Справа № 372/2914/16-ц
Провадження № 2-40/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 квітня 2018 року Обухівський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Зінченко О.М.

при секретарях Абашідзе Т.П., Рудніцька А.В., Євдокімова В.С.,

представників ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянувши у приміщенні Обухівського районного суду Київської області у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права спільної сумісної власності на будівельні матеріали та конструктивні елементи, що знаходяться в незавершеному будівництвом житловому будинку,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом на обґрунтування якого зазначив, що він разом з відповідачкою перебував у зареєстрованому шлюбі. Під час перебування у шлюбі на ім'я останньої був отриманий дозвіл на будівництво житлового будинку. На підстави даного дозволу вони з 04 квітня 2015 року за рахунок спільних коштів подружжя розпочали будівництво індивідуального житлового будинку, господарських споруд та будівель на земельній ділянці, яка належить відповідачці на праві приватної власності, згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, за адресою: АДРЕСА_1. Будівництво здійснювалось за рахунок будівельних матеріалів, придбаних сторонами по справі. З часом відносини між сторонами погіршились та шлюб був розірваний. Відповідач не бажає ділити майно з позивачем, так як вважає, що воно позивачу не належить, а тому останній в судовому порядку просить визнати спільною сумісною власністю подружжя, сторін по справі, будівельні матеріали та конструктивні елементи, що знаходяться у незавершеному будівництвом житловому будинку. Визнаючи незавершене будівництво спільним майном подружжя просив також визнати за ним право власності на ? частину даного будівництва.

Позивач в судовому засіданні підтримавши позовні вимоги, пояснив, що він перебуваючи у шлюбі з відповідачкою здійснював будівництво житлового будинку з допоміжними спорудами за адресою: АДРЕСА_1. Будівельні матеріали придбавалися за їх спільні кошти. Після розірвання шлюбу відповідачка не бажає ділити незавершене будівництво, а тому він просить визнати спільною сумісною власністю сторін житловий будинок загальною вартістю 991026,43 грн. та визнати за ним право власності на ? частину будівельних матеріалів вартістю 495513,21 грн.

Представник позивача ОСОБА_1 підтримавши на початку розгляду справи позовні вимоги, з підстав наведених в позовній заяві, після заслуховування представників сторін, експерта, заявив клопотання про повернення розгляду справи з підготовчого судового засідання, так як змінилося процесуальне законодавство та йому необхідно уточнити позовні вимоги. Суд заслухавши представників сторін в задоволенні даного клопотання відмовив. В судових дебатах представник позивача просив суд встановити порядок користування незавершеними будівництвом між сторонами відповідно до висновків експерта.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 проти задоволення позовних вимог заперечив повністю, вказавши, що сторони дійсно перебуваючи у шлюбі почали здійснювати будівництво житлового будинку на земельній ділянці, яка належить на праві приватної власності відповідачці. Будівництво здійснювалось за рахунок коштів відповідачки, так як вона мала більшій дохід від позивача. Докази, додані позивачем до позовної заяви не підтверджують проведення їх оплати позивачем. Позивачем в загальну вартість будівельних матеріалів, які він просить визнати спільним майном подружжя вказані - мікрохвильова піч, витяжка, пилосмок, холодільник, які по своєму значенню не є будівельними матеріалами. Будинок на даний час є незакінченим, не введеним в експлуатацію, а тому він не підлягає визнанню спільною власністю, в зв'язку з чим просив в задоволенні позову відмовити.

Суд заслухавши позивача, представників сторін, експерта, дослідивши та оцінивши матеріали справи встановив.

29 травня 2004 року сторони по справі зареєстрували шлюб, що підтверджується матеріалами справи, визнається сторонами, а тому не підлягає доказуванню.

16 липня 2012 року відповідачка, ОСОБА_4, отримала в дарунок земельну ділянку площею 0,1000 га за адресою: АДРЕСА_1 з кадастровим номером НОМЕР_2, цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

28 березня 2014 року відділом розвитку інфраструктури, містобудування та архітектури виконавчого комітету Обухівської міської ради був виданий будівельний паспорт на будівництво.

11 листопада 2016 року шлюб між подружжям було розірвано.

Встановивши обставини справи суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст.ст.69,70,71 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом.

П.п.19,21,22,23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" роз'яснено, що вирішуючи спори про поділ майна подружжя, суди повинні враховувати, що само по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу. У випадках поділу грошових сум (вкладів), внесених у банківські (фінансові) установи за договорами банківського вкладу (депозиту) за рахунок заробітної плати, пенсії, стипендії, інших доходів подружжя ці вклади, незалежно від їх виду та від того, на чиє ім'я з подружжя вони внесені, відповідно до ст. 61 СК є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст.372 ЦК. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо.

