АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 426/3668/12 22-ц/774/28/К/18
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 травня 2018 року м. Кривий Ріг

справа № 426/3668/12

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

секретар судового засідання: Кислиця І.В.

сторони:

позивач: Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк»

відповідачі: ОСОБА_1, ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 жовтня 2016 року, яке постановлено суддею Тихомировим І.В. у місті Нікополі Дніпропетровської області, -

В С Т А Н О В И В:

В березні 2012 року Публічне Акціонерне Товариство „Альфа-Банк (далі ПАТ „ Альфа-Банк) звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, який неодноразово уточнювався.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що 22 жовтня 2007 року між ЗАТ «Альфа-Банк», правонаступником якого є ПАТ «Альфа-Банк», та відповідачем ОСОБА_1 був укладений Кредитний договір № 490050149, згідно якого позивач надав відповідачу кредит в сумі 11 019,80 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00 % річних на строк до 22 жовтня 2013 року.

22 жовтня 2007 року між ЗАТ «Альфа-Банк» правонаступником якого є ПАТ «Альфа-Банк» та відповідачем ОСОБА_2 був укладений Договір поруки № 490050149-П, відповідно до умов якого ОСОБА_2 зобовязалась відповідати перед Кредитором за належне виконання ОСОБА_1 взятих на себе зобовязань за Кредитним договором № 490050149 від 22 жовтня 2007.

31 липня 2009 року між ЗАТ «Альфа-Банк» правонаступником якого є ПАТ «Альфа-Банк» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено договір про внесення змін і доповнень № 1 до Кредитного договору № 490050149 від 22 жовтня 2007 року, яким внесено зміни до п. 2.3 спірного кредитного договору в частині дати остаточного повернення кредиту, тобто до 22 жовтня 2017 року.

Відповідно до умов Кредитного договору № 490050149 від 22 жовтня 2007 року відповідач зобовязувався належним чином прийняти, використовувати і повернути банку отримані кошти, а також здійснювати плату за кредит (встановлені проценти, комісії) у терміни, встановлені кредитним договором.

ОСОБА_3 взяті на себе зобовязання за кредитним договором, стосовно своєчасного повернення сум отриманого кредиту та своєчасної сплати нарахованих за користування кредитом відсотків у встановленні кредитним договором терміни, відповідач не виконує, у звязку з чим у ОСОБА_1 наявна заборгованість за кредитом.

Станом на 19 березня 2015 року заборгованість ОСОБА_1 перед Банком становить 662 229 грн. 57 коп., яка складається з наступного:

- заборгованості за кредитом 142 414 грн. 96 коп.

- пені 519 814 грн. 61 коп. та яку позивач просив стягнути на свою користь солідарно з відповідачів.

Крім того позивач просив стягнути з відповідачів судові витрати по справі.

Заочним рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 жовтня 2016 року позовні вимоги Публічного Акціонерного Товариства «Альфа-Банк» задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Публічного Акціонерного Товариства «Альфа-Банк» заборгованість за Кредитним договором № 490050149 від 22 жовтня 2007 року в сумі 292 414 грн. 96 коп., яка складається з наступного:

- заборгованість за кредитом 142 414 грн. 96 коп.,

- пеня 150 000 грн. 00 коп.

Стягнуто з солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Публічного Акціонерного Товариства «Альфа-Банк» судовий збір у розмірі 3 654 грн.

В решті позовних вимог в задоовленні відмовлено.

Ухвалою цього ж суду від 15.03.2017 року заяву відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 просить скасувати заочне рішення суду першої інстанції посилаючись на те, що судом першої інстанції не враховано, що позивач звернувся з позовом до суду з порушенням строку позовної давності. Зокрема судом не враховано, що строк позовної давності до неустойки становить один рік, а строк позовної давності звернення до поручителя становить шість місяців з моменту висунутої претензії про повернення кредитних коштів.

Крім того ОСОБА_1 зауважує на тому, що справу безпідставно розглянуто за його відсутності в заочному порядку, оскільки він був присутній в численних судових засіданнях, в той час як представник позивача в судові засідання не зявлявся.

Відзив на апеляційну скаргу не подавався.

Указом Президента України «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» №452 від 29 грудня 2017 року ліквідовано Апеляційний суд Дніпропетровської області та утворено Дніпровський Апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську область, з місцезнаходженням у містах Дніпрі та ОСОБА_4.

Згідно пункту 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Відповідно до пункту 8 Розділу ХІІІ Цивільного процесуального кодексу України до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Таким чином, Апеляційний суд Дніпропетровської області продовжує здійснювати свої повноваження до початку роботи Дніпровського Апеляційного суду в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську область, з місцезнаходженням у містах Дніпрі та ОСОБА_4.

Заслухавши суддю-доповідача, представника ПАТ «Альфа-Банк» - ОСОБА_3, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, та просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 22 жовтня 2007 року між ЗАТ «Альфа-Банк», правонаступником якого є ПАТ «Альфа-Банк», та відповідачем ОСОБА_1 був укладений Кредитний договір № 490050149, згідно умов якого позивач надав відповідачу кредит в сумі 11 019,80 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00 % річних на строк до 22 жовтня 2013 року (а.с.8).

31 липня 2009 року між ЗАТ «Альфа-Банк», правонаступником якого є ПАТ «Альфа-Банк», та відповідачем ОСОБА_1 було укладено договір про внесення змін і доповнень № 1 до Кредитного договору № 490050149 від 22 жовтня 2007 року, яким внесено зміни до п. 2.3 спірного кредитного договору в частині дати остаточного повернення кредиту, тобто до 22 жовтня 2017 року (а.с 33).

Відповідно до п.п. 2.8, 2.9, 3 Кредитного договору № 490050149 від 22 жовтня 2007 року відповідач зобовязувався належним чином прийняти, використовувати і повернути банку отримані кошти, а також здійснювати плату за кредит (встановлені проценти та комісії) у терміни, встановлені графіком повернення кредиту.

22 жовтня 2007 року між ЗАТ «Альфа-Банк», правонаступником якого є ПАТ «Альфа-Банк», та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір поруки № -П, відповідно до умов якого остання зобовязалась відповідати перед кредитором за неналежне виконання ОСОБА_1 взятих на себе зобовязань за кредитним договором № 490050149 від 22 жовтня 2007 року.

ОСОБА_3 взяті на себе зобовязання за кредитним договором, стосовно своєчасного повернення сум отриманого кредиту та своєчасної сплати нарахованих за користування кредитом відсотків у встановленні кредитним договором терміни, відповідач не виконує, у звязку з чим у ОСОБА_1 наявна заборгованість за кредитом.

Станом на 19 березня 2015 року заборгованість ОСОБА_1 перед Банком становить 662 229 грн. 57 коп., яка складається з заборгованості за кредитом 142 414 грн. 96 коп. та пені 519 814 грн. 61 коп.

Задовольняючи частково позовні вимоги ПАТ «Альфа-Банк» в частині солірного стягнення заборгованості з позичальника ОСОБА_1 та поручителя ОСОБА_2 292 414,96, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем підтверджено належними доказами (договір про надання кредиту, розрахунок заборгованості) розмір заборгованості за Кредитним договором № 490050149 від 22 жовтня 2007 року, що надає позивачу право на стягнення заборгованості за кредитним договором.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову не оскаржено, тому, відповідно до ст. 374 ЦПК України, судом апеляційної інстанції не переглядається.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з наступних підстав.

Статтею 526 ЦК України встановлюється обовязок виконання зобовязання належним чином у відповідності до умов договору, цивільного кодексу та інших нормативно-правових актів, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ч.1 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Частиною 2 ст. 1050 ЦК України надано право позикодавцю у разі невиконання або неналежного виконання позичальником зобовязання за договором стосовно повернення позики частинами, в разі прострочення повернення чергової частини, вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась та сплати процентів відповідно умов договору.

Згідно з ч. 1 ст. 553, ч. 1 ст. 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Порука - це спеціальний додатковий захід майнового характеру, який спрямований на забезпечення належного виконання основного зобовязання.

Зі змісту статті 553 ЦК України випливає, що обсяг зобовязань поручителя визначається як умовами договору поруки так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобовязань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель.

Отже, встановивши факт неналежного виконання ОСОБА_1 зобовязання за укладеним кредитним договором щодо погашення кредиту, сплати відсотків за його користування та пені відповідно до вищенаведених умов договору, суд першої інстанції відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України та ст.553 ЦК України, й умов кредитного договору, дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог банку в частині соліданого стягнення боргу з відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2, у розмірі 292 414 грн. 96 коп.

Не можуть бути підставою для скасування рішення суду доводи апеляційної скарги про те, що судом не враховано, що строк позовної давності до неустойки становить один рік, а строк позовної давності звернення до поручителя становить шість місяців з моменту висунутої претензії про повернення кредитних коштів, з огляду на наступне.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя.

Як вбачається з матеріалів справи, 23 лютого 2012 року (а.с.44,45) позивач звернувся до відповідачів з вимогою про досудове врегулювання спору, згідно матеріалів справи, з даним позовом ПАТ Альфа-Банк звернувся до суду у березні 2012 року (а.с.2), тобто в межах строку дії поруки та доводи апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до вимог статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново (частини перша та третя статті 264 ЦК України).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Статтею 266 ЦК України передбачено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Однак. матеріали цивільної справи не містять заяви відповідачів про застосування строку позовної давності, що є підставою для його застосування, у звязку з чим доводи апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими

Також не можуть бути підставою для скасування рішення суду доводи апеляційної скарги про те, що справу безпідставно розглянуто за відсутності ОСОБА_1 в заочному порядку, оскільки він був присутній в численних судових засіданнях, в той час як представник позивача в судові засідання не зявлявся, оскільки представник позивача та відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2, будучи належним чином повідомлені про розгляд справи 20 жовтня 2016 року, в судове засідання не зявились, що відповідно до вимог ЦПК України, в редакції 2004 року, чинній на момент постановлення рішення судом першої інстанції, слугувало підставою для заочного розгляду справи.

Разом з тим, суд першої інстанції, в порядку розподілу судових витрат допустив їх солідарне стягнення, що діючим законодавством не передбачено.

Виходячи з цих обставин, колегія суддів вважає необхідним скасувати рішення суду в частині стягнення судових витрат, стягнувши судові витрати понесені позивачем ПАТ «Альфа-Банк» при зверненні до суду з позовною заявою, які складаються з судового збору у розмірі 3654 грн. з відповідачів у рівних частинах.

В іншій частині рішення суду відповідає нормам матеріального та процесуального права та скасуванню чи зміні не підлягає.

Керуючись ст.ст. 374,376,381,382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Заочне рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 жовтня 2016 року скасувати в частині стягнутих судових витрат та ухвалити в цій частині нове рішення.

Стягнути у рівних частинах з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк»судовий збір у розмірі 3654 (три тисячі шістсот пятдесят чотири) грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 16 травня 2018 року.

Головуючий:

Судді: