Провадження № 2/761/36/2018
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2018 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Малинникова О.Ф.

при секретарях - Данилевській Є.П., Салаті В.В.

розглядаючи у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (КМДА), ОСОБА_2, Київської міської ради, третя особа ОСОБА_3 про визнання недійсними та скасування Наказу Головного управління комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради, визнання недійсними свідоцтва про право власності та договору купівлі-продажу нежилих приміщень, -

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2014 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою до Головного управління комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (на даний час -Департамент комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) (далі Департамент), ОСОБА_2 про визнання недійсними та скасування Наказу Головного управління комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради, визнання недійсними свідоцтва про право власності та договору купівлі-продажу нежилих приміщень.

Ухвалою від 04 листопада 2014 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі. Ухвалою Колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справі Апеляційного суду м. Києва від 09 грудня 2014 року ухвала суду залишена без змін.

За клопотанням позивача ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 30 березня 2015 року витребувані необхідні для розгляду справи документи від відповідача 1.

Ухвалою суду від 09 листопада 2015 року за клопотанням позивача призначено судову будівельно-технічну експертизу, провадження у справі на час проведення судової експертизи зупинено. Попередню оплату покладено на позивача. Ухвалою суду від 19 травня 2016 року відновлено провадження у справі у зв'язку із повідомлення експерта про неможливість надання висновку за відсутності додаткових документів та надіслано рахунок для проведення попередньої оплати судової експертизи. Цивільна справа була повернута листом від 02.02.2017 року директором КНДІСЕ у зв'язку із не проведенням позивачем попередньої оплати попередньої оплати судової експертизи.. Ухвалою від 07 липня 2017 року відновлено провадження у справі.

15.12.2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017 року. Цивільний процесуальний кодекс України викладено в новій редакції. Згідно п.п. 9 п.1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Як передбачено ч. 2 ст. 19 та п.4 ч.2 ст. 187 ЦПК України цивільне судочинство у порядку позовного провадження здійснюється за правилами загального та спрощеного провадження.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 07 лютого 2018 року з врахуванням думки учасників судового розгляду призначено розгляд справи у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін.

Позивачем зазначено у позовній заяві, що вона проживає в АДРЕСА_1. Як їй стало відомо, ОСОБА_2 (далі-Відповідач 2) у грудні 2012 року придбане допоміжне нежиле приміщення у підвалі багатоквартирного жилого будинку № 17, за договором купівлі-продажу нежилих приміщень № 115/12 з Головним управлінням комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської ради (далі - Відповідач-1).

Відчуження вказаного приміщення відбулося без згоди мешканців будинку, у якому квартири належать мешканцям на праві приватної власності, які не знали про незаконне оформлення документів на приміщення для подальшого його відчуження.

В уточненій позовній заяві (ас.46-49 том-1) позивач посилаючись на порушенням чинного законодавства відповідачем-1, яким видано Наказ від 31 жовтня 2012 року на підставі якого з відповідачем укладеного договір купівлі-продажу та отримано свідоцтво про право власності на дане нежиле приміщення, яке відноситься до допоміжних приміщень будинку, тим самим були порушені законні права мешканців будинку, а саме. ст.ст. 368, 369 ЦК України стосовно спільного права володіння і користування майном, що знаходиться у їх спільній власності. З огляду на викладене, позивач просила:

1. Визнати недійсним та скасувати наказ Головного управління комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради від 31 жовтня 2012 року за № 940-В;

2. Визнати недійсним свідоцтво про право власності серія НОМЕР_1, зареєстроване КМБТІ 14.12.2012 року за реєстраційним № 38606131;

3. Визнати недійсним договір купівлі-продажу нежилих приміщень № 115/12 на укладений 18 грудня 2012 року між Головним управлінням комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської ради та ОСОБА_2.

У запереченнях проти позову відповідача-1 зазначено, що на час дії рішення КМР від 10.07.2003 року щодо затвердження Положення про головні управлінням та інші підрозділи КМР у їх числі Головне управління комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (КМДА), останнє здійснювало у встановленому порядку оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна з видачею свідоцтв про право власності.

