ствердила, що ОСОБА_8 усвідомлювала значення своїх дій, діяла без будь-якого примусу.

Представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову, оскільки немає будь-яких фактичних даних, які б свідчили про перебування ОСОБА_8 на момент складення оспорюваного заповіту у безпорадному стані або про відсутність її вільного волевиявлення.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Ярмолинецького районного нотаріального округу ОСОБА_5, яка у встановленому порядку оповіщена про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилася.

Суд, заслухавши осіб, які беруть участь у справі, дослідивши докази по справі, вважає, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи,що ОСОБА_6 померла 14 липня 2017 року у віці 78 років в смт. Ярмолинці Ярмолинецького району Хмельницької області (а.с. 7).

Спадкоємицею за заповітом ОСОБА_6 є відповідач по справі - ОСОБА_3, що підтверджується матеріалами реєстраційної справи по посвідченню заповіту (а.с. 73).

Згідно заповіту, посвідченого 13 червня 2017 року приватним нотаріусом Ярмолинецького районного нотаріального округу ОСОБА_5, зареєстровано в реєстрі за №813, ОСОБА_6 все своє майно заповіла ОСОБА_3 (а.с. 74 ).

В той же час 13 червня 2016 року приватним нотаріусом Ярмолинецького районного нотаріального округу ОСОБА_7 був посвідчений інший (попередній) заповіт ОСОБА_6, згідно якого остання все своє майно заповіла позивачу по справі - ОСОБА_1 (а.с. 9).

Статтею 1254 ЦК України визначено, що заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним (ч. 2 та 3 ст. 1254 ЦК).

Отже, склавши новий заповіт на користь ОСОБА_3, яким був скасований попередній заповіт на користь ОСОБА_1, ОСОБА_6 розпорядилася належним їй майном на випадок своєї смерті.

В силу ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 203 ЦК України визначені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Зокрема відповідно до частин 1, 3 та 4 вказаної статті зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Згідно ч. 1 ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Як вбачається з позову ОСОБА_1 підставою звернення її до суду є наявність обставин, які свідчать про недійсність заповіту, як різновиду правочинів, через те, що заповідач, складаючи новий заповіт не усвідомлювала значення своїх дій та діяли під психічним тиском відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Згідно із ч. 1 ст. 231 ЦК України правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Під час судового розгляду були допитані як свідки зі сторони позивача, так і свідки зі сторони відповідача, а також досліджені письмові докази по справі.

Так, свідок ОСОБА_9 пояснила, що вона проживала з ОСОБА_6 в одному будинку в різних під'їздах і та після смерті чоловіка пропонувала багатьом сусідам, в томі числі їй та її дочці, доглядати за нею та обіцяла переписати за це квартиру. Останній раз вона бачила ОСОБА_6 за тиждень до смерті і та була в нормальному стані. ОСОБА_3 вона бачила на похоронах чоловіка ОСОБА_6 та декілька разів після цього, коли та приходила до ОСОБА_6. Також свідок ствердила, що за своїм характером ОСОБА_6 була схильна змінювати свої рішення, в неї постійно мінявся настрій. Крім того свідок вказала, що вона не бачила ОСОБА_6 у безпорадному стані, а тільки чула від сусідів, що в останньої нібито були галюцинації.

Свідки ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, з якими спадкодавиця проживала в одному будинку, пояснили, що остання багатьом сусідам пропонувала переписати на них свою квартиру, якщо вони будуть доглядати за нею і що ОСОБА_6 була схильна до зміни своїх рішень.

Однак жоден із вказаних свідків, як і свідок ОСОБА_13, не змогли вказати коли саме і за яких обставин вони бачили, що ОСОБА_6 була у безпорадному стані чи на неї чинився психічний тиск з боку сторони відповідача.

В той же час свідок ОСОБА_14 пояснила, що вона знала ОСОБА_6 як тітку чоловіка відповідача. В травні 2017 року ОСОБА_3 забрала ОСОБА_6 до себе додому в с. Нове село, де та проживала впродовж місяця. ОСОБА_6 неодноразово казала їй, що хоче зробити заповіт на ОСОБА_3, оскільки позивач не доглядає її.

Свідок ОСОБА_15 пояснила, що в квітні 2017 року вона лікувалася в Ярмолинецькій ЦРЛ разом з ОСОБА_6 і та казала, що хоче на ОСОБА_3 переписати квартиру, а остання приносила одяг та їжу тітці. Будь-якого тиску з боку ОСОБА_3 не було, а ОСОБА_6 розуміла свої вчинки і була при повній свідомості.

Свідок ОСОБА_16 пояснила, що вона працює медсестрою в Ярмолинецькій ЦРЛ і в квітні 2017 року там перебувала ОСОБА_6, яка часто приходила до ОСОБА_3 поспілкуватися, при цьому будь-яких психічних розладів в неї не було.

Свідки ОСОБА_17 та ОСОБА_18 пояснили що в квітні - травні 2017 року вони бачили ОСОБА_6, яку знали як тітку ОСОБА_3, в с. Нове село та в Ярмолинецькій ЦРЛ відповідно. ОСОБА_6 поводила себе адекватно, будь-яких ознак психічного розладу в неї не було.

Із епікризів історії хвороби ОСОБА_6 під час перебування її в Ярмолинецькій ЦРЛ не вбачається, що остання хворіла будь-яким психічним захворюванням чи в неї був психічний розлад, який би перешкоджав їй усвідомлювати значення своїх дій (а.с. 42).

Будь які інші належні, допустимі, достовірні та достатні докази, які б підтверджували обставини що обґрунтовують вимоги позивача щодо недійсності оспорюваного нею заповіту відсутні.

Крім того, сторонами не було заявлено клопотання про призначення відповідної експертизи щодо можливості ОСОБА_6 усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, хоча таке право було роз'яснено судом сторонам.

Отже, в ході судового розгляду не зайшли свого підтвердження доводи позивача про недійсність заповіту ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 через відсутність волевиявлення заповідача внаслідок застосування до неї психічного насильства або не усвідомлення нею значення своїх дій та неможливістю керувати ними, а тому позов ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

На підставі ст. 202, 203, 204, 225, 231, 1254 ЦК України, керуючись ст. 12, 13, 81, 141, 263-268, 352, 354 ЦПК України, суд

вирішив:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання недійсним заповіту, посвідченого 13 червня 2017 року приватним нотаріусом Ярмолинецького районного нотаріального округу Хмельницької області ОСОБА_5, зареєстровано в реєстрі за №813, за яким ОСОБА_6, яка померла 14 липня 2017 року в смт. Ярмолинці Ярмолинецького району Хмельницької області, все своє майно заповіла ОСОБА_3.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Хмельницької області через Ярмолинецький районний суд Хмельницької області протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 08 травня 2018 року.

Суддя підпис

Копія вірна:

Суддя М.М.Баськов