АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/1168/18 Головуючий І інстанції: Курганникова О.А.
Категорія: договірні
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2018 року Апеляційний суд Харківської області у складі:

головуючого - Кіся П.В.,

суддів: - ОСОБА_1,

- ОСОБА_2

за участю секретаря - Пузікової Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 30 листопада 2017 року (суддя Курганникова О.А.) у цивільній справі № 641/10321/16-ц за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «АНСУ» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю «АНСУ», третя особа: публічне акціонерне товариство «Перший український міжнародний банк» про визнання договору відступлення права вимоги недійсним, -

встановив:

26.12.2016 року товариство з обмеженою відповідальністю «АНСУ» (далі за текстом ТОВ «АНСУ) »звернулося у суд з позовом до ОСОБА_3, у якому просила стягнути з останнього заборгованість за кредитним договором №6596916 від 21.07.2008 року у розмірі 4000,00 доларів США

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 21.07.2008 року між ПАТ «Перший Український Міжнародний банк» ( в подальшому ПАТ «ПУМБ», Банк) та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № 6596916 , Банк надав йому кредит у розмірі 29194,00 доларів США, а відповідач зобов'язався використати його за цільовим призначенням, сплатити проценти за користування кредитом та повернути кредит Банку в порядку та у строки, обумовлені кредитним договором. Відповідач свої обов'язки за Кредитним договором не виконував.

16.07.2013 року між ПАТ ««ПУМБ» та ТОВ «АНСУ» укладено договір відступлення права вимоги № 1034/44, за яким Банк уступив право вимоги за кредитним договором № 6596916 від 21.07.2008 року на користь ТОВ «АНСУ».

15 березня 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з зустрічним позовом до ТОВ «АНСУ», у якому просив визнати договір відступлення права вимоги недійсним,

Позовні вимоги обґрунтував тим, що між ПАТ «ПУМБ» та ним було укладено кредитний договір №6596916 від 21.07.2008 року для придбання транспортного засобу. Кредит був виданий у валюті - доларах США. Укладений між ПАТ «ПУМБ» та ТОВ «АНСУ» договір про відступлення права вимоги №1034/44 від 16.07.2013 року суперечить положенням ст. 227 ЦК України, Декрету Кабінету Міністрів України « Про систему валютного регулювання і валютного контролю», а тому відповідно до вимог ст.. 203, 215 ЦК України є недійсним.

Рішенням Комінтернівського районного суду м.Харкова від 30 листопада 2017 року позов ТОВ « АНСУ» задоволено частково. В задоволені зустрічного позову ОСОБА_3 відмовлено.

Суд вирішив: стягнути з ОСОБА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АНСУ» заборгованість за Кредитним договором №6596916 від 21.07.2008 року у розмірі 4000,00 доларів США. Та судовий збір у розмірі 1378,00 грн.

ОСОБА_3 звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, вважає рішення незаконним та просить його скасувати і ухвалити нове, яким відмовити у задоволені позову ТОВ «АНСУ» про стягнення заборгованості за кредитним договором у повному обсязі, а його позов про визнання недійсним договору про відступлення прав вимоги задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги з урахування клопотання про усунення недоліків від 18.01.2018 р. зазначає, що суд не надав оцінки доказам, неповно зясував обставини, що мають значення для справи та не сприяв повному і обєктивному її розгляду.

Зазначає, що суд першої інстанції, відмовляючи в задоволення зустрічного позову не надав належну оцінку його доводам, що договір про відступлення права вимоги №1034/44 від 16.07.2013 року є договором факторингу.

Зазначає, що ТОВ «АНСУ» не надано доказів того, що на дату укладання договору про відступлення прав вимоги, дане підприємство мало ліцензію Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг щодо надання послуги з факторингу.

Також звертає увагу, що ТОВ «АНСУ» не виконані вимоги ухвали Комінтернівського районного суду від 10.05.2017 р. про витребування оригіналів документів, які підтверджують укладання договору про відступлення прав вимоги, підтверджують розмір заборгованості ОСОБА_3

Зазначає, що суд не взяв до уваги доводи про відсутність доказів отримання ТОВ «АНСУ» права вимоги до конкретної особи ОСОБА_3

Крім того, судом застосовано строки позовної давності всупереч умовам кредитного договору щодо строків сплати окремого платежу відповідно до графіку погашення заборгованості.