Відповідно до ст.4 ЖК України допоміжні приміщення не віднесені до житлового фонду. Згідно із п.779 додатку №11 Рішення КМР від 27.12.01 року № 208(1642) до об'єктів комунальної власності Шевченківського району включені нежитлові приміщення у будинку АДРЕСА_2.

Рішенням Шевченківської районної у м. Києві ради від 20.05.2010 року № 851 про приватизацію об'єктів комунальної власності затверджено перелік об'єктів, у якому у додатку 2 п. 34 віднесені спірні приміщення до об'єктів комунальної власності району.(ас.185)

У запереченнях (а.с.106 Т.1) відповідач ОСОБА_2(відповідач-2) посилається на те, що за Рішенням КМР № 284/5096 02.12.2010 року (ас.172) на підставі ст. ст.7 та 11 «Про столицю України - місто-герой Київ» на виконання рішення КМР від 09.09.2010 року затверджено перелік об'єктів комунальної власності територіальної громади м. Києва з додатками 1-10. (ас.109) Спірні приміщення були квартирами, з яких у 1971 році на підставі рішення Київської міської ради №143 яким були зобов'язані райвиконкоми відселити мешканців із підвалів та напівпідвалів для використання звільнених приміщень під склади та службові приміщення для тимчасового вселення двірників, техніків.

Зазначені спірне приміщення не підпадає під статус «додаткових приміщень будинку», оскільки не було призначене для забезпечення експлуатації будинку, у приміщеннях відсутнє відповідне обладнання.

Згідно із абз.3 п.9 ст.8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» ці приміщення, як такі, що використовувались для підприємств торгівлі тощо за договорами оренди передані районним радам та не відносились до допоміжних приміщень.

У відзиві Департаменту та Київської міської ради від 22.02.2018 року (ас.200 том-1) представник Департаменту та КМР, заперечує проти позову з підстав, викладених у попередніх запереченнях, а також додатково зазначивши, що згідно із діючим на той час законодавством рішення Київської міської ради від 10.07.2003 № 584/744 «Про затвердження Положень про головні управління та інші структурні підрозділи виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) п. 7 абзац 28 Головне управління комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) (далі - Головне управління, яке перейменоване в Департамент) здійснювало у встановленому порядку оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна (нежилі будинки, споруди приміщення), з видачею свідоцтв на право власності.

Належність спірного нежилого приміщення, що входить в загальну площу 110,20 кв. м, до комунальної власності територіальної громади м. Києва підтверджувалося рішенням Київської міської ради від 02.12.2010 № 284/5096 «Про питання комунальної власності територіальної громади міста Києва» позицією 853 додатку № 10 до рішення.

Будинок, в тому числі нежилі приміщення, на момент оформлення права власності був на балансі КП «Керуюча дирекція Шевченківського району». Відповідно до інформації щодо нежитлових приміщень загальною площею 36,10 кв. м за адресою АДРЕСА_2 наданої КП «Керуюча дирекція Шевченківського району» від 17.09.2012 № 2366/3, вказані нежитлові приміщення не є допоміжними приміщеннями житлового будинку та в них не розміщуються загально будинкові інженерні мережі.

Оспорені позивачем Наказ та свідоцтво про право власності (далі Свідоцтво) на нежилі приміщення №№ 1, 2 (групи приміщень № 1) загальною площею 36,10 кв. м, що складає 33/100 частини від групи приміщень № 1 площею 110,20 кв. м, які розташовані в АДРЕСА_2 були видані на нежитлові приміщення, а не на допоміжні.

За результатами розгляду документів, Головним управлінням відповідно до пункту 19 Положення було видано Свідоцтво.

Слід зауважити, що на час видання спірного наказу та оформлення Свідоцтва, жодної інформації щодо належності спірних приміщень до допоміжних надані до Головного управління документи не містили.

