БРОВАРСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
справа № 361/5759/16-ц
провадження № 2/361/120/18
РІШЕННЯ

Іменем України

24 квітня 2018 року м. Бровари

Броварський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого суддіПетришин Н.М.
за участю секретаря Плиси В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Єлістратова Світлана Василівна, про визнання правочину недійсним,

в с т а н о в и в :

У жовтні 2016 року до суду звернулась ОСОБА_3 із вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначається, що 05.10.2013 року уклала із відповідачкою договір купівлі-продажу частки у праві власності на житловий будинок, що розташований адресою: АДРЕСА_1

Позивачка вважала, що укладала договір довічного утримання, розраховувала на догляд до смерті. Ознайомитися з умовами договору не могла за станом здоров'я, поганим зором. Позивачка продовжує проживати у спірному будинку, вона не розуміла того, що нею проданий будинок, так як грошей від відповідача за будинок не отримувала. Вважає, що відповідачкою було порушено вимоги ч. 5 ст. 203 ЦК України, так як з її боку правочин не був спрямований на реальне настання наслідків, а саме - сплату продавцеві коштів за будинок.

У позові просила договір купівлі-продажу частки у праві власності на житловий будинок від 05.10.2013 року визнати недійсним.

У ході розгляду справи позивач подала уточнену позовну заяву (а.с. 127-131), де зазначила, що бажала передати будинок тому, хто її догляне, і вважала, що відповідач їй допоможе. Однак, допомоги не дочекалась, а з'ясувала, що підписаний нею договір купівлі-продажу не є тотожним договору довічного утримання. Позивач продовжує проживати у будинку та сплачує за нього комунальні послуги.

Далі зазначає, що будучи у 81-му віці, маючи хронічні захворювання, тому потребує постійного прийому ліків, не могла вільно володіти правовою природою правочину, помилилась в обранні виду правочину, не отримала коштів за будинок, ключі не передала, тому просить посилаючись на ч.1 ст. 229 ЦК України, договір купівлі-продажу частки у праві власності на житловий будинок від 05.10.2013 року, укладений між позивачем та відповідачем, визнати недійсним.

У судовому засіданні позивач пояснила, що у неї було дуже важке життя, вона похоронила синів, чоловіка, і хотіла, щоб у неї був хтось рідний, тому уклала договір купівлі-продажу із племінницею ОСОБА_4 Також пояснила, що уклала такий договір після того, як посварилась із невісткою, хотіла, щоб їй не дістався будинок. Вона сама знайшла ріелтора, якого попросила, щоб допоміг їй укласти договір купівлі-продажу будинку, але безоплатний. Вказала, що жодних домовленостей про укладення договору довічного утримання із відповідачем не було, умови такого договору не обговорювали, однак очікувала на підтримку та допомогу, у випадку необхідності, від ОСОБА_4 Будь-якого примусу до укладення правочину з боку відповідача чи інших осіб не було. Грошей від відповідача не отримувала, тому просила визнати недійсним оспорюваний договір.

Представник позивача ОСОБА_6 доводи позову підтримала з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача ОСОБА_7 у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на їх безпідставність та недоведеність. Також направив до суду відзив на позов, де пояснив, що кошти за будинок позивач отримала, що підтверджується умовами договору. Укладаючи оскаржуваний договір, позивач зібрала необхідні документи, сплатила у нотаріуса витрати та передала відповідачу технічний паспорт на будинок. Ці обставини свідчать, що позивач усвідомлювала який договір вона укладає. Стороною позивача не доведено, що між сторонами насправді були якісь домовленості щодо укладення договору довічного утримання. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Представники третьої особи ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у судовому засіданні позовні вимоги не визнали, пояснивши, що при укладенні оспорюваного правочину, нотаріусом вчинено всіх дій, які передбачені законодавством, для посвідчення правочину. Вважають, що позовні вимоги не підлягають задоволенню у зв'язку з їх необґрунтованістю та безпідставністю.

Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.

05.10.2013 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладений договір купівлі-продажу ? частки у праві власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2, який посвідчено приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Єлістратовою Світланою Василівною та зареєстровано в реєстрі за № 2668 (надалі - Договір).

При посвідченні Договору нотаріусом встановлено особи сторін та їх дієздатність, сторонами при підписанні оспорюваного правочину досягнуто згоди з усіх його істотних умов.

Пунктом 2.1. Договору визначено, що продаж Будинку вчинено за ціною 61 000,00 гривень, які у повному обсязі сплачено покупцем продавцеві до підписання Договору.

Відповідно до п. 4.3. Договору, сторони стверджують, що:

а) Договір відповідає їх дійсним намірам, не є фіктивним чи удаваним правочином і спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним;

б) їх волевиявлення є вільним та відповідає їх внутрішній волі;

в) у них відсутні заперечення щодо кожної з умов Договору;

г) вони однаково розуміють значення та умови Договору, його правові наслідки;

Із матеріалів справи видно, що 05.10.2013 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки, площею 0, 0811 га, за адресою: АДРЕСА_3, який посвідчений приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Єлістратовою Світланою Василівною та зареєстровано в реєстрі за № 2672 (а.с. 71)

Із витребуваних у приватного нотаріуса документів, на підставі яких посвідчений оскаржуваний договір видно, до посвідчення договору передувало зібрання позивачем ряду документів для укладення договору купівлі-продажу будинку: отримана у виконавчому комітеті Погребської сільської ради довідка від 02.10.2013 р. № 861 про склад зареєстрованих в будинку осіб та висновок про оціночну вартість ? частини Будинку від 02.10.2013 року, здійснений ТОВ «Експерт-Альянс».