Заперечуючи проти апеляційної скарги 26.02.2018 року ТОВ «АНСУ» подало відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначило, що доводи, викладені відповідачем є безпідставними та необґрунтованими, рішення суду ухвалено у відповідності до вимог чинного законодавства України.

Третя особа ПАТ «Перший український міжнародний банк» відзив на апеляційну скаргу не подавало.

Учасники справи в судове засідання не зявилися, повідомлялися про дату, час та місце розгляду справи своєчасно та належним чином.

ОСОБА_3 звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності.

Представник ТОВ «АНСУ» про поважність причин неявки суд не сповістив.

Зважуючи на викладене та приписи ст.ст.44, 371, 372 ЦПК України апеляційний суд розглядає справу за відсутністю учасників справи, які не зявилися у судове засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню за таких підстав.

Згідно ч. 3 ст. 3 ЦПК України ( в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

У відповідності до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючи частково первісний позов та стягуючи заборгованості у розмірі 4 000,00 дол. США,, суд першої інстанції виходив з того, що заборгованість відповідача за тілом кредиту складає 10 611,89 дол. США, заборгованість по несплаченим процентам 2 831,60 дол. США, а всього 13 443,49 дол. США.

Судова колегія не погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. (ст.11 ЦПК України в ред.. на час розгляду справи судом першої інстанції).

Розглядаючи справу, суд першої інстанції забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості.

Судовим розглядом встановлено, 21.07.2008 року між ЗАТ «ПУМБ», правонаступником якого є ПАТ ««ПУМБ» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № 6596916, відповідно до умов якого Банк зобовязався надати відповідачу кредит у розмірі 29 194,00 дол. США, а останній зобовязався використати його за цільовим призначенням, сплатити проценти за користування кредитом та повернути кредит Банку в порядку та у строки , встановлені договором.

Умовами кредитного договору визначено щомісячне погашення заборгованості за кредитом та щомісячна сплата відсотків за користування кредитом, а також строк повернення кредиту до 21.07.2015 р..

Банк виконав свої зобовязання за договором, що підтверджується матеріалами справи та не заперечується відповідачем.

Відповідно до п.п. 3.5.7 та 4.2.2 Кредитного договору Банк набуває право вимагати від Позичальника дострокового повернення всього кредиту та нарахованих процентів, зокрема у випадку невиконання Позичальником зобовязань перед Банком за кредитним договором.

16 липня 2013 року між ПАТ «ПУМБ» та ТОВ «АНСУ» (далі ТОВ «АНСУ») було укладено Договір відступлення прав вимоги № 1034/44.

На виконання умов укладеного договору відступлення прав вимоги від 16 липня 2013 року між ПАТ «ПУМБ» та ТОВ «АНСУ» передано реєстр боржників згідно з актом прийому-передачі ( а.с. 128)

Відповідно до наявного в матеріалах справи Генерального реєстру боржників (Додаток №5 до договору відступлення прав вимоги від 16.07.2013 р.) під № 276 зазначено номер кредитного договору 6596916, ПІБ ОСОБА_4 загальна сума заборгованості 13 435,56 дол. США, курс валют 7,993, загальна сума заборгованості 107 390,19 грн. ( а.с. 117)

Також Додатковою угодою №2 до договору відступлення прав вимоги № 1034/44 від 16.07.2013 року ПАТ «ПУМБ» та ТОВ «АНСУ» погодили передачу прав вимоги по кредитним договорам згідно з наведеним реєстром боржників, в тому числі і за кредитним договором № 6596916, укладеним з ОСОБА_3В.( а.с. 122- 125).

Відповідно до статті 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Згідно ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 58, ч. 3 ст. 60 ЦПК України (у редакції чинній на час розгляду справи в суді першої інстанції) кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Статтями 77 - 80 ЦПК України (в редакції на час розгляду справи судом апеляційної інстанції), передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частинами 1 та 2 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Таким чином, відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства позивач був зобов'язаний довести в судовому засіданні ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог, зокрема, наявність дійсного розміру заборгованості за кредитним договором.

В матеріалах справи міститься довідка про стан та історію заборгованості за кредитним договором № 6596916 від 2008-07-21 (а.с.165), яка не є належним та допустимим доказом заборгованості за кредитним договором, так як в ній зазначені тільки відомості про погашені та непогашені суми кредиту та процентів. З довідки не вбачається станом на яку дату вона складена, за який період утворилася заборгованість, за який період нараховані проценти за користування кредитом, які суми повинні бути сплачені позичальником за умовами кредитного договору, що унеможливлює встановлення розміру заборгованості за кредитним договором.

