Справа № 183/1742/18
№ 2/183/1944/18
06 квітня 2018 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області, у складі:
головуючої судді Сороки О.В.,
секретаря Дем'яненко Р.К.,
розглянувши в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - виконавчий комітет Новомосковської міської ради в особі служби у справах дітей виконавчого комітету Новомосковської міської ради Дніпропетровської області, про надання тимчасового дозволу на виїзд неповнолітньої дитини за межі України, -
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа - виконавчий комітет Новомосковської міської ради в особі служби у справах дітей виконавчого комітету Новомосковської міської ради Дніпропетровської області, в якому просить надати дозвіл на тимчасовий виїзд неповнолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у супроводі матері, без згоди та супроводу батька дитини - ОСОБА_2, за межі України, до Республіки Туреччина для відпочинку.
В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що з відповідачем ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають дитину - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2. 27 лютого 2013 року шлюб між нею та відповідачем було розірвано рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області. Ще до розірвання шлюбу, приблизно з листопада 2012 року сторони разом не проживали та не вели спільне господарство. Відповідач з того часу не цікавиться життям сина, його долею, не приймає участі в утриманні дитини. Також на даний час позивачу невідоме місцезнаходження відповідача, та не має з ним зв'язку.
Між тим, зараз ОСОБА_1 має намір поїхати з дитиною за кордон на відпочинок, але не має можливості це зробити, оскільки для виїзду за кордон неповнолітньої дитини необхідна нотаріальна згода обох батьків. Позивачем вже придбано квитки та заброньовано готель на вісім днів у Республіці Туреччина, однак отримати від відповідача дозвіл на виїзд дитини за межі України неможливо, оскільки місце перебування ОСОБА_2 позивачу не відоме, тому остання звернулася до суду з зазначеним позовом.
Ухвалою суду від 29 березня 2018 року відкрито провадження у справі. За результатами підготовчого провадження, справу призначено до судового розгляду по суті.
В судове засідання позивач не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позов підтримала та не заперечувала проти заочного розгляду справи.
Відповідач заперечень проти позову не надав, в судове засідання не з'явився, про день, місце та час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив та про розгляд справи за його відсутності не клопотав, а тому у відповідності до ст. 280 ЦПК України, суд з погодження позивача, провів заочний розгляд справи.
Представник третьої особи в судове засідання також не з'явився, про день, місце та час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив.
На підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи.
Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного висновку.
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4 є батьками малолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_1, видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Новомосковську Новомосковського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровській області 04 лютого 2012 року, з актовим записом у Книзі реєстрації народжень № 70 (а.с. 8).
Рішенням Новомосковського міськрайооного суду Дніпропетровської області від 27 лютого 2013 року, яке набрало чинності 11 березня 2013 року, шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було розірвано (а.с. 6-7).

Місце проживання відповідача ОСОБА_2 не відоме, у відповідності до відомостей відділу адресно-довідкової роботи Управління паспортної роботи громадянства та реєстрації фізичних осіб ГУ ДМС України у Дніпропетровській області останній значиться зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_1(а.с.13).

Позивач ОСОБА_1 має намір тимчасово вивезти дитину ОСОБА_3 на відпочинок до Республіки Туреччина (а.с.5).

Суд вважає, що бездіяльність відповідача в даній ситуації, як батька, суперечить інтересам дитини, порушує її права, гарантовані міжнародним та національним законодавством.

Відповідно до ч. 1 статті 3 Конвенції Про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради № 789-XII від 27 лютого 1991 року встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток (ч. 2 ст. 150 СК України).

Відповідно до абзацу третього ч. 3 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновителів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадяни України", постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57 "Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України", Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231 (зі змінами).

У відповідності до положень ч. 2 ст. 4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" оформлення проїзного документа дитини проводиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників. За відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволений на підставі рішення суду.

Відповідно до ст. 10 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" громадяни України мають право на вільний та безперешкодний в'їзд на тимчасово окуповану територію і виїзд з неї через контрольні пункти в'їзду-виїзду за умови пред'явлення документа, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України.

Згідно з п. 18 Правил оформлення і видачі паспортів громадянам України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМ України № 231 від 31 березня 1995 року, з наступними змінами і доповненнями, за відсутністю згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього за кордон може бути дозволений за рішенням суду.

Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231 (зі змінами) визначено зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон.

П. 18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду.

Відповідно до п. 3 Загальних положень "Порядку в'їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї", затвердженої постановою КМУ № 367 від 04 червня 2015 року в'їзд на тимчасово окуповану територію України громадян України, які не досягли 16-річного віку, здійснюється через контрольні пункти за умови пред'явлення паспорта громадянина України, або паспорта громадянина України для виїзду за кордон, або проїзного документа дитини з дотриманням вимог, передбачених для таких осіб пунктами 3-6 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 р. № 57. Виїзд з тимчасово окупованої території України громадян України, які не досягли 16-річного віку, здійснюється через контрольні пункти за умови пред'явлення паспорта громадянина України, або паспорта громадянина України для виїзду за кордон, або проїзного документа дитини у супроводі одного з батьків (усиновлювачів), опікунів, піклувальників або інших законних представників чи в супроводі інших осіб, уповноважених одним із батьків (усиновлювачів), опікунів, піклувальників або інших законних представників.

З огляду на вище викладене, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду малолітньої дитини за кордон України, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків.

Аналізуючи викладе, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований та має бути задоволений, оскільки позивач позбавлена можливості отримати нотаріально посвідчену згоду відповідача на виїзд дитини за кордон, беручи до уваги той факт, що судом не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд малолітньої дитини для тимчасового перебування.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4,12,76,81,89,263, 265,280 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.

Надати малолітній особі ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, дозвіл на тимчасовий виїзд за кордон України у супроводі матері ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6, уродженки м. Сегед Угорщина, ІПННОМЕР_2, без згоди та супроводу батька дитини - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_8, у період з 15 травня 2018 року по 25 травня 2018 року до Республіки Туреччина.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Сорока О.В.