Справа № 453/1448/15 Головуючий у 1 інстанції: Брона А.Л.
Провадження № 22-ц/783/103/17 Доповідач в 2-й інстанції: Струс Л. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2018 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді - Струс Л.Б.

суддів: Ванівського О.М., Шандри М.М.

секретаря: Бадівської О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Сколівського районного суду Львівської області в складі судді Брона А.Л. від 04 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Славської селищної ради Сколівського району Львівської області та ОСОБА_2 про скасування рішення № 907 19 сесії 6 демократичного скликання Славської селищної ради Сколівського району Львівської області від 22.03.2012 року, скасування державного акту серії НОМЕР_1 від 22.08.2012 року про право власності на земельну ділянку площею 0,05 га кадастровий номер НОМЕР_2, розташованої по АДРЕСА_1, визнання права приватної власності на 1/2 частини земельної ділянки площею 0,06 га розташованої по АДРЕСА_1 та про визнання права власності на 1/2 частини житлового будинку та відповідну частину господарських будівель та споруд, розташованого по АДРЕСА_1 в порядку спадкування,

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням Сколівського районного суду Львівської області від 04 лютого 2016 року позов ОСОБА_4 задоволено. Визнано за ОСОБА_4 право приватної власності на 1/2 частини будинку та відповідну частину господарських будівель та споруд, розташованого по АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті його батька - ОСОБА_5, котрий помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року. Скасовано рішення № 907 19 сесії 6 демократичного скликання Славської селищної ради Сколівського району Львівської області від 22.03.2012 року. Скасовано державний акт серії НОМЕР_1 від 22.08.2012 року на право власності на земельну ділянку площею 0,0500 га кадастровий номер НОМЕР_2, розташовану по АДРЕСА_1, цільове призначення - будівництво і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, виданий ОСОБА_2. Визнано за ОСОБА_4 право приватної власності на 1/2 частини земельної ділянки загальною площею 0,06 га, розташовану по АДРЕСА_1, цільове призначення - будівництво і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.

Дане рішення оскаржив представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подавши апеляційну скаргу, у якій зазначає, що районний суд не встановивши площу земельної ділянки, яка виділена для обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_1, який належав спадкодавцю, котрий помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, не застосувавши правові норми, які слід було застосувати до спірних правовідносин, знехтувавши тією обставиною, що позивач з заявою в порядку ч.1, 2 ст. 116 ЗК України про передачу йому земельної ділянки для обслуговування будинку по АДРЕСА_1 не звертався, встановивши, що з заявою в нотаріальну контору позивач звернувся аж 28.04.2014 року (через двадцять років після відкриття спадщини) суд ухвалив незаконне судове рішення.

Просить рішення Сколівського районного суду Львівської області від 04 лютого 2016 року скасувати та ухвалити власне рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Зважаючи на положення п. 8 ч. 1 Розділу ХІІІ Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року, ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», п. 3 Розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402 - VІІІ Апеляційний суд Львівської області здійснює свої повноваження до початку роботи новоутвореного апеляційного суду у відповідному апеляційному окрузі.

Відповідно до пункту 9 Розділу ХІІІ Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду у порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року.

Колегія суддів не бере до уваги клопотання представника ОСОБА_4 - ОСОБА_6 про відкладення розгляду справи, оскільки таке подано без належних доказів, тому розгляд справи відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України здійснюється колегією суддів за їх відсутності.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що заявлялися у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ст..263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам.

Судом встановлено судом, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер ОСОБА_5. Після його смерті відкрилась спадщина на все належне йому майно, а саме на будинок з належними йому господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться по АДРЕСА_1.

Згідно матеріалів спадкової справи №74/2011, які було оглянуто в судовому засіданні, спадкоємцями за законом по смерті ОСОБА_5 є його сини - ОСОБА_2 та ОСОБА_4, які на момент смерті спадкодавця спільно проживали разом з останнім, а тому, в розумінні статті 549 ЦК УРСР (діяв на момент відкриття спадщини) визнаються такими, що спадщину прийняли шляхом спільного проживання разом із спадкодавцем на момент смерті, однак юридично не оформили.

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 14 червня 2011 року ОСОБА_2 оформив спадкові права та отримав свідоцтво про право на спадщину за законом лише на 1/2 частини житлового будинку з належними йому господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться по АДРЕСА_1. Окрім того, у даному свідоцтві зазначено, що спадщина на 1/2 частини житлового будинку та відповідну частину господарських будівель та споруд залишається відкритою для ОСОБА_7. (а.с. 9)

Матеріалами справи встановлено, що 28.04.2014 року ОСОБА_4 звернувся у Сколівську державну нотаріальну контору із заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину за законом по смерті батька - ОСОБА_5. (а.с. 10)

Згідно рішення Славської селищної ради Сколівського району Львівської області 22 березня 2012 року № 907 було вирішено передати у приватну власність гр. ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,05 га для будівництва та обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_1.

На підставі даного рішення ОСОБА_2 було виготовлено Державний акт на право приватної власності на вищезазначену земельну ділянку від 27.11.2012 року, кадастровий номер НОМЕР_2.

Згідно довідки Славської селищної ради Сколівського району Львівської області № 1054 від 07.05.2014 року, згідно геодезичних обмірів земельної ділянки по АДРЕСА_1, встановлено площу 0,06 га для обслуговування житлового будинку. (а.с. 11 )

Статтею 548 ЦК УРСР визначено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв.

Згідно з положеннями статей 549, 554 ЦК УРСР визнавалось, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

В статті 553 ЦК УРСР зазначено, що спадкоємець за законом або за заповітом має право відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Вважається, що відмовився від спадщини той спадкоємець, який не вчинив жодних дій, які б свідчили про прийняття спадщини.

Частиною 5 статті 1268 ЦК України передбачено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995р. «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» судам слід враховувати, що відповідно до ст.55 Закону "Про власність" громадянин не може бути позбавлений права власності на своє майно, крім випадків, передбачених цим Законом та іншими законодавчими актами України.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_2 звертався до суду з позовом до ОСОБА_4, у якому просив усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою. Згідно заочного рішення Сколівського районного суду Львівської області від 10 липня 2014 року позов ОСОБА_2 задоволено частково та зобов'язано ОСОБА_4 усунути перешкоди ОСОБА_2 у користуванні земельною ділянкою по АДРЕСА_1 шляхом знесення самовільно встановленої дерев'яної огорожі. (а.с. 29-30)

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4 районний суд виходив з того, що він позбавлений можливості на звернення до органу місцевого самоврядування - Славської селищної ради, на звернення із заявою про передачу йому у приватну власність земельної ділянки, пропорційної до його частки у будинку по АДРЕСА_1 оскільки із 0,06 га, відведених для обслуговування зазначеного житлового будинку, оскільки 0,05 га належали на той час на праві приватної власності ОСОБА_2

Проте погодитись з таких висновком суду першої інстанції не можна, оскільки суд дійшов його з порушенням норм матеріального і процесуального права виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 66 ЗУ «Про нотаріат» на майно, що переходить за правом спадкоємства до спадкоємців або держави, нотаріусом або в сільських населених пунктах - посадовою особою органу місцевого самоврядування, яка вчиняє нотаріальні дії, за місцем відкриття спадщини видається свідоцтво про право на спадщину.

Відповідно до ч. 1 ст. 67 цього ж Закону свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством, на ім'я всіх спадкоємців або за їх бажанням кожному з них окремо.

Відповідно до ч. 1 ст. 68 цього ж Закону нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа відповідного органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва, та склад спадкового майна.

За ст. 49 цього ж Закону однією із підстав для відмови у вчиненні нотаріальних дій є неподання відомостей (інформації) та документів, необхідних для вчинення нотаріальної дії.