Таким чином позивачем ні в суді першої інстанції, ані при розгляді справи судом апеляційної інстанції не доведено дійсний розмір заборгованості за кредитним договором.

Також, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення позову та стягнення заборгованості у іноземній валюті.

Згідно з ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна осіб у зобов'язанні пов'язана з тим, що попередні учасники зобов'язань вибувають з цих відносин, а їх права та обов'язки переходять до суб'єктів, які їх замінюють.

Пунктом 5.1. Договору про відступлення прав вимоги від 16.07.2013 року визначено, що загальні суми Прав, що відступаються, це :сума заборгованості Боржників за Основним Договорами в іноземній валюті ( по кредиту, нарахованих відсотках, неустойках та інших грошових зобовязань) на дату передачі Прав ( поточна та прострочена суми заборгованості), розрахованих в національній валюті України гривні, за курсом НБУ на дату передачі прав.

Оскільки матеріали справи таких доказів не містять судова колегія вважає, що суд дійшов помилкового висновку про задоволення первісних позовних вимог.

З урахуванням того, що ці недоліки не бути усунуті у суді апеляційної інстанції відсутні підстави для визнання позовних вимог обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню.

З огляду на те, що висновки суду не відповідають обставинам справи, а норми матеріального та процесуального права застосовані неправильно, оскаржуване рішення в частині стягнення заборгованості підлягає скасуванню з підстав передбачених п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України.

Судова колегія погоджується з висновком суду про відмову в задоволені зустрічного позову про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги.

ОСОБА_3 обґрунтовуючи зустрічні вимоги посилався на норми, передбачені статтями 203, 215 ,.227 ЦК України.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьої, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України, тобто однією з підстав недійсності правочину є те, що правочин не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу ( ліцензії), може бути визнаний судом недійсним ( ст.. 215 та 227 ЦК України).

Національний банк України видає індивідуальні та генеральні ліцензії на здійснення валютних операцій, які підпадають під режим ліцензування згідно з Декретом Кабінету Міністрів України «При систему валютного регулювання та валютного контролю» ( ст.5 Декрету).

Валютні операції - операції, пов'язані з переходом права власності на валютні цінності, за винятком операцій, що здійснюються між резидентами у валюті України; операції, пов'язані з використанням валютних цінностей в міжнародному обігу як засобу платежу, з передаванням заборгованостей та інших зобов'язань, предметом яких є валютні цінності; операції, пов'язані з ввезенням, переказуванням і пересиланням на територію України та вивезенням, переказуванням і пересиланням за її межі валютних цінностей ( ст.. 1 Декрету).

Умовами договору про відступлення права вимоги передбачено, що загальні суми прав, що відступаються, це: сума заборгованості Боржників за Основним Договорами в іноземній валюті ( по кредиту, нарахованих відсотках, неустойках та інших грошових зобовязань) на дату передачі Прав ( поточна та прострочена суми заборгованості), розрахованих в національній валюті України гривні, за курсом НБУ на дату передачі прав.

Тобто суми заборгованості, за договорами, які укладено в іноземній валюті, розраховують в національній валюті України, за курсом НБУ на дату передачі прав.

Таким чином умовами договору про відступлення права вимоги не передбачено операції по переходу права власності на валютні цінності, що спростовує доводи апеляційної скарги про невідповідність даного договору вимогам законодавства,

Враховуючи викладене судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні зустрічного позову.

Оскільки рішення суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості не відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України, то у відповідності до п. п. 1,3,4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України апеляційний суд його скасовує з постановленням нового про відмову в задоволені позову.

Відповідно до нового розподілу судових витрат з ТОВ «АНСУ» на користь ОСОБА_3 підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1 515 грн.. 80 коп.

Керуючись ст.ст. 141, 367, 368, п.2 ч.1 ст.374, ст.ст.376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 30 листопада 2017 року в частині задоволення позову ТОВ «АНСУ» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором та стягнення судових витрат скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення.

В задоволенні позову ТОВ «АНСУ» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 30 листопада 2017 року в частині відмови в задоволенні зустрічного позову залишити без змін.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «АНСУ» () на користь ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1) судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1 515 (одну тисячу пятсот пятнадцять ) грн.. 80 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 11 травня 2018 року.

Головуючий П.В. Кісь

Судді: І.В. Бурлака

ОСОБА_2