У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.05.2018 Справа №607/7978/18

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі судді Братасюка В.М., розглянувши позовну заяву народного депутата України ОСОБА_1 до ОСОБА_2 ОСОБА_3 банку України ОСОБА_4, ОСОБА_2 ОСОБА_3 банку України ОСОБА_5, Голови ОСОБА_3 банку України, члена ОСОБА_3 ОСОБА_3 банку України ОСОБА_6, ОСОБА_2 ОСОБА_3 банку України ОСОБА_7, ОСОБА_2 ОСОБА_3 банку України ОСОБА_8, ОСОБА_2 ОСОБА_3 банку України ОСОБА_9, ОСОБА_2 ОСОБА_3 банку України ОСОБА_10, заступника Голови ОСОБА_3 банку України ОСОБА_11, ОСОБА_2 ОСОБА_3 банку України ОСОБА_12, третя особа на стороні відповідача ОСОБА_3 банк України про припинення дій щодо незаконної діяльності та зобовязання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач народний депутат України ОСОБА_1 звернувся до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з позовом, в порядку цивільного судочинства, до ОСОБА_2 ОСОБА_3 банку України ОСОБА_4, ОСОБА_2 ОСОБА_3 банку України ОСОБА_5, Голови ОСОБА_3 банку України, члена ОСОБА_3 ОСОБА_3 банку України ОСОБА_6, ОСОБА_2 ОСОБА_3 банку України ОСОБА_7, ОСОБА_2 ОСОБА_3 банку України ОСОБА_8, ОСОБА_2 ОСОБА_3 банку України ОСОБА_9, ОСОБА_2 ОСОБА_3 банку України ОСОБА_10, заступника Голови ОСОБА_3 банку України ОСОБА_11, ОСОБА_2 ОСОБА_3 банку України ОСОБА_12, третя особа на стороні відповідача ОСОБА_3 банк України про:

припинення дій заступника Голови ОСОБА_3 банку України ОСОБА_11 щодо здійснення незаконної діяльності, передбаченої ст.65 Закону України «Про ОСОБА_3 банк України»;

зобовязання ОСОБА_2 ОСОБА_3 банку України ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_10, ОСОБА_8, ОСОБА_12, ОСОБА_9, ОСОБА_5, ОСОБА_7 вчинити дії щодо оцінення дій та іншої діяльності заступника Голови ОСОБА_3 банку України ОСОБА_11 на відповідність положенням та вимогам Закону України «Про ОСОБА_3 банк України» і за результатом таких дій прийняти рішення щодо звернення до Голови ОСОБА_3 банку України у порядку, передбаченому Закону України «Про ОСОБА_3 банк України», стосовно невідповідності дій та іншої діяльності заступника Голови ОСОБА_3 банку України ОСОБА_11 положенням та вимогам Закону України «Про ОСОБА_3 банк України» та внесення ОСОБА_3 банку України подання про звільнення з посади заступника Голови ОСОБА_3 банку України ОСОБА_11 на підставі п.5 ч.8 ст.20 Закону України «Про ОСОБА_3 банк України»;

зобовязання Голови ОСОБА_3 банку України ОСОБА_6 внести ОСОБА_3 банку України подання про звільнення з посади заступника Голови ОСОБА_3 банку України ОСОБА_11 на підставі п.5 ч.8 ст.20 Закону України «Про ОСОБА_3 банк України».

Із змісту позову вбачається, що позивач посилається на перевищення відповідачем заступником Голови ОСОБА_3 банку України ОСОБА_11 делегованих повноважень Законом України «Про ОСОБА_3 банк України», а саме корупцію в її діях, що свідчить про втрату ділової репутації та наявності конфлікту інтересів ОСОБА_11 у здійсненні повноважень останньою на посаді заступника Голови ОСОБА_3 банку України. Поряд з цим членами ОСОБА_3 ОСОБА_3 банку України, як органом призначення, не вчиняються дії щодо перевірки та оцінки відповідності дій ОСОБА_11 на посаді заступника Голови ОСОБА_3 банку України вимогам чинного законодавства України.

З приводу можливості розгляду провадження в порядку цивільного судочинства суд зазначає таке.

Відповідно ч.1 ст.19 ЦПК України, та роз'яснень, викладених в абз.1 п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ в суді першої інстанції» вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, Суд повинен виходити з того, що згідно зі ст. 124 Конституції України юрисдикція загальних судів поширюється на всі правовідносини, що виникають в державі, а за частинами першою та другою ст. 15 ЦПК України (редакції ЦПК України до 15.12.2017 року), в порядку цивільного судочинства розглядаються справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних , сімейних, трудових відносин, а також інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за КАС України (ст. 17 редакції КАС України до 15.12.2017 року) або ГПК України (ст.1, 12 редакції ГПК України до 15.12.2017 року) віднесено до компетенції адміністративних або господарських судів.

Виходячи з визначення, цивільне право (лат, ius civile; англ. civil law, нім. Zivilrecht, фр. droit civil) це галузь права, яка включає в себе норми права, що регулюють майнові та особисті немайнові правові суспільні відносини між рівноправними суб'єктами права- фізичними та юридичними особами, територіальними громадами, державами та іншими суб'єктами публічного права.

Отже предметом цивільного права є майнові (вольові суспільні відносини з

приводу належності, використання чи переходу нерухомого і рухомого майна та інших матеріальних благ від одного суб'єкта до іншого) та особисті немайнові (абсолютні суб'єктивні права, що налеоісить коленій фізичній особі, є невіддільними від неї, не мають економічного змісту, мають властивість індивідуалізації особи, яке виникає у неї від народоюення (чи за законом) та належать їй довічно) відносини, так звані «цивільні відносини», засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Разом з тим статтею 5 КАС України встановлено право на звернення до суду та способи судового захисту і передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом:

1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;

2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;

3) визнання дій субєкта владних повноважень протиправними та зобовязання утриматися від вчинення певних дій;

4) визнання бездіяльності субєкта владних повноважень протиправною та зобовязання вчинити певні дії;

5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) субєкта владних повноважень;

6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - субєкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Згідно з частиною першою статті 19 КАС юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема:

1) спорах фізичних чи юридичних осіб із субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження;

2) спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби;

3) спорах між субєктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень;

4) спорах, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів;

5) за зверненням субєкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому субєкту законом;

6) спорах щодо правовідносин, повязаних з виборчим процесом чи процесом референдуму;

7) спорах фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації;

8) спорах щодо вилучення або примусового відчуження майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності;

9) спорах щодо оскарження рішень атестаційних, конкурсних, медико-соціальних експертних комісій та інших подібних органів, рішення яких є обовязковими для органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших осіб;

10) спорах щодо формування складу державних органів, органів місцевого самоврядування, обрання, призначення, звільнення їх посадових осіб;

11) спорах фізичних чи юридичних осіб щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності замовника у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про особливості здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для гарантованого забезпечення потреб оборони", за винятком спорів, повязаних із укладенням договору з переможцем переговорної процедури закупівлі, а також зміною, розірванням і виконанням договорів про закупівлю;

12) спорах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів охорони державного кордону у справах про правопорушення, передбачені Законом України "Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень";

13) спорах щодо оскарження рішень ОСОБА_3 комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років".

Як зазначено у постанові ОСОБА_13 Верховного Суду від 01 березня 2018 року в цивільній справі №461/12052/15-ц, провадження № 14-14цс18, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства. Це правило є загальним. Характерною ознакою публічно-правових спорів є сфера їх виникнення - публічно-правові відносини, тобто передбачені нормами публічного права суспільні відносини, що виражаються у взаємних правах та обов'язках їх учасників у різних сферах діяльності суспільства, зокрема пов'язаних з реалізацією публічної влади. Публічно-правовим вважається також спір, який виник з позовних вимог, що ґрунтуються на нормах публічного права, і в якому держава в особі відповідних органів виступає щодо громадянина не як рівноправна сторона у правовідносинах, а як носій суверенної влади, який може вказувати або забороняти особі певну поведінку, давати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.

Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Статтею 100 Основного Закону України визначено, що ОСОБА_3 ОСОБА_3 банку України розробляє основні засади грошово-кредитної політики та здійснює контроль за її проведенням. Правовий статус ОСОБА_3 ОСОБА_3 банку України визначається законом.

Частино першою статті 2 Закону України «Про ОСОБА_3 банк України» визначено правові основи діяльності ОСОБА_3 банку України, відповідно, до якої ОСОБА_3 банк України є центральним банком України, особливим центральним органом державного управління, юридичний статус, завдання, функції, повноваження і принципи організації якого визначаються Конституцією України, цим Законом та іншими законами України.

Статтею 6 Закону України «Про ОСОБА_3 банк України» визначено, що відповідно до Конституції України основною функцією ОСОБА_3 банку є забезпечення стабільності грошової одиниці України. При виконанні своєї основної функції ОСОБА_3 банк має виходити із пріоритетності досягнення та підтримки цінової стабільності в державі. ОСОБА_3 банк у межах своїх повноважень сприяє фінансовій стабільності, в тому числі стабільності банківської системи за умови, що це не перешкоджає досягненню цілі, визначеної у частині другій цієї статті.ОСОБА_3 банк також сприяє додержанню стійких темпів економічного зростання та підтримує економічну політику Кабінету Міністрів України за умови, що це не перешкоджає досягненню цілей, визначених у частинах другій та третій цієї статті.

Статтею 8 Закону України «Про ОСОБА_3 банк України» визначено, що відповідно до Конституції України основними завданнями ОСОБА_3 ОСОБА_3 банку є розроблення Основних засад грошово-кредитної політики та здійснення контролю за проведенням грошово-кредитної політики. Рада ОСОБА_3 банку здійснює нагляд за системою внутрішнього контролю ОСОБА_3 банку.

Відповідно до ч.2,ч.3 ст. 64 Закону України «Про ОСОБА_3 банк України» працівниками ОСОБА_3 банку є службовці та обслуговуючий персонал ОСОБА_3 банку. Службовцями вважаються особи, які безпосередньо беруть участь у виконанні функцій ОСОБА_3 банку та займають посади, передбачені штатним розписом. Правління ОСОБА_3 банку визначає перелік посад працівників, трудовий договір з якими укладається у формі контракту.

Згідно до ч.2 ст. 64-1 Закону України «Про ОСОБА_3 банк України» ОСОБА_2 Правління ОСОБА_3 банку та інші службовці ОСОБА_3 банку, члени ОСОБА_3 ОСОБА_3 банку, залучені експерти не несуть відповідальності за будь-які дії або бездіяльність, якщо вони діяли на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Позови, подані проти таких осіб, вважаються позовами, поданими проти ОСОБА_3 банку. ОСОБА_3 банк забезпечує правовий захист членів Правління ОСОБА_3 банку, інших службовців, членів ОСОБА_3 ОСОБА_3 банку, залучених експертів, у тому числі шляхом забезпечення надання правової допомоги адвокатами та іншими фахівцями у галузі права, у разі подання проти них позовів або їх участі в адміністративному чи кримінальному провадженні, що повязані із виконанням ними своїх повноважень.

Статтею 65 Закону України «Про ОСОБА_3 банк України» визначено, що на членів Правління ОСОБА_3 банку та інших службовців ОСОБА_3 банку поширюються обмеження, передбачені законодавством у сфері запобігання корупції, у тому числі щодо запобігання конфлікту інтересів. Конфлікт інтересів виникає, якщо члени Правління ОСОБА_3 банку та інші службовці ОСОБА_3 банку, члени ОСОБА_3 ОСОБА_3 банку мають приватні інтереси, які впливають або ймовірно можуть вплинути на неупереджене та обєктивне виконання ними своїх обовязків. Службовцям ОСОБА_3 банку та їхнім родичам першого ступеня споріднення забороняється входити до органів управління та/або бути акціонерами банків, споріднених та афілійованих з банками осіб, у тому числі учасників банківської групи, крім випадків, передбачених законодавством.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.4 КАС України публічно-правовий спір - спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у звязку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Згідно п.17 ч.1 ст.4 КАС України публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Із системного, сутнісного та цільового підходу до розуміння зазначених конституційних положень та положень профільного (базового) законодавчого акта, який визначає статус, функції та повноваження ОСОБА_3 ОСОБА_3 банку України, убачається, що у спірних правовідносинах члени ОСОБА_3 ОСОБА_3 банку України та його Голова є публічними особами, а їх діяльність набуває певних особливих властивостей суб'єктів публічних відносин.

Отже, коли виникає спір із правовідносин, у яких члени ОСОБА_3 ОСОБА_3 банку України та Голова ОСОБА_3 банку України, як особлива формація реалізують надані їм делеговані державно владні повноваженння, то такий спір за наявності для цього підстав може підпадати під ознаки публічно-правового, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів.

(!) При розмежуванні юрисдикційних форм захисту порушеного права основним, критерієм є характер (юридичний зміст) спірних відносин.

Відтак, на думку суду, в контексті предмета позову, характер спірних відносин дозволяє зробити висновок, що між сторонами відсутні будь які майнові (з приводу належності, використання чи переходу рухомого майна та інших матеріальних благ від одного суб'єкта до іншого) та особисті немайнові відносини (абсолютні суб'єктивні права, що належать кожній фізичній особі, є невіддільними від неї, не мають економічного змісту, мають властивість індивідуалізації особи, яке виникає в неї від народження та належать їй довічно) відносини, а тому позов не має ознак цивільного.

Згідно п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України, суд відмовляє у відкритті провадження у справі,якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 186, 353, 354 ЦПК України,-

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження у справі за позовом народного депутата України ОСОБА_1 до ОСОБА_2 ОСОБА_3 банку України ОСОБА_4, ОСОБА_2 ОСОБА_3 банку України ОСОБА_5, Голови ОСОБА_3 банку України ОСОБА_14, члена ОСОБА_3 ОСОБА_3 банку України ОСОБА_7, ОСОБА_2 ОСОБА_3 банку України ОСОБА_8, ОСОБА_2 ОСОБА_3 банку України ОСОБА_9, ОСОБА_2 ОСОБА_3 банку України ОСОБА_10, заступника Голови ОСОБА_3 банку України ОСОБА_11, ОСОБА_2 ОСОБА_3 банку України ОСОБА_12, третя особа на стороні відповідача ОСОБА_3 банк України про припинення дій щодо незаконної діяльності та зобовязання вчинити певні дії.

Роз'яснити позивачу право на звернення за даною вимогою в порядку КАС України .

Ухвала набирає законної сили через пятнадцять днів з дня постановлення , якщо не була подана апеляційна скарга. У разі подання апеляційної скарги, ухвала набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку, визначеному п.15.5 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України , до апеляційного суду Тернопільської області шляхом подачі через суд першої інстанції, у 15-денний строк з дня постановлення, апеляційної скарги.

СуддяОСОБА_15