Постанова

Іменем України

16 травня 2018 року

м. Київ

справа № 372/4650/15-ц

провадження № 61-10675св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О., Пророка В. В., Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2,

відповідачі: ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_5 на рішення апеляційного суду Київської області від 09 серпня 2016 року у складі колегії суддів: Іванової І. В., Касьяненко Л. І., Гуля В. В.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення»

ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У листопаді 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про відшкодування майнової та моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що 20 вересня 2015 року підлога квартири АДРЕСА_1, що належить позивачу, була залита водою. Вода потрапила з квартири НОМЕР_2 в цьому ж будинку, яка належить відповідачам, та знаходиться поверхом вище. Згідно з розрахунком товариства з обмеженою відповідальністю «Конструкторсько-будівельний центр» (далі - ТОВ «Конструкторсько-будівельний центр») від 01 жовтня 2015 року вартість ремонтно-відновлювальних робіт з урахуванням вартості матеріалів склала 73 923,20 грн. Відповідач ОСОБА_3 заперечила щодо позовних вимог посилаючись на те, що вона не є належним відповідачем, оскільки не є власником квартири АДРЕСА_1, в ній не проживає, та не зареєстрована. Свій пай за квартиру вона передала ОСОБА_4 27 червня 2015 року, та вже не є членом кооперативу індивідуальних забудовників «Мрія» (далі - КІЗ «Мрія»).

Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_2 просила суд стягнути з відповідачів майнову шкоду в розмірі 73 923,20 грн та моральну шкоду - 5 000 грн, а всього - 78 923,20 грн.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 12 травня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 у відшкодування завданої майнової шкоди 65 193,20 грн, у відшкодування завданої моральної шкоди 3 000 грн, сплачені судові витрати в розмірі 762,81 грн, а всього стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 68 956,01 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що вартість ремонтно-відновлювальних робіт внаслідок залиття квартири НОМЕР_1 становить 73 923,20 грн. Оскільки в акті про наслідки залиття квартири від 20 вересня 2015 року не вказано будь-якого пошкодження меблів при залитті, а тому позов в частині стягнення з відповідача майнової шкоди на суму 8 730 грн, позивачем не доведено, та не надано належних та допустимих доказів на підтвердження даної обставини. Внаслідок залиття квартири позивача та пошкодження його майна вона зазнала душевних страждань, змінився звичайний ритм її життя, позивач змушена докладати додаткових зусиль для організації свого життя у невідремонтованій квартирі.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 09 серпня 2016 року рішення Обухівського районного суду Київської області від 12 травня 2016 року скасовано й ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що з матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_2 набула право власності на квартиру АДРЕСА_1 16 листопада 2015 року, що підтверджується свідоцтвом про право власності, а залиття цієї квартири встановлено згідно з актом

від 20 вересня 2015 року. Тобто, на момент залиття вказаної квартири позивач ОСОБА_2 право власності на вказану квартиру ще не набула.

У касаційній скарзі, поданій у грудні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, представник ОСОБА_2 - ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення суду апеляційної інстанції і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що відповідно до частин другої та третьої статті 384 ЦК України член житлово-будівельного (житлового) кооперативу має право володіння і користування, а за згодою кооперативу - і розпоряджання квартирою, яку він займає в будинку кооперативу, якщо він не викупив її. У разі викупу квартири член житлово-будівельного (житлового) кооперативу стає її власником. ОСОБА_2 стверджує, що набула право власності на квартиру НОМЕР_1 у будинку на вул. Зв'язку, 3

в м. Українка Обухівського району Київської області після сплати останнього пайового внеску як члена КІЗ «Мрія» 20 серпня 2015 року.

У відзиві на касаційну скаргу, поданому у лютому 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, відповідач ОСОБА_4 просила залишити без змін рішення суду апеляційної інстанції. Заперечення мотивоване тим, що відповідно до норм ЦК України моментом виникнення права власності на новостворене нерухоме майно є його державна реєстрація. Право власності на спірну квартиру набула 16 листопада 2015 року, що підтверджується відповідним свідоцтвом в матеріалах справи. Тобто, залиття вказаної квартири відбулося до набуття ОСОБА_2 права власності на квартиру.

26 лютого 2018 року справу передано до Верховного Суду.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_1, що підтверджується свідоцтвом про право власності від 16 листопада 2015 року.

ОСОБА_2 вступила до КІЗ «Мрія» у 2000 році, останній пайовий внесок сплатила 20 серпня 2015 року, що було підставою для набуття права власності на вищевказану квартиру відповідно до частини третьої статті 384 ЦК України.

Відповідно до протоколу КІЗ «Мрія» від 27 червня 2015 року ОСОБА_3 виключили з членів КІЗ «Мрія» та прийняли в члени КІЗ «Мрія» ОСОБА_4, в зв'язку з чим ОСОБА_6 передала дочці ОСОБА_4 свій пай на квартиру АДРЕСА_1.

Згідно з актом КІЗ «Мрія» про наслідки залиття квартири від 20 вересня 2015 року під час зовнішнього огляду встановлено факт залиття

квартири НОМЕР_1, яка належить позивачу. Актом встановлено, що на час залиття у квартирі НОМЕР_1 пошкоджено стелю та стіну на кухні, стелю та стіну у кімнаті, повністю вийшла з ладу електромережа та електророзетки. Причиною залиття квартири встановлено порушення норм технічної експлуатації будівель, пролив великої кількості води на підлогу.

За результатами обстеження квартири НОМЕР_2, яка розташована поверхом вище, було виявлено наявність вологи на підлозі в кухні, на стелі та стіні ніяких слідів заливу не встановлено.

Відповідно до розрахунку ТОВ «Конструкторсько-будівельний центр»

від 01 жовтня 2015 року вартість ремонтно-відновлювальних робіт з урахуванням вартості матеріалів склала 73 923,20 грн.

За правилом статті 317 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до статей 386, 395, 396 ЦК України, положення щодо захисту права власності поширюються також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором (речове право), такі особи також мають право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну.

Крім того, статтею 384 ЦК України передбачено, що член житлово-будівельного (житлового) кооперативу має право володіння і користування, а за згодою кооперативу - і розпоряджання квартирою, яку він займає в будинку кооперативу, якщо він не викупив її. У разі викупу квартири член житлово-будівельного (житлового) кооперативу стає її власником.

Відповідно до частин першої та другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна (частина перша та друга статті 23 ЦК України).

Згідно з частинами першою та другою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов неправильного висновку щодо відсутності у позивача права на захист, що виникло внаслідок пошкодження майна, яким вона користувалася як член КІЗ «Мрія».

Факт правомірності володіння майном є достатньою підставою для неї, оскільки вона володіла речовим правом на це майно на момент залиття, тому мала право на звернення до суду за захистом цього права. Отже, висновки апеляційного суду не ґрунтуються на встановлених обставинах справи і суперечать вимогам закону.

Суд першої інстанції хоча і не звернув уваги на положення статей 384, 396 ЦК України, але на підставі встановлених обставин справи та належним чином оцінених доказів, керуючись положеннями статей 1166, 1167 ЦК України зробив правильний висновок про наявність вини в діях відповідача ОСОБА_4 та про розмір відшкодування майнової та моральної шкоди, що відповідач не довів, що сума збитків менша, ніж встановлена ТОВ «Конструкторсько-будівельного центру», відповідного клопотання про вчинення процесуальних заходів для визначення іншої суми збитків не заявляв, а доводи і заперечення на касаційну скаргу цих висновків не спростовують.

Апеляційний суд скасував рішення суду першої інстанції, яке відповідає закону.

Відповідно до частини першої статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Рішення суду першої інстанції ухвалено відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права та на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин справи, а тому вказане рішення на підставі статті 413 ЦПК України необхідно залишити в силі, а рішення апеляційного суду - скасувати.

Керуючись статтями 402, 409, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Київської області від 09 серпня 2016 року скасувати, рішення Обухівського районного суду Київської області

від 12 травня 2016 року залишити в силі.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді А. О. Лесько

В. В. Пророк

І. М. Фаловська

С. П. Штелик