Відповідно до ч. 4 цієї ж статті на вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, зобов'язані викласти причини відмови в письмовій формі і роз'яснити порядок її оскарження. Про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус протягом трьох робочих днів виносить відповідну постанову.

Позивачем не надано жодних документів, які б свідчили про наявність відмови у вчиненні нотаріальної дії - оформленні свідоцтва про право на спадщину як це передбачено вимогами закону.

Покликання позивача на лист Сколівської ДНК № 24/01-16 від 22.01.2016 року, що свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частини житлового будинку по АДРЕСА_1 не може бути видано, оскільки у спадкоємця відсутні правовстановлюючі документи на вищевказаний будинок, та рекомендовано звернутись в суд для вирішення даного питання колегія вважає неогрунтованими та такими що не відповідають вимогам закону ст.49 ЗУ «Про нотаріат» та такий був поданий до суду в день винесення рішення у справі 04.02.2016 року із заявою про збільшення позовних вимог яка прийнята судом з порушенням норм процесуального закону ст. 31ЦПК України, а не при подачі позову 17.11.2015 року.

В п. 1 листа ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.05/2013 р. № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» вказано, що у разі якщо відсутність умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину не підтверджена належними доказами, а саме відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, це може бути підставою для відмови у позові, а не відмови у відкритті провадження у справі (п. 1 ч. 2 ст. 122 ЦПК), закриття провадження у справі (п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК) або залишення позовної заяви без розгляду (ст. 207 ЦПК).

За правилами ст. 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред'явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності.

Позивачем у позові про визнання права власності є власник - особа, яка має право власності на майно (тобто вже стала його власником, а не намагається ним стати через пред'явлення позову).

Отже, ураховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний механізм, з яким закон пов'язує виникнення в особи суб'єктивного права власності на певні об'єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об'єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному статтею 392 ЦК України.

Висновок районного суду про те, що позивач позбавлений можливості на звернення до органу місцевого самоврядування - Славської селищної ради, на звернення із заявою про передачу йому у приватну власність земельної ділянки, пропорційної до його частки у будинку по АДРЕСА_1 оскільки із 0,06 га, відведених для обслуговування зазначеного житлового будинку, оскільки 0,05 га належали на той час на праві приватної власності ОСОБА_2 не відповідає обставинам справи та спростовується матеріалами справи, висновком №131 земельно-технічної експертизи та оглянутими в судовому засіданні матеріалами інвентаризаційної справи будинковолодіння по АДРЕСА_1 та матеріалами спадкової справи.

Районним судом встановлено, що ОСОБА_4 фактично прийняв спадщину шляхом спільного проживання зі спадкодавцем на момент смерті останнього та фактично вступив в управління та володіння спадковим майном.

Відповідно до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР за № 45/5 від 31.10.75 діючої на час спірних правовідносин, доказом вступу в управління чи володіння майном можуть бути, серед іншого, запис в паспорті спадкоємці або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку в період шести місяців після смерті спадкодавця.

Як встановлено матеріалами спадкової справи, що позивач ОСОБА_4 подав заяву про видачу йому свідоцтва на спадщину після смерті батька ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року лише 28 квітня 2014 року після установленого шестимісячного строку та як вбачається з копії його паспорта то такий з 08.07.1988року зареєстрований за адресою АДРЕСА_2. Таким чином на час смерті спадкодавця позивач ОСОБА_4 не був зареєстрованим в спадковому будинку в період шести місяців після смерті спадкодавця, що спростовує висновок суду щодо фактичного прийняття спадщини позивачем.

Відповідно до ч.3 ст.1225 ЦК України до спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом.