Наказу з оформленням свідоцтва - це лише фіксація права власності на паперовому носії, яке виникло в ході адміністративно- територіальної реформи при формуванні комунальної власності територіальних громад міста Києва (рішення Київської міської ради від 27.12.2001 № 208/1642), тому скасування спірного наказу не є підставою для припинення права власності.

Київська міська рада, як законний власник вказаних нежитлових приміщень відповідно до п. 1 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», мала законне право на розпорядження вказаним майном, а Головне управління на виконання рішень Київської міської ради виконувало завдання покладені на нього відповідно до Положення про Головне управління комунальної власності міста Києва, затвердженого рішенням Київської міської ради від 10.07.2003 № 584/744, зокрема щодо оформлення свідоцтва на право власності та продажу спірного приміщення.

Підвал може вважатись допоміжним приміщенням у тому разі коли у ньому знаходяться технічні обладнання будинку, а саме: інженерні комунікації та технічні пристрої, які необхідні для забезпечення санітарно-гігієнічних умов та безпечної експлуатації квартир.

Оскільки жодних технічних обладнань будинку призначених для експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку у приміщеннях не існує, то приміщення не можуть вважатись допоміжними.

Враховуючи викладене, відповідачі вважають позовну заяву безпідставною та необґрунтованою, тому просили у позові відмовити.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов ОСОБА_1 до Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (КМДА), ОСОБА_2, Київської міської ради, третя особа ОСОБА_3 про визнання недійсними та скасування Наказу Головного управління комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради, визнання недійсними свідоцтва про право власності та договору купівлі-продажу нежилих приміщень таким, що не підлягає задоволенню.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 проживає в АДРЕСА_1. Їй стало відомо про незаконне придбання допоміжного приміщення, у підвалі будинку, та проведення у приміщенні будівельних робіт. Згодом вона дізналась, що 18 грудня 2012 року між Головним управлінням комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської ради та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу нежилих приміщень № 115/12 підвалу в житловому будинку, де вона проживає.

Звертаючись до суду з позовом про визнання недійсним укладеного договору купівлі-продажу позивач посилаючись на ст.ст.369, 369 ЦК України щодо згоди співвласників на користування спільним майном, просила визнати незаконним та скасувати недійсним та скасувати наказ Головного управління комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради від 31 жовтня 2012 року та визнати недійсними на підставі ст.ст. 203, 215 ЦК України укладений з відповідачем-2 договір купівлі-продажу зазначених нежилих приміщень, який укладено без згоди мешканців цього будинку.

Судом встановлено, що відповідно до рішення Київської міської ради від 10.07.2003 № 584/744 «Про затвердження Положень про головні управління та інші структурні підрозділи виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) п. 7 абзац 28 Головне управління комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі - Головне управління, яке перейменоване в Департамент) здійснювало у встановленому порядку оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна (нежилі будинки, споруди приміщення), з видачею свідоцтв на право власності.

Порядок оформлення права власності та видачі правовстановлюючого документу (свідоцтва про право власності) на об'єкт нерухомого майна, що перебуває у власності юридичних та фізичних осіб та розташований на території міста Києва, визначався нормами Положення про порядок оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна в м. Києві, затвердженого розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 27.10.2009 № 1227 (далі - Положення), яке діяло на момент оформлення права власності, на підставі передбачених Положенням документів.

Оформлення територіальній громаді міста Києва в особі Київської міської ради права комунальної власності на нежилі приміщення №№ 1, 2 (групи приміщень № 1) загальною площею 36,10 кв.м., що складає 33/100 частини від групи приміщень № 1 площею 110, 20 кв.м, які розташовані в АДРЕСА_2 було здійснено в установленому порядку на підставі звернення Київської міської ради до Головного управління та надання замовником документів передбачених п. 11.9 зазначеного Положення.

Належність спірного нежилого приміщення, що входить в загальну площу 110,20 кв.м., до комунальної власності територіальної громади м. Києва підтверджувалося рішенням Київської міської ради від 02.12.2010 № 284/5096 «Про питання комунальної власності територіальної громади міста Києва» позицією 853 додатку № 10 до рішення.

