УХВАЛА

07 травня 2018 року

м. Київ

справа № 295/9538/15-ц

провадження № 61-7204св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Журавель В.І. (суддя-доповідач), Антоненко Н.О., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідачі: ОСОБА_5, ОСОБА_6,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_5 на рішення апеляційного суду Житомирської області від 15 листопада 2017 року у складі колегії суддів: Миніч Т. І., Павицької Т. М., Трояновської Г. С.,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання свідоцтва про право власності на будинок та договору дарування будинку недійсними, про визнання будинку спільною сумісною власністю подружжя та про поділ спільного майна подружжя.

Позов мотивований тим, що вона з 06 лютого 1998 року по 26 лютого 2008 року перебувала в шлюбі з ОСОБА_5 За час шлюбу протягом 2000 - 2002 років ними спільно побудовано житловий будинок в АДРЕСА_1, який до 2014 року не був введений в експлуатацію. Спірний будинок будувався за спільні кошти подружжя, вона разом із ОСОБА_5 оплачувала вартість будівельних матеріалів, виконання будівельних робіт,внутрішнього ремонту, встановлення обладнання, проте після припинення сімейних стосунків добровільно вирішити спір з приводу цього будинку вони не змогли. Готовність житлового будинку з надвірними будівлями на час припинення шлюбних відносин становила 100 %, до компетентних органів з питання оформлення прав на спірне майно позивач не зверталась, оскільки будинок не був узаконений. Під час розгляду в суді справи № 295/6101/15-ц вона дізналась, що ОСОБА_5 здав будинок в експлуатацію, отримав свідоцтво про право власності та подарував його своєму синові - ОСОБА_6

Вважає, що її колишній чоловік не мав права на відчуження спірного нерухомого майна та умисно приховав від державного реєстратора та від нотаріуса той факт, що спірний будинок зведено під час шлюбу.

З огляду на викладене просила суд визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно, яке зареєстроване державним реєстратором Гладишевою С. Д. в Державному реєстрі прав на нерухоме майно 13 січня 2015 року, індексний номер 32210686, та видане Реєстраційною службою Житомирського міського управління юстиції Житомирської області 14 січня 2015 року на ім'я ОСОБА_5; визнати недійсним Договір дарування від 29 квітня 2015 року, укладений між відповідачами у справі; визнати житловий будинок по АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя; визнати за ОСОБА_4 та ОСОБА_5 право власності на 1/2 частину будинку за кожним.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 30 травня 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, виходив з того, що спірний житловий будинок по АДРЕСА_1 не було прийнято до експлуатації та право власності на указаний житловий будинок не було зареєстровано у передбаченому, на час припинення сторонами ведення спільного господарства, порядку.

Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 15 листопада 2017 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено частково.

Визнано житловий будинок по АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Визнано недійсним Договір дарування від 29 квітня 2015 року, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_6

Визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину будинку АДРЕСА_1. В решті вимог позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що спірне нерухоме майно набуте сторонами за час шлюбу та є спільним майном подружжя. Відчуження спірного майна проведено без згоди його співвласника.

Крім того, у 2009 році ОСОБА_5 звертався до суду з позовом про визнання спірного будинку спільним майном подружжя, тобто, він визнавав ці обставини.

У листопаді 2017 року ОСОБА_5 подав касаційну скаргу, у якій посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення Богунського районного суду м. Житомира від 30 травня 2017 року.

Касаційна скарга мотивована тим, що позивачем не надано доказів, що будинок збудовано за спільні сумісні кошти подружжя.

На момент припинення шлюбних відносин будинок не було зареєстровано, а тому він не може бути спільним майном подружжя.

У березні 2018 року ОСОБА_6 подав до суду відзив на касаційну скаргу, у якому зазначив, що рішення суду апеляційної інстанції є незаконним та необґрунтованим, а тому просив задовольнити касаційну скаргу.

Ухвалою Верховного Суду від 19 лютого 2018 року відкрито касаційне провадження у вищевказаній справі та витребувано її із суду першої інстанції.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача про проведення підготовчих дій та обставини, необхідні для ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції, колегія встановила відсутність підстав, передбачених частинами третьою, четвертою статті 401 ЦПК України. Тому колегія суддів, з урахуванням категорії та складності справи, призначає справу до судового розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у складі колегії із п'яти суддів.

Керуючись статтею 401 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Справу № 295/9538/15-ц за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання свідоцтва про право власності на будинок та договору дарування будинку недійсними, про визнання будинку спільною сумісною власністю подружжя та про поділ спільного майна подружжя призначити до судового розгляду у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у складі із п'яти суддів.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді В. І. Журавель

Н. О.Антоненко

В. І.Крат