Відповідно до висновку Львівського НДІСЕ від 26.10.2017 року №131 земельно-технічної експертизи зазначено, що фактична площа земельної ділянки домоволодіння по АДРЕСА_1, яке належало спадкодавцю ОСОБА_5 котрий помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, становить 1 739, 35 кв.м.(0,174га) , що спростовує висновок суду, щодо площі земельної ділянки. (а.с.177-180)

Окрім того як вбачається з матеріалів оглянутої адміністративної справи 2-а/453/39/14 за позовом позовом ОСОБА_4 до Славської селищної ради Сколівського району Львівської області третьої особи ОСОБА_2 про скасування рішення № 907 19 сесії 6 демократичного скликання Славської селищної ради Сколівського району Львівської області від 22.03.2012 року, а саме довідок Славської селищної ради №2178 від 18.09.2014 року,№2569 від 29.10.2014року, що за померлим ОСОБА_5 по АДРЕСА_1 за житловим будинком числилась земельна ділянка 0,17 га та згідно до земельно кадастрових документів, списків землекористувачів платників податку числилась земельна ділянка 0, 175 га для обслуговування будинку(а.с.33,47), довідки №2176 від 17.09.2016 р., з даної земельної ділянки відповідно до рішення Славської селищної ради 33435 від 28.10.2009 року вилучено 0.10 га та надано позивачу ОСОБА_4 для будівництва житлового будинку(а.с.93)

Відповідно до п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду україни 37 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» виріщуючи спори про права власності на земельну ділянку, суди мають виходити з того, що при переході права власності на будівлі та споруди за цмвільно-правовими угодами, укладеними до 1 січня 2002 року, згідно з положеннями чинної доцієї дати ст..30 ЗК України до набувача від відчужувача переходить належне йому право власноті або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлв та споруди, якщо інше не передбачалося у договорі відчуження.

Акт визнається недійсним у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкоою.

Колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги підставними підлягають до задоволення, оскільки ґрунтуються на нормах матеріального права та підтверджуються матеріалами справи.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд першої інстанції вищезазначені положення закону не врахував та не звернув увагу на те, що позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів що оскаржуваним рішенням та державним актом на земельну ділянку відповідача порушуються права позивача щодо володіння, користування чи розпорядження належною з йому земельною ділянкою та неможливості у установлений законом спосіб успадкувати 1/2 частину спадкового майна після смерті батька. Тобто, відсутні докази порушення відповідачем прав позивача.

Згідно до вимог ч. 1 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної інстанції та однією із підстав для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч. 2 ст. 376 ЦПК України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню, а також невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Виходячи з аналізу наявних у справі доказів щодо їх достовірності, допустимості кожного окремо, а також достатності і взаємного зв'язку доказів у їх сукупності; колегія суддів приходить до висновку, що рішення Перемишлянського районного суду Львівської області від 22 серпня 2017 року слід скасувати та постановити нове судове рішення, яким відмовити у позові.

Відповідно до ст.. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційну скаргу задоволено, то з позивача ОСОБА_4 в користь відповідача ОСОБА_2 підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 1678 грн.17 коп. та за проведененя експертизи 4952 грн.00.

На підставі викладеного та керуючись ст..367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384,389 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Сколівського районного суду Львівської області від 04 лютого 2016 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у позові ОСОБА_4 до Славської селищної ради Сколівського району Львівської області та ОСОБА_2 про скасування рішення № 907 19 сесії 6 демократичного скликання Славської селищної ради Сколівського району Львівської області від 22.03.2012 року, скасування державного акту серії НОМЕР_1 від 22.08.2012 року про право власності на земельну ділянку площею 0,05 га кадастровий номер НОМЕР_2, розташованої по АДРЕСА_1, визнання права приватної власності на 1/2 частини земельної ділянки площею 0,06 га розташованої по АДРЕСА_1 та про визнання права власності на 1/2 частини житлового будинку та відповідну частину господарських будівель та споруд, розташованого по АДРЕСА_1 в порядку спадкування- відмовити.

ОСОБА_8 ОСОБА_9 в користь ОСОБА_2 судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 1678 грн.17 коп. та за проведененя експертизи 4952 грн.00.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено 31 травня 2018 року.

Головуючий

Судді