До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК).

Отже, сімейним законодавством України презюмується, що майно, набуте під час шлюбу, належить чоловікові і жінці на праві спільної сумісної власності, якщо належними та допустимими доказами не буде доведено, що це майно в цілому набуте одним із подружжя за особисті кошти.

З досліджених судом доказів встановлюється, що будівельні матеріали в більшості були придбані за рахунок відповідача, що позивачем в судовому засіданні спростовано не було.

При цьому суд встановив, що придбані за рахунок відповідача будівельні матеріали були використані в будівництві житлового будинку з допоміжними спорудами на її земельній ділянці, якій, з урахуванням висновок експерта №1603/17-43 від 27 липня 2017 року складає 67% ступеню будівельної готовності, тим самим він є незавершеним будівництвом.

У ЦК України, крім понять «нерухомість», «нерухоме майно», «об'єкт нерухомого майна» (частина перша статті 181, пункт 6 частини першої статті 346, статті 350, 351), вживаються також інші поняття, наприклад: «об'єкт незавершеного будівництва» (стаття 331), «об'єкт будівництва» (статті 876,877,879-881,883), однак прямого визначення цих понять не міститься.

Виходячи з аналізу чинного законодавства та враховуючи характерні ознаки незавершеного будівництва, слід визнати, що об'єкт будівництва (об'єкт незавершеного будівництва) - це нерухома річ особливого роду: її фізичне створення розпочато, однак не завершено. Щодо такої речі можливе встановлення будь-яких суб'єктивних майнових, а також зобов'язальних прав, у випадках та в порядку, визначених актами цивільного законодавства.

Вирішуючи питання про виникнення, зміну та припинення суб'єктивних цивільних прав стосовно об'єкта незавершеного будівництва, потрібно враховувати особливості та обмеження, встановлені законодавчими актами.

Відповідно до частини другої статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Отже, новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. Однак до цього, не будучи житловим будинком з юридичного погляду, об'єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов'язки, тому такий об'єкт є майном, яке за передбачених законом умов може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу між ними.

За позовом дружини, членів сім'ї забудовника, які спільно будували будинок, а також спадкоємців суд має право здійснити поділ об'єкта незавершеного будівництва, якщо, враховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі частини, що підлягають виділу, і технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами.

Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 04.10.1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності на жилий будинок», суди мають враховувати, що право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній йому в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої Ради. За позовом дружини, членів сім'ї забудовника, які спільно будували будинок, а також спадкоємців суд вправі провести поділ незакінченого будівництвом будинку, якщо, враховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі частини, що підлягають виділу, і технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами. При неможливості поділу незакінченого будівництвом будинку суд може визнати право за цими особами на будівельні матеріали і конструктивні елементи будинку або з врахуванням конкретних обставин залишити його одній із сторін, а іншій присудити грошову компенсацію.

Допитаний в судовому засіданні експерт повідомив, що відсоток готовності будинку складає 67%, які будівельні матеріали були використані в будівництві він повністю пояснити не може, так як відсутні підтвердження їх використання та акти виконаних робіт, вартість будівельних матеріалів не відповідає зазначеній у позовній заяві, виділення в натурі можливо з відхиленням від вказаних сторонами часток.

Згідно зі ст. ст. 76, 89 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів;показаннями свідків. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому досліджені наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групі доказів).

Відповідно до п.п. 22, 23, 24, 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляду справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року за № 11, поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Позивачем в порушення вищевказаних вимог процесуального та матеріального права не було доведено вартість майна, яка підлягає поділу між сторонами, так як вартість зазначена у позовній заяві, в межах якої суд розглядає справу,не відповідає висновку експерта; в вартість будівельних матеріалів включена побутова техніка, яка підлягає окремому поділу від будівельних матеріалів, що в позовній заяві залишено поза уваги.

Крім цього позивачем в порушення норм процесуального права не було доведено належними та допустимими доказами здійснення оплати вартості будівельних матеріалів та використання їх на будівництві будинку з допоміжними спорудами.

Отже, суд, оцінюючи докази в їх сукупності, дійшов висновку про необґрунтованість та недоведеність вимог позивача, оскільки вони не відповідають вимогам ст.77-80 ЦПК України, а отже у вимогах позову необхідно відмовити.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.4,10,76,81,82,89,141,259,264-265,268,273 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права спільної сумісної власності на будівельні матеріали та конструктивні елементи, що знаходяться в незавершеному будівництвом житловому будинку, відмовити повністю.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 витрати понесені відповідачем на проведення експертизи в розмірі 8869 грн. 66 коп..

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Київської області через Обухівський районний суд Київської області шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.М.Зінченко