АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження № 22ц-/796/3942/2018
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2018 року м. Київ

Справа № 757/25651/17

Апеляційний суд міста Києва у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ : головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.

суддів Немировської О.В., Чобіток А.О.

за участю секретаря судового засідання Шебуєва Д.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 14 грудня 2017 року, постановлену у складі судді Цокол Л.І., про відмову у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до судді Верховного Суду України ОСОБА_1 про відшкодування шкоди,-

встановив:

У травні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до судді Верховного Суду України ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди в сумі 1929 грн. 20 коп.

Позовна заява обґрунтована тим, що ухвалою судді Верховного Суду України від 17 лютого 2017 року його заяву про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 січня 2017 року у справі за його позовом до ОСОБА_3 про захист честі, гідності, ділової репутації, спростування недостовірної інформації та відшкодування моральної шкоди було залишено без руху для усунення недоліків - сплати судового збору. Ухвалою судді Верховного Суду України від 23 березня 2017 року його заяву було повернуто.

Оскільки вказаним суддею його не було звільнено від сплати судового збору та відповідно не відновлено його порушені права, просив відшкодувати завдану майнову шкоду у розмірі стягнутого з нього судовим рішенням судового збору в сумі 1929 грн. 20 коп.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 08 серпня 2017 року позовну заяву ОСОБА_2 повернуто заявнику відповідно до ч. 2 ст. 121 ЦПК України.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 16 листопада 2017 року зазначена ухвала була скасована, питання щодо відкриття провадження передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 14 грудня 2017 року у відкритті провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до судді Верховного Суду України ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди - відмовлено.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою, ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржувану ухвалу скасувати, а справу направити на новий розгляд.

Вказує, що оскільки суддя Верховного Суду України безпідставно відмовив у звільненні його від сплати судового збору, то він вимушений звертатись із даним позовом про стягнення судового збору для сплати у справі № 131 2193/15-ц.

Посилається на те, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у відкритті провадження у справі, оскільки суд зобов'язаний був застосувати вимоги ст. ст. 16, 22, 280, 1166 ЦК України, адже позивач не просить скасовувати незаконне рішення, а просить захистити його законні права.

В судове засідання сторони не з'явились, про дату час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, колегією суддів визнано за можливе розглянути справу за відсутності сторін.

Заслухавши доповідь судді Ящук Т.І., з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Постановляючи оскаржувану ухвалу від 14 грудня 2017 року, Печерський районний суд м. Києва виходив з того, що предметом позовних вимог ОСОБА_2 є, по суті, оскарження процесуальних дій судді Верховного Суду України ОСОБА_1, пов'язаних з розглядом нею заяви ОСОБА_2 про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 січня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про захист честі, гідності, ділової репутації, спростування недостовірної інформації та відшкодування моральної шкоди.

Згідно з положеннями ст. 62, 126, 129 Конституції України, судові рішення і відповідно дії або бездіяльність судів (суддів) з питань здійснення правосуддя, пов'язані з підготовкою, розглядом справ у судових інстанціях тощо, можуть оскаржуватись у порядку, передбаченому процесуальним законом.

Оскарження процесуальних дій судді (суду), пов'язаних з розглядом справи, нормами ЦПК України чи іншими законами не передбачено.

Оскільки в зазначеному у позовній заяві випадку між ОСОБА_2 та суддею Верховного Суду України ОСОБА_1 не виникли правовідносини, на які поширюється юрисдикція судів відповідно до ст. 124 Конституції України, то суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у відкритті провадження у справі.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, оскільки він відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Згідно з ч.3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», здійснюючи правосуддя, суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу. Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права.

Згідно з ч.1, 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судове рішення, яким закінчується розгляд справи в суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України. Обов'язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Таким чином, суддя виступає як посадова особа, яка діє від імені держави та виконує покладені на неї державою функції правосуддя.

Законність процесуальних актів і дій (бездіяльності) суддів, вчинених при розгляді конкретної справи, не може перевірятися за межами передбаченого законом процесуального контролю.

Відповідно до п.1 ч. 2 ст. 122 ЦПК України ( в редакції, чинній на час постановлення ухвали), суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до частини другої статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Згідно із статтями 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист в суді свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, зокрема, шляхом відшкодування шкоди.

Проте у справі, яка переглядається, між позивачем та суддею зазначені правовідносини не виникли, тому така справа не може бути підсудна суду загальної юрисдикції.

Доводи апелянта про те, що він не оспорює процесуального рішення, а лише просить стягнути із судді Верховного Суду України ОСОБА_1 майнову шкоду для сплати судового збору, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вони суперечать тим обставинам, на які посилається апелянт, адже він вказує на незаконність, на його думку, ухвали судді Верховного Суду України від 17 лютого 2017 року про відмову у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору.

В пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 13 червня 2007 року «Про незалежність судової влади» роз'яснено, що виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається, і суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом.

У пункті 57 Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що зміст конкретних судових рішень контролюється, насамперед, за допомогою процедур апеляції або перегляду рішень у національних судах та за допомогою права на звернення до Європейського суду з прав людини.

У Висновку № 3 (2002 ) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що судові помилки щодо юрисдикції чи процедури судового розгляду, у визначенні чи застосуванні закону, здійсненні оцінки свідчень повинні вирішуватися за допомогою апеляції; інші суддівські порушення, які неможливо виправити в такий спосіб (наприклад надмірне затримання вирішення справи), повинні вирішуватися щонайбільше поданням позову незадоволеної сторони проти держави.

Згідно із ч. 11 ст. 49 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», за шкоду, завдану судом, відповідає держава на підставах та в порядку, встановлених законом. Тлумачення норми свідчить про те, що на законодавчому рівні встановлено імунітет суду і він не може бути відповідачем у цивільній справі. Наявність імунітету, по своїй суті, є засобом, який гарантує належне функціонування системи правосуддя і дозволяє судам виконувати свою судову функцію спокійно та незалежно.

Європейський суд з прав людини зауважив, що питання імунітету суддів вже зустрічалося при розгляді однієї із справ, і в ній Суд дійшов висновку, що такий імунітет мав законну мету, оскільки був засобом забезпечення належного здійснення правосуддя. Суд також постановив, що з огляду на обставини тієї справи, таке обмеження було пропорційним ( Плахтєєв та Плахтєєва проти України, № 20347/03 від 12 березня 2009 року).

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у відкритті провадження у справі на підставі пункту 1 частини другої статті 122 ЦПК України (в редакції на час постановлення ухвали), оскільки така позовна заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

За правилами ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів не вбачає порушень судом першої інстанції норм процесуального права та підстав для скасування оскаржуваної ухвали, тому апеляційну скаргу ОСОБА_2 слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, пунктом 3 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів», пунктом 8 розділу ХІІ «Перехідні положення» ЦПК України (в редакції, яка діє з 15 грудня 2017 року), суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 14 грудня 2017 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 25 травня 2018 року.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Немировська О.В.

Чобіток А.О.