Справа № 583/692/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2018 року Охтирський міськрайонний суд Сумської області в складі:

головуючого-судді - Плотникової Н.Б.

при секретарі - Логвиненко Л.М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Охтирка Сумської області справу за позовом

ОСОБА_1

до Охтирської міської ради Сумської області,

третя особа ОСОБА_2

про визнання права власності на самочинне будівництво,

ВСТАНОВИВ:

28 лютого 2018 року позивач звернувся до суду з позовом до Охтирської міської ради Сумської області про визнання права власності на самочинне будівництво, в якому просить визнати за ОСОБА_1 право власності на гараж загальною площею 28 кв.м. за адресою : вул. Гафановича, 7 м. Охтирка Сумської області.

Свої вимоги мотивує тим, що в 2007 році він (ОСОБА_1А.) на належній йому на праві власності земельній ділянці по вул. Гафановича, 7 в м. Охтирка Сумської області самовільно збудував гараж загальною площею 28 кв.м. З метою узаконення самовільного будівництва 12.12.2016 року звернувся з відповідною заявою до Охтирської міської ради, однак 23.12.2016 р. отримав відповідь про те, що так як гараж вже збудований, то право власності на самочинно збудований обєкт визнається в судовому порядку згідно ст. 376 ЦК України, в звязку з чим він вимушений звернутися до суду з вказаним позовом.

Представник позивача - ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просить їх задовольнити, з підстав викладених в позовній заяві.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не зявився, про дату, час і місце судового розгляду справи повідомлений в установленому законом порядку.

Представник відповідача - Охтирської міської ради Сумської області в судове засіданні не зявився, про дату, час і місце судового розгляду справи повідомлений, в письмовій заяві просить справу розглянути у відсутності представника відповідача, позов вирішити на розсуд суду.

Третя особа ОСОБА_2 в судове засідання не зявилася, надала письмову заяву про розгляд справи без її участі. Проти визнання за ОСОБА_1 права власності на гараж по вул. Гафановича, 7 в м. Охтирка Сумської області не заперечує.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, надавши оцінку доказам по справі, дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що 05.06.2005 року позивач звернувся з письмовим замовленням до Промислово-будівельного малого підприємства «Будівельник» про виготовлення проектної документації на будівництво гаражу по вул. Гафановича, 7 в м. Охтирка Сумської області.

Рішенням тридцять третьої сесії четвертого скликання Охтирської міської ради від 28.02.2006 року затверджено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок для будівництва індивідуальних гаражів по вул. Гафановича, 7 в м. Охтирка та передано у приватну власність земельні ділянки згідно з додатком № 2.

Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 168407, виданого Охтирською міської радою від 13.12.2006 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 13, ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 0,0027 га, у межах згідно з планом, розташованої за адресою м. Охтирка, вул. Гафановтича, 7 Сумської області для будівництва індивідуального гаражу.

З Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-016 від 07.12.2016 р. вбачається, що земельна ділянка площею 0,0027 га по вул. Гафановича, 7 в м. Охтирка Сумської області має кадастровий номер :08:009:0020 та перебуває у приватній власності ОСОБА_1

Промислово-будівельним малим підприємством «Будівельник» у 2006 р. був виготовлений робочий проект на будівництво індивідуального гаражу по вул. Гафановича, 7 в м. Охтирка Сумської області.

З технічного паспорту на гараж по вул. Гафановича № 7 в м. Охтирка Сумської області, виданого 21 лютого 2018 року ОСОБА_1, вбачається, що нерухоме майно складається з цегляного гаражу загальною площею 28 кв.м. Загальна вартість нерухомого майна становить 50423 грн.

Встановлено, що з метою узаконення самовільного будівництва, 12.12.2016 року позивач звернувся до Охтирської міської ради з заявою про надання містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки для будівництва та обслуговування індивідуального гаражу за адресою : вул. Гафановича, 7 в м. Охтирка Сумської області.

Листом № 14-06/527 від 20.12.2016 року за підписом начальника відділу містобудування та архітектури головного архітектора міста ОСОБА_4 позивачу було розяснено, що право власності на самочинно збудований індивідуальний гараж визнається в судовому порядку, відповідно до статті 376 ЦК України.

Вказане свідчить, що між сторонами склалися спірні правовідносини з приводу набуття права власності на самочинно збудований гараж, які регулюються ст.ст. 375, 376 ЦК України.

Відповідно до ст. 375 ЦК України власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно. Право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. Правові наслідки самочинної забудови, здійсненої власником на його земельній ділянці, встановлюються статтею 376 цього Кодексу.

Згідно із частиною першою статті 376 ЦК України самочинне будівництво визначається через сукупність ознак, що виступають умовами або підставами, за наявності яких об'єкт нерухомості вважається самочинним, а саме, якщо: 1) він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети; 2) об'єкт нерухомості збудовано без належного дозволу чи належно затвердженого проекту; 3) об'єкт нерухомості збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Отже, наявність хоча б однієї із трьох зазначених у частині першій статті 376 ЦК України ознак свідчить про те, що об'єкт нерухомості є самочинним.

Згідно п.4 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України № 6 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» - при розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

Самочинним також вважається будівництво хоча і на підставі проекту, але за наявності істотних порушень зазначених норм та правил як у самому проекті, так і при будівництві, за наявності рішень спеціально уповноважених органів про усунення порушень.

Будівництвом об'єкта нерухомості на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, вважається спорудження таких об'єктів на земельній ділянці, що не віднесена до земель житлової й громадської забудови, зокрема, наданій для ведення городництва, сінокосіння, випасання худоби тощо, цільове призначення або вид використання якої не змінено в установленому законом порядку.