Будинок, в тому числі нежилі приміщення, на момент оформлення права власності враховувався на балансі КП «Керуюча дирекція Шевченківського району». Відповідно до інформації щодо нежитлових приміщень загальною площею 36,10 кв. м за адресою АДРЕСА_2 наданої КП «Керуюча дирекція Шевченківського району» від 17.09.2012 № 2366/3, вказані нежитлові приміщення не є допоміжними приміщеннями житлового будинку та в них не розміщуються загально будинкові інженерні мережі.

За результатами розгляду документів, Головним управлінням, відповідно до пункту 19 Положення був виданий спірний наказ та оформлене свідоцтво про право власності на нежилі приміщення №№ 1, 2 (групи приміщень № 1) загальною площею 36,10 кв. м, що складає 33/100 частини від групи приміщень № 1 площею 110,20 кв. м, які розташовані в АДРЕСА_2 (далі - Свідоцтво).

Отже, у наказі так і у Свідоцтво йдеться про нежитлові а не допоміжні приміщення.

До того ж згідно з Інструкцією про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затвердженою наказом Держбуду від 24.05.2001 № 127, «нумерація сходових клітинок та інших приміщень спільного загально будинкового користування позначаються римськими цифрами».

Як слідує із наданих Київською міською радою матеріалів технічної документації, виготовленою Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації прав власності на об'єкти нерухомого майна від 10.04.2012, спірні приміщення не були пронумеровані римськими цифрами, тобто підстав вважати спірні приміщення допоміжними згідно із первісними документами не було.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку», зокрема нежилі приміщення - це приміщення, які належать до житлового комплексу, але не відносяться до житлового фонду і є самостійним об'єктом цивільно-правових відносин.

Враховуючи висновки Конституційного суду України в Ухвалі від 12.05.2004 № 46-у/2004 у справі № 2-40/2004 про відмову у задоволенні клопотання народного депутата України Семенюк Валентини Петрівни про роз'яснення рішення Конституційного Суду України від 02.03.2004 № 4-рп/2004 у справі про права співвласників на допоміжні приміщення багатоквартирних будинків вказано, що «наведений у підпункті 1.1 резолютивної частини Рішення перелік допоміжних приміщень «(підвали, сараї, кладовки, горища, колясочні і т.ін.)» не є офіційним тлумаченням терміна «допоміжні приміщення» та інших термінів, що вживаються у законах».

Також відповідно до ст. 4 Житлового кодексу України до житлового фонду не входять нежилі приміщення в жилих будинках, призначені для торгівельних, побутових та інших потреб непромислового характеру.

Отже на момент оформлення права власності Головне управління діяло в межах повноважень та відповідно до законодавства України.

Суд також вважає, що необхідно врахувати посилання Департаменту на наступні положення закону та нормативних актів, діючі на час оспорених позивачем рішень прийнятих відповідачем-1 та попередніх подій.

Зокрема, у відповідності із положеннями ч. 2 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» підставою для набуття права комунальної власності є передача майна територіальним громадам безоплатно державою, іншими суб'єктами права власності, а також майнових прав, створення, придбання майна органами місцевого самоврядування в порядку, встановленому законом.

На виконання постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.1991 № 311 «Про розмежування майна України між загальнодержавною (республіканською) власністю та власністю адміністративно-територіальних одиниць (комунальною власністю)», виконавчим комітетом Київської міської ради народних депутатів прийнято рішення від 13.01.1992 № 26 «Про формування комунального майна міста та районів», яким був затверджений перелік комунального майна, що перебувало у комунальній власності і передавалося до комунальної власності районів, в тому числі житловий фонд (крім будинків маневреного фонду).

Згодом, рішенням Київської міської ради від 06.09.2001 № 71/1505 «Про хід адміністративно-територіальної реформи в місті Києві» житлові будинки, які вже належали до комунальної власності територіальних громад чотирнадцяти районів міста Києва, були включені ліквідаційними комісіями районів міста Києва до переліків комунального майна територіальних громад, які повинні бути передані новоутвореним десяти районам міста Києва та подані на затвердження до Київської міської ради.

