Справа № 194/135/18
Номер провадження 2/194/167/18
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10 травня 2018 року Тернівський міський суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Солодовник І.С.,
при секретарі Сафоновій А.Г.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в місті Тернівка Дніпропетровської області в залі суду цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення права користування житловим приміщенням, -
Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про позбавлення права користування житловим приміщенням, в якій зазначає, що він є власником квартири АДРЕСА_1 (нині ОСОБА_3) в м. Тернівка, Дніпропетровської області, на підставі договору купівлі-продажу квартири від 14.07.2004 року.
В даній квартирі на сьогоднішній час залишається зареєстрований відповідач, який є його рідним братом, але він з 2012 року не мешкає, в квартирі відсутні особисті речі відповідача, ознаків проживання його в спірній квартирі не має.
Реєстрація місця проживання відповідача в належній йому квартирі перешкоджає реалізувати право власності на житло, заважає у повноцінному та безперешкодному користуванні та розпорядженні своєю власністю, порушує його право розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, оскільки потенційні покупці відмовляються придбати квартиру, у якій зареєстрована стороння людина.
Відповідач взагалі не мешкає у квартирі, на телефонні дзвінки повідомляє, що не проти зняття його з реєстрації, проте зявлятися до м. Тернівки та подати особисту заяву про зміну місця реєстрації не бажає, оскільки він працює та не бажає витрачати кошти і власний час для зняття з реєстрації.
У звязку з чим, позивач просить суд позбавити права користування житловим приміщенням квартирою № 90 в будинку № 2 по бульвару Шахтарської Слави в м. Тернівка, Дніпропетровської області ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, що є підставою для зняття з реєстрації місяця проживання; судовий збір залишити за ним.
Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не зявився, однак подав до суду письмову заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує повністю, просив справу розглянути без його участі, не заперечував проти винесення заочного рішення (а.с. 21).
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, про що свідчать матеріали справи (а.с. 20, 24, 25-28), причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутністю не надав, у зв'язку з чим, зі згоди позивача та на підставі ст.ст. 223 ч. 4, 280 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності відповідача та постановити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Перевіривши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд знаходить позов таким, що підлягає задоволенню, оскільки у судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_2 (нині бульвар ОСОБА_3) в м. Тернівка, Дніпропетровської області, що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 14.07.2004 року, посвідченим державним нотаріусом Тернівської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області ОСОБА_4 та зареєстрований в реєстрі за № 2678 (а.с. 8) та витягом КП «Тернівське бюро технічної інвентаризації» про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 4296140 від 29.07.2004 року (а.с. 9).
Відповідно до ч. 1 ст. 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.
Відповідач ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, бул-р ОСОБА_3АДРЕСА_3, що підтверджується довідкою про склад сімї від 30.01.2018 року, виданої відділом реєстрації місця проживання фізичних осіб виконавчого комітету Тернівської міської ради Дніпропетровської області (а.с. 10).
Відповідно до акту від 30.01.2018 року, виданого управителем багатоквартирного будинку КП «ТЖКП» Дніпропетровської області, видно, що відповідач ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, бул-р ОСОБА_3АДРЕСА_3, але не мешкає в ній з 2012 року (а.с. 11).
За ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
З огляду на викладене, позивач є власником спірної квартири та може здійснювати своє право на власний розсуд.
На підставі ст. 150 Житлового кодексу УРСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Згідно з ст. 155 Житлового кодексу УРСР, жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено право користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством Союзу РСР і Української РСР.
Відповідно до правових позицій, викладених у п. 34 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав", вбачається, що оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316 - 319 ЦК), то власник на підставі статті 391 ЦК не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин, й такі вимоги регулюються, зокрема, статтями 71, 72, 109, 110, 116 Житлового кодексу Української РСР (далі - ЖК УРСР). У зв'язку із цим, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації.
Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.
Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.
Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК УРСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.
Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
Як встановлено в судовому засіданні, відповідач зареєстрований в спірній квартирі, але в ній не мешкає з 2012 року, дана квартира належить позивачу, на підставі договору купівлі - продажу квартири, а тому відповідач позбавлений права користуватися житловим приміщенням.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 346 ЦК України, право власності припиняється у разі припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі.
Згідно з ч. 3 ст. 41, ч. 2 ст. 47 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Відповідно до положень норм ст.ст. 16, 391, 386 ЦК України, власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право.
На підставі ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Крім того, у відповідності до статті 1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову.
Керуючись ст.ст. 41, 47 Конституції України, Протоколом 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 10, 12, 76, 81, 223, 258, 263-265, 274, 280-281 ЦПК України, ст.ст. 16, 29, 316-317, 319, 321, 346, 383, 386, 391 ЦК України, ст.ст. 9, 64, 150, 155-156 Житлового кодексу УРСР, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення права користування житловим приміщенням задовольнити.
Позбавити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, права користування житловим приміщенням, а саме: квартирою № 90 в будинку № 2 по бульвару Шахтарської Слави в м. Тернівка Дніпропетровської області, що є підставою для зняття з реєстрації місця проживання.
Заочне рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Тернівський міський суд Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Суддя: І.С. Солодовник