Під наданням земельної ділянки слід розуміти рішення компетентного органу влади чи органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у власність або надання у користування, або передачу права користування земельною ділянкою на підставі цивільно-правових договорів із фізичною чи юридичною особою.

Не може вважатися наданням земельної ділянки лише рішення компетентного органу влади про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або для розробки проекту забудови.

Під метою надання земельної ділянки слід розуміти вид використання земельної ділянки (стаття 19 ЗК, Класифікація видів цільового призначення земель, затверджена наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 23 липня 2010 року № 548), зазначений у рішенні відповідного компетентного органу державної влади чи місцевого самоврядування про надання земельної ділянки у користування або передачу у власність з урахуванням цільового призначення земельної ділянки.

Під належним дозволом слід розуміти передбачений Законом України № 3038-VIдозвільний документ (статті 35 - 37), що дає право виконувати підготовчі та будівельні роботи саме того об'єкту і на тій земельній ділянці, яка передана з цією метою певній особі.

Під проектом слід розуміти залежно від категорії об'єкта будівництва відповідний склад документації, визначеної статтями 1, 7 та 8 Закону України № 687-XIV, отриманої відповідно до статей 29, 31 Закону № 3038-VI, а також будівельний паспорт та технічні умови, отримані відповідно до статей 27, 30 зазначеного Закону.

Будівництвом, яке здійснюється з істотним порушенням будівельних норм і правил, вважається у тому числі будівництво, яке хоча і здійснюється за наявності проекту, але з порушенням державно-будівельних норм та санітарних правил, що загрожують життю та здоров'ю людини у разі невиконання приписів інспекції державного архітектурно-будівельного контролю про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил тощо.

Відповідно до п.8 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України № 6 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» - право на будівництво нерухомого майна (забудову) мають власники земельних ділянок (стаття 90 ЗК), землекористувачі (стаття 95 ЗК), особи, які набули права користування чужою земельною ділянкою (суперфіцій) за договором із власником земельної ділянки (стаття 1021 ЗК) або з інших передбачених законом підстав.

Власником або землекористувачем земельної ділянки право на її забудову (будівництво) реалізується за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням та видом відповідно до містобудівних умов і обмежень, встановлених законодавством.

Право на забудову виникає у особи, яка набула права на земельну ділянку на законних підставах, після здійснення нею дій, передбачених статтями 26 - 32 Закону № 3038-VI.

Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України № 6 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» - при розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що відповідно до статті 26Закону № 2780-XII спори з питань містобудування вирішуються радами, інспекціями державного будівельного архітектурного контролю у межах їх повноважень, а також судом відповідно до законодавства.

Згідно ч. 2, 5 ст. 376 ЦК України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

Відповідно до роз'яснень Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України № 6 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» у справах, пов'язаних із самочинним будівництвом нерухомого майна, суди мають враховувати, що за загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює таке будівництво, не набуває права власності на нього (частина друга статті 376 ЦК). Разом із цим власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно (частина друга статті 375 ЦК), тому на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це не порушує права інших осіб (частина п'ята статті 376 ЦК). Вирішуючи справу за позовом власника (користувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов'язані встановлювати усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушені будівельні норми та правила істотними (п. 12).

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно п.22 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України № 6 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» - під істотним порушенням будівельних норм і правил слід розуміти, зокрема, недодержання архітектурних, санітарних, екологічних, протипожежних та інших вимог і правил, а також зміну окремих конструктивних елементів житлового будинку, будівлі, споруди, що впливає на їх міцність і безпечність.

При вирішенні питання про те, чи є відхилення від проекту істотним і таким, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, суди повинні в кожному випадку з'ясовувати, зокрема, наскільки збудована будівля за розміром відповідає площі, поверховості, розміщенню та іншим умовам, передбаченим проектом; як впливає допущене порушення з урахуванням місцевих правил забудови, громадських і приватних інтересів на планування, забудову, благоустрій вулиці, на зручність утримання суміжних ділянок тощо.

Згідно «Звіту про проведення технічного обстеження», затвердженого ТОВ «Бюро технічної інвентаризації та експертиз» від 28.02.2018 р., за результатами проведення технічного обстеження обєкта : гаражу загальною площею 28 кв.м. по вул. Гафановича, 7 в м. Охтирка Сумської області ОСОБА_1 встановлено можливість його надійної та безпечної експлуатації.

Згідно листа відділу містобудування та архітектури Охтирської міської ради від 17.04.2018 р. розміщений існуючий гараж за адресою вул.. Гафановича, 7 м. Охтирка відповідає містобудівній документації м. Охтирка.

Таким чином, під час розгляду справи судом встановлено, що самочинне будівництво гаражу виконане позивачем по вул. Гафановича, 7 в м. Охтирка Сумської області на земельній ділянці, яка була надана йому у приватну власність для будівництва індивідуального гаражу, самочинне будівництво відповідає державним будівельним нормам, що дозволяє безпечно використовувати за призначенням, та не порушує ні особистих, ні майнових прав інших осіб, тому суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, ст. 375, 376 ЦК України, керуючись ст. ст. 4, 12, 77-81, 263-265, 268, 273 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, паспорт серія МВ 244422, виданий Охтирським МРВ УМВС України в Сумській області від 09.09.2004 року), право власності на самочинно збудоване нерухоме майно - гараж загальною площею 28 кв.м., розташований за адресою: вул. Гафановича, 7 м. Охтирка Сумської області.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Сумської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Охтирський міськрайонний суду Сумської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Плотникова Н.Б.