Рішенням Київської міської ради від 27.12.2001 № 208/1642 «Про формування комунальної власності територіальних громад районів та міста Києва» затверджено переліки комунальної власності міста Києва та територіальних громад районів міста Києва (проведено розмежування комунального майна міста Києва між новоутвореними десятьма районами міста Києва).

Відповідно до пункту 779 додатку № 11 рішення Київської міської ради від 27.12.01 № 208/1642 «Про формування комунальної власності територіальних громад районів та міста Києва» до об'єктів комунальної власності Шевченківського району міста Києва було включено нежитлові приміщення в житловому будинку на АДРЕСА_1.

У зв'язку з ліквідацією районних у місті Києві рад, рішенням Київської міської ради від 02.12.2010 № 284/5096 «Про питання комунальної власності міста Києва» рішення Київської міської ради від 27.12.2001 № 208/1642 було визнано таким, що втратило чинність, цим же рішенням все майно територіальних громад районів міста було зараховано до комунальної власності територіальної громади міста Києва, у тому числі і спірні нежитлові приміщення, та установлено, що прийняті, але не виконанні рішення районних в місті Києві рад у зв'язку з ліквідацією відповідних рад щодо розпорядження об'єктами комунальної власності територіальних громад районів у місті Києві, є чинними та підлягають виконанню згідно з вимогами законодавства України відповідним уповноваженим органом.

Як зазначено у п. 4 рішення Київської міської ради від 31.03.2011 № 100/5487 «Про програму приватизації комунального майна територіальної громади міста Києва на 2011-2012 роки» - Головне управління комунальної власності міста Києва уповноважено здійснювати організацію та проведення приватизації майна передбаченого цією програмою та рішеннями районних у місті Києві рад.

Рішенням Шевченківської районної у місті Києві ради від 20.05.2010 № 851 «Про приватизацію об'єктів комунальної власності та внесення змін до деяких рішень Шевченківської районної у м. Києві ради» було затверджено перелік об'єктів комунальної власності Шевченківського району міста Києва, що підлягають приватизації шляхом продажу на аукціоні, згідно додатку 2 (пункт 34 додатку 2 до рішення - спірні приміщення).

Отже, суд враховуючи вищенаведене, вважає, на час подій, щодо яких пред'явлено позовні вимоги ОСОБА_1, як законний власник вказаних нежитлових приміщень відповідно до п. 1 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», мала законне право на розпорядження вказаним майном, а Головне управління на виконання рішень Київської міської ради виконувало завдання покладені на нього відповідно до Положення про Головне управління комунальної власності міста Києва, затвердженого рішенням Київської міської ради від 10.07.2003 № 584/744, зокрема щодо оформлення свідоцтва на право власності та продажу спірного приміщення

Згідно із актом приймання-передачі нежилих приміщень площею 36,10 кв.м у будинку АДРЕСА_2 від 21 грудня 2012 року, укладеним між Головним управлінням комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) та ОСОБА_2 останньому передано зазначене нежиле приміщення на підставі протоколу прилюдних торгів на аукціоні від 18 грудня 2012 року за остаточною ціною 187.270,80 грн. Протокол від 26.11.2012 року затверджений наказом Головного управління комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) від 14.12.2012 року № 124/4 ПР.

У договорі купівлі-продажу від 18 грудня 2012 року зазначено, що сторони договору діяли на підставі Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію), рішення Шевченківської районної у м. Києві ради від 20.05.2010 року № 851 «Про приватизацію об'єктів комунальної власності Шевченкіського району м. Києва та внесення змін до деяких рішень Шевченківської районної у м. Києві ради».

Як вказано у п.2 договору відчужуваний об'єкт приватизації належить територіальній громаді м. Києва в особі Київської міської рди на праві комунальної власності на підставі свідоцтва про право власності серія НОМЕР_2, виданого Головним управлінням комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) 31 жовтня 2012 року на підставі наказу Головного управління комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) від 31 жовтня 2012 року № 940-В.