При посвідченні Договору, співвласником будинку - ОСОБА_10 05.10.2013 року підписано заяву про відомий майбутній продаж ОСОБА_3 ? будинку та відмову від переважного права купівлі цієї частки, реєстровий № 2667.

При укладенні оскаржуваного правочину ОСОБА_3 05.10.2013 р. сплачено двома квитанціями 136,00 гривень та 34,00 гривні за пошук нотаріусом відомостей у Державному реєстрі прав та за витяг з Державного реєстру обтяжень рухомого майна.

До матеріалів справи також долучена копія договору про поділ нерухомого майна, який укладений 29.11.2013 року між ОСОБА_10 та ОСОБА_4, згідно якого сторони домовились здійснити поділ житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_2. Відповідно до п. 2.3.2 даного договору співвласник ОСОБА_4 стає власником цілого об'єкту нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_3 21. У п. 3.4.3 визначено, що з дня нотаріального посвідчення Договору припиняється право спільної часткової власності на житловий будинок з надвірними будівлями. ( а.с. 50)

Свідок ОСОБА_11 у судовому засіданні пояснила, що є невісткою позивача, про оскаржуваний договір купівлі-продажу дізналась лише у 2015 році. Коли позивач була в лікарні у лютому 2016 року, вона скаржилась свідку, що ОСОБА_4 до неї не приїжджає. Коли свідок запитувала позивача про те, чи укладала вона договір довічного утримання, позивач казала, що не знає, а потім з'ясувалось, що вона підписала договір купівлі-продажу будинку, але грошей не отримувала.

Згідно з ч. 1 ст. 202 ЦК України правочин - це дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до вимог частин 2 та 3 цієї статті, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно вимог ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1 - 3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України.

За змістом ст. 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

У п.19 Постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» надано наступні роз'яснення: «Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Не є помилкою щодо якості речі неможливість її використання або виникнення труднощів у її використанні, що сталося після виконання хоча б однією зі сторін зобов'язань, які виникли з правочину, і не пов'язане з поведінкою іншої сторони правочину. Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Частиною 3 статті 640 ЦК України визначено, що договір, який підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно вимог ч. 1 ст. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

За договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно (ст. 744 ЦК України).

З огляду на викладені обставини видно, що між сторонами було укладено договір купівлі-продажу частини будинку, при його укладенні позивач розуміла природу правочину та наслідки вчинення такого правочину, мала намір відчужити будинок відповідачу, про що сама пояснила в судовому засіданні. Внаслідок укладення оспорюваного правочину очікувала на підтримку та увагу зі сторони відповідача, однак такий мотив укладення правочину не впливає на його дійсність, оскільки правового значення не має помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину.

Отже, у судовому засіданні стороною позивача не надано належних та допустимих доказів тих обставин, що позивач помилялася щодо природи правочину, вважаючи, що укладає договір довічного утримання, більше того, сама позивач пояснила, що ніяких умов щодо договору довічного утримання із відповідачем не обговорювала. Вказані доводи також спростовуються самим текстом договору, який підписаний сторонами по справі, та згідно вимог чинного законодавства помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Із копій сторінок паспорта позивача (а.с. 122) видно, що її місце проживання зареєстроване у місті Києві у квартирі, яка належить їй на праві власності, тому посилання на ті обставини, що позивач не могла відчужити будинок, в якому проживає, є безпідставними.

Не підтверджують доводів позовних вимог і копії виписок з історії хвороби позивача та аналізів проведених медичних обстежень, які свідчать про наявність у позивача захворювань, в тому числі, й очей, однак у судовому засіданні не встановлено будь-якого впливу наявності вказаних захворювань на укладення оспорюваного правочину.

Щодо посилань позивача на неотримання коштів за будинок, суд вважає їх недоведеними. Так, відповідно до п. 2.1. Договору, сторони заявили про повний розрахунок за проданий Будинок. Підписання договору позивачем є підтвердженням факту повного розрахунку за Будинок та свідчить про відсутність у позивача до відповідача будь-яких претензій фінансового характеру. Крім того, позов пред'явлений майже через три роки після укладення оспорюваного правочинну, протягом яких також не було претензій щодо неотримання грошей від відповідача.

Не підтверджують доводів позовних вимог і посилання позивача на те, що до цього часу відповідач фактично не користується будинком, оскільки остання має право у будь-який спосіб володіти, користуватись та розпоряджатись своєю власністю, в тому числі, не заперечуючи проти тимчасового користування спірним будинком позивачем. При цьому, як вбачається із матеріалів справи, після придбання будинку, відповідач отримала у позивача технічний паспорт на будинок та у листопаді 2013 року уклала з іншим співвласником договір про поділ нерухомого майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Отже, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у зв'язку з їх необґрунтованістю, недоведеністю та безпідставністю.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 259, 263-265 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Єлістратова Світлана Василівна, про визнання правочину недійсним - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Київської області через Броварський міськрайонний суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Н.М. Петришин