Апеляційний суд Житомирської області
Справа №289/394/18 Головуючий у 1-й інст. Сіренко Н. С.
Категорія 69 Доповідач Коломієць О.С.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2018 року Апеляційний суд Житомирської області у складі:

головуючого судді: Коломієць О.С.

суддів: Борисюка Р.М., Талько О.Б.

з участю секретаря

судового засідання: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі цивільну справу №289/394/18 за заявою ОСОБА_2, заінтересована особа - приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу ОСОБА_3 про встановлення юридичного факту

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Радомишльського районного суду Житомирської області від 05 березня 2018 року, яка постановлена суддею Сіренко Н.С. в м. Радомишлі Житомирської області,

в с т а н о в и в:

У лютому 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду в порядку окремого провадження із заявою про встановлення юридичного факту. При цьому просив суд встановити, що однокімнатна квартира № АДРЕСА_1, яка належала в рівних частках ОСОБА_4, померлій 18.07.2009 року, та її чоловіку ОСОБА_5, померлому 23.05.2010 року, як на час видачі відділом приватизації державного житлового фонду свідоцтва про право власності на житло від 24 січня 200 року за № 34559, так і на час укладення приватним нотаріусом Житомирського районного нотаріального округу ОСОБА_3 договору довічного утримання від 23.05.2009 року, за реєстраційним номером 3526, належала подружжю ОСОБА_5 на праві спільної часткової власності, а не на праві спільної сумісної власності.

Ухвалою Радомишльського районного суду Житомирської області від 05 березня 2018 року відмовлено у відкритті провадження за заявою ОСОБА_2 про встановлення юридичного факту.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та прийняти постанову, якою направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. При цьому, твердження суду про те, що в даному випадку вбачається спір про право є безпідставним, оскільки заявник не просив вирішити спір про право на спадщину. Крім того, не відповідає змісту поданої заяви і твердження суду про те, що договір довічного утримання укладено з порушенням норм законодавства, а тому він підлягає скасуванню як недійсний.

Заслухавши доводи осіб, які з'явилися в судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах передбачених ст.367 ЦПК України, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Так, відмовляючи заявнику ОСОБА_2 у відкритті провадження за заявою про встановлення юридичного факту, суд першої інстанції виходив з того, що з матеріалів справи та зі змісту самої заяви, вбачається, що встановлення заявленого фактупов'язується з наступним вирішенням спору про право на спадщину.

Такий висновок суду є вірним виходячи з наступного.

Судом було встановлено, що 18.07.2009 року померла ОСОБА_4, яка за життя була дружиною батька заявника ОСОБА_5, померлого 23.05.2010 року.

24 січня 2000 року відділом приватизації державного житлового фонду виконкому Житомирської міської ради вказаному подружжю було видано свідоцтво за № 34559 про право спільної власності на квартиру № АДРЕСА_1.

23 травня 2009 року приватним нотаріусом Житомирського районного нотаріального округу ОСОБА_3 було посвідчено за реєстраційним № 3526 договір довічного утримання, укладений між ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6, за умовами якого подружжя ОСОБА_5 передало у власність у рівних частках кожний, а гр. ОСОБА_6 прийняла у власність квартиру № АДРЕСА_2.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.19 ЦПК України, суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають справи, визначені у частині першій цієї статті, в порядку наказного, позовного (загального або спрощеного) та окремого провадження.

Як визначено ст.293 ЦПК України, окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Частиною 1 ст. 315 ЦПК України визначено перелік справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які підлягають розгляду судом у порядку окремого провадження.

Відповідно до частини 2 статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

В свою чергу, пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» передбачено, що справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов'язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

Відповідно до роз'яснень, викладених в п.п. 1, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. У пункті 3 цієї постанови вказано, що у тому разі, коли буде виявлено, що встановлення підвідомчого судові факту пов'язане з вирішенням спору про право, суд відмовляє в прийнятті заяви до розгляду в окремому провадженні, а якщо це буде виявлено під час розгляду справи, залишає заяву без розгляду і роз'яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Звертаючись до суду з даною заявою ОСОБА_5 зазначив, що вказана квартира з урахуванням вимог чинного законодавства не була обєктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_5, а відносилась до їх спільної часткової власності. У звязку з чим, з урахуванням положень ст.ст. 746, 747 ЦК України, сторони договору довічного утримання не мали право його укладати, а нотаріус не мала право посвідчувати даний договір одночасно від двох осіб. При цьому, вказаний договір прямо порушує права заявника як спадкоємця після смерті батька ОСОБА_5 Ю,О. та його дружини ОСОБА_7, а тому має бути скасований судом як недійсний.

Згідно ч.4 ст. 315 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право.

Таким чином, суддя районного суду, встановивши, що встановлення даного факту необхідно заявнику для визнання недійсним договору довічного утримання та прийняття спадщини після смерті батька, тобто з вирішенням спору про право на спадщину, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у відкритті провадження у справі.

Доводи апеляційної скарги в частині розгляду суддею заяви без участі та виклику заявника є безпідставними, оскільки судове засідання у даній справі не проводилось через те, що суддя на стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі з урахуванням положень ч.4 ст. 315 ЦПК України, через наявність спору про право, відмовив у відкритті провадження за заявою ОСОБА_2

Неправильне зазначення суддею в оскаржуваній ухвалі прізвища заявника не є безумовною підставою для її скасування, оскільки дане питання може бути вирішено в порядку передбаченому ст. 269 ЦПК України шляхом постановлення ухвали про виправлення описки.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають підстав для висновку про порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Ухвала винесена з дотриманням норм процесуального права, підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а ухвалу Радомишльського районного суду Житомирської області від 05 березня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 22 травня 2018 року.

Головуючий : Судді :