Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Є. у.№ 320/8154/13 Головуючий у 1-й інстанції: Урупа І.В. № провадження 22ц/778/1079/18 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2018 року м. Запоріжжя

Апеляційний суд Запорізької області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого: Кочеткової І.В.,

ОСОБА_2,

ОСОБА_3,

секретар: Бєлова А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції заяву ОСОБА_4 про визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню, у справі за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ФОП ОСОБА_4, третя особа: Мелітопольська міська рада, Комунальне підприємство «Житломасив» Мелітопольської міської ради, про зобовязання звільнити самовільно зайняту площу,

за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 17 листопада 2017 року,

ВСТАНОВИВ :

У жовтні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду із заявою про визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню. Зазначав, що рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 20.12.2013 року його зобовязано звільнити самовільно зайняту площу покрівлі даху будинку, горище та прохід на дах будинку № 24 по вул. Гвардійська в м. Мелітополі від шістьох супутникових тарілок (антен), обладнання для посилення й поширення сигналу кабельного телебачення, які він використовує для підприємницької діяльності. Після набрання рішенням законної сили воно було виконано в примусовому порядку, обладнання було демонтовано і за цивільно-правовою угодою відчужено ним іншій особі ОСОБА_7, який у вересні 2014 року знову встановив супутникового обладнання на даху будинку. Отже, зазначає, що він не є власником супутникового обладнання, яке зазначено в рішенні Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 20.12.2013 року, а тому він не має можливості виконати зобовязання щодо усунення перешкод у здійсненні права користування стягувачами їх майном.

Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 17 листопада 2017 року відмовлено ОСОБА_4 в задоволенні заяви про визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню.

Не погоджуючись з ухвалою, ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати і задