АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 647/3085/17 Головуючий в І інстанції Миргород В.С.
Провадження №22-ц/791/618/18 Доповідач: Ігнатенко П.Я.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 травня 2018 року Апеляційний суд Херсонської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючогоІгнатенко П.Я.,
суддів:Орловської Н.В.,
Полікарпової О.М.,
за участю секретаряПрушинська О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5, яка діє від імені ОСОБА_6 на рішення Бериславського районного суду Херсонської області від 12 лютого 2018 року (під головуванням судді Миргород В.С.) у справі за позовом ОСОБА_5, яка діє від імені ОСОБА_6 до товариства з обмеженою відповідальністю «Югтранзитсервіс-Агропродукт», приватного підприємства «ЮТС-Агропродукт Плюс» про визнання договору про заміну сторони у договорі оренди землі недійсним,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2017 року ОСОБА_5, яка діє від імені ОСОБА_6 звернулася до суду із вказаним вище позовом, посилаючись на те, що 20 червня 2012 року мати позивача - ОСОБА_7 уклала з товариством з обмеженою відповідальністю «Югтранзитсервіс-Агропродукт» (далі - ТОВ «Югтранзитсервіс-Агропродукт») строком на 5 років договір оренди належних їй на праві власності земельних ділянок, розташованих на території Раківської сільської ради Бериславського району Херсонської області. 20 листопада 2015 року нею укладено договори про заміну сторони у договорі оренди земельних ділянок площею 17,96 га та 8,98 га, якими сторону орендаря замінено на приватне підприємство «ЮТС-Агропродукт Плюс» (далі - ПП «ЮТС-Агропродукт Плюс») та поновлено строк дії договору до 31 грудня 2024 року. Після смерті матері 26 квітня 2017 року земельні ділянки успадкував ОСОБА_6.

Посилаючись на те, що зазначені вище договори від 20 листопада 2015 року укладені між ОСОБА_7, ТОВ «Югтранзитсервіс-Агропродукт» та ПП «ЮТС-Агропродукт Плюс» про заміну сторони у договорі оренди землі від 26 червня 2012 року, порушують його права як спадкоємця орендодавця, позивач просив визнати недійсними і скасувати їх державну реєстрацію.

Рішенням Бериславського районного суду Херсонської області від 12 лютого 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5, яка діє від імені ОСОБА_6, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить вказане вище рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

У відзиві на апеляційну скаргу ПП «ЮТС-Агропродукт Плюс» погоджується із доводами апеляційної скарги щодо помилкового посилання судом першої інстанції, як на встановлену обставину про те, що договір від 20.11.2015 року про заміну стороні у договорі оренди не зареєстрований у відділі Держгеокадастру, а тому не є вчиненим. Просить в цій частині змінити рішення суду та виключити зазначені посилання, в решті апеляційна скарга задоволенню не підлягає рішення законне і обґрунтоване.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

15 грудня 2017 року набрала чинності нова редакція ЦПК України, відповідно до п.9 ст. 1 Перехідних положень вказаного Кодексу, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Справа розглядається апеляційним судом Херсонської області, у межах територіальної юрисдикції якого перебуває місцевий суд, який ухвалив рішення, що оскаржується, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах, відповідно до вимог п. 8 ст. 1 Перехідних положень.

Згідно ч. 1 ст. 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1,2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Статтею 204 ЦК України закріплено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно ч. 1,2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ч. 1,3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

В п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснено, що відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину.

Зокрема, згідно ст. 203 ЦК України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину: 1. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; 2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 4. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; 5. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; 6. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до договору оренди від 26.06.2012 року, зареєстрованому у відділі Держкомзему у Бериславському районі, про що у державному реєстрі земель вчинено запис від 26.06.2012 року за № 01815, три земельні ділянки передані ОСОБА_7 в оренду ТОВ «Югтранзитсервіс-Агропродукт» строком на 5 років (а.с.16-21).

Прикінцевими положеннями договору оренди від 26.06.2012 року зазначено, що додаткові угоди та додатки до цього договору є його невід'ємними частинами і мають юридичну силу у разі, якщо вони укладені (складені) у тій же самій формі, що й цей договір.

Згідно договорів про заміну сторони у договорі оренди від 20.11.2015 року орендодавцем ОСОБА_7 погоджено їх умови. Відповідно до зазначених договорів орендар ТОВ «Югтранзитсервіс-Агропродукт» передав, а новий орендар ПП «ЮТС-Агропродукт Плюс» прийняв на себе права та обов'язки сторони (орендаря) у договорі оренди від 26.06.2012 року стосовно земельних ділянок площею 17,9628 га (кадастровий номер НОМЕР_1), площею 8,9812 (кадастровий номер НОМЕР_2); а також сторонами, в тому числі орендодавцем, погоджено строк дії договору оренди землі до 31.12.2024 року (а.с.40,41).

ОСОБА_6 шляхом спадкування за законом після смерті ОСОБА_7 отримав у спадщину зазначені вище земельні ділянки розташовані на території Раківської сільської ради Бериславського району Херсонської області, цільовим призначенням 01.01 - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва ( а.с.9,11,13).

Таким чином, будь-яких заборон щодо укладання додаткових угод, а саме укладення договору заміни сторони у зобов'язанні не вбачається як в законі, так і в основному договорі. Зміст оскаржуваних договорів не суперечить нормам діючого законодавства, відсутність вільного волевиявлення учасника правочину - орендодавця не встановлено. Правочин вчинено у формі, встановленій законом та спрямований на настання правових наслідків.Отже, дотримані вимоги ст. 203 ЦК України, додержання яких є необхідними для чинності правочину.

Враховуючи викладене та проаналізувавши заявлені позивачем підстави визнання правочину недійсним, суд апеляційної інстанції погоджується із висновками суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову щодо визнання недійсними договорів.

Доводи апеляційної скарги щодо невідповідності правової природи договору про заміну сторони від 20.11.2015 року нормам діючого законодавства, зокрема Закону України «Про оренду землі», суд апеляційної інстанції не приймає до уваги, оскільки земельні правовідносини регулюються як загальним, так і спеціальним законодавством, яким передбачена можливість заміни сторони у зобов'язанні.

Посилання скаржника на невідповідність поняття «нового орендаря» вимогам закону - не заслуговує на увагу, оскільки таке поняття використовується з метою уточнення яка із сторін прийняла права та обов'язки орендаря за договором від 20.06.2012 року, будь-яких заборон такого терміну в законі не міститься. Сторони узгодили всі істотні умови договору, виявили бажання на основі вільного волевиявлення замінити сторону та передати права та обов'язки орендаря за основним договором іншій особі, а також продовжити строк дії основного договору, що узгоджується з прикінцевими положеннями договору оренди. Посилання на те, що застосування в оспорених договорах терміну «новий орендар» в майбутньому унеможливить захист прав орендодавця, висновки суду не спростовують та засновані на припущеннях і не приймаються судовою колегією до уваги з підстав, викладених вище.

Отже, доводи апеляційної скарги щодо відсутності волевиявлення у орендодавця, ознак фіктивності договорів та доводи щодо змісту оспорених договорів, які на думку скаржника, суперечать законодавству України, до уваги судовою колегією не приймаються, як такі, що суперечать фактичним обставинам і позбавлені правового обґрунтування. Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого та вірного висновку про відсутність підстав для визнання договорів про заміну сторони недійсними.

Разом з тим, суд першої інстанції помилково послався, як на встановлену обставину про те, що договір від 20.11.2015 року про заміну сторони у договорі оренди не зареєстрований у відділі Держгеокадастру, а тому не є вчиненим.

Так, згідно витягів з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, відповідно до яких права оренди земельних ділянок, передбачені договором оренди від 26.06.2012 року та договорами про заміну сторони від 20.11.2015 року, зареєстровані у передбаченому законом порядку (а.с.126-127).

За таких обставин, вказане посилання в рішенні суду першої інстанції, як на встановлену обставину, підлягає виключенню.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду зміні з виключенням з описово-мотивувальної частини рішення посилання суду як на встановлену обставину про те, що договір від 20.11.2015 року про зміну сторони у договорі оренди землі не зареєстрований у відділі Держгеокадастру, а тому не є вчиненим.

В решті це ж рішення підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5, яка діє від імені ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення Бериславського районного суду Херсонської області від 12 лютого 2018 року змінити.

Виключити з описово-мотивувальної частини рішення посилання суду як на встановлену обставину про те, що договір від 20.11.2015 року про заміну сторони у договорі оренди не зареєстрований у відділі Держгеокадастру та не є вчиненим.

В решті це ж рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення (постанови) шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції у цивільних справах - Верховного Суду.

Головуючий П.Я.Ігнатенко

Судді: Н.В.Орловська

ОМ.Полікарпова

Дата складання повного судового рішення 08 травня 2018 року.