Свідоцтво про право власності територіальної громаді м. Києва в особі КМР серія НОМЕР_2 від 31.102012 року № 940-В зареєстровано КП «КМБТІ» 14 грудня 2012 року за № 36741537.

Об'єкт договору приміщення №№1,2 (групи приміщень № 1) загальноа площа 36,10 кв.м, що складає 33/100 частини від всієї групи приміщень №1 за адресою АДРЕСА_1. Зазначене підтверджується також поповерховим планом та журналом внутрішнього обміру та підрахунку площ приміщень отриманих з Бюро технічної інвентаризації та реєстрації прав власності на об'єкти нерухомого майна з матеріалів інвентаризаційної справи підвалу виконані станом на 1966 рік. (є в матеріалах справи)

У свідоцтві про право власності (ас.141) від 31 жовтня 2012 року вказано, що нежилі приміщення №№1,2 (групи приміщень № 1) загальна площа 36,10 кв.м, що складає 33/100 частини від всієї групи приміщень №1 за адресою АДРЕСА_1 на лежать територіальній громаді м. Києва.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексу. (ч.1) Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч.5) Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.(ч.7)

Таким чином позивачем до матеріалів справи не додано жодних доказів, які підтвердили б підставу позову, а саме те що спірні приміщення є допоміжними.

Отже, як встановлено судом на підставі зібраних матеріалів доводи, викладені позивачем у позовній заяві,та посилання на недотримання законодавства, зокрема у яких йдеться про порушення ст. ст. 368, 369 ЦК України, у яких передбачені положення стосовно володіння та користування спільною власністю, у тому числі розпорядження співвласників майна спільною власністю за згодою співвласників, які були порушені відповідачами судом всебічно перевірені. На підставі встановлених судом обставин, суд, оцінюючи зібрані у матеріалах справи докази, вважає позивачем не доведені її посилання на порушення вищенаведених положень законодавства, оскільки спірні приміщення, якими розпорядились Київська міська рада та відповідач-1 шляхом укладення договору купівлі-продажу з відповідачем-2 з дотриманням визначених положень законодавства,не віднесені до допоміжних приміщень, тому не могли бути у спільній власності мешканців будинку, у якому знаходяться зазначені приміщення. Судом достовірно встановлено, що ці приміщення протягом періоду часу про який йдеться у рішенні не могли бути допоміжними з огляду на відсутність будь яких доказів їх належності до приміщень, які є допоміжними для обслуговування будинку.

До того ж, як було зазначено судом була призначена судова будівельно-технічна експертиза, для проведення якої судом були витребувані документи із постановленням ухвали про витребування письмових документів із відповідним зобов'язанням органів місцевою влади та КМБТІ. Однак, зазначена експертиза не була проведена у зв'язку із не внесенням позивачкою оплати, що підтверджено листами директора КНДІСЕ(ас.19,25 том-2)

Виходячи із встановлених судом обставин, суд дійшов висновку про відмову у позові ОСОБА_1 до Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (КМДА), ОСОБА_2, Київської міської ради, третя особа ОСОБА_3 про визнання недійсними та скасування Наказу Головного управління комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради, визнання недійсними свідоцтва про право власності та договору купівлі-продажу нежилих приміщень.

Враховуючи вищенаведене, на підставі ст.ст.202-205,316, 318, 319,ч.2.ст324,326,393,626,629,639,648,655,657, ст..1 Закону України «Про приватизацію житлового фонду» Житлового кодексу України, Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та керуючись ст.ст.4, 12,13, 17,19,76,77,78,81,89, 258, 259, 263, 264,265, 279, 273 ЦПК України ЦПК України, суд -

в и р і ш и в :

У позові ОСОБА_1 до Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (КМДА), ОСОБА_2, Київської міської ради, третя особа ОСОБА_3 про визнання недійсними та скасування Наказу Головного управління комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради, визнання недійсними свідоцтва про право власності та договору купівлі-продажу нежилих приміщень - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду міста Києва шляхом подання апеляційної скарги через Шевченківський районний суд міста Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Малинников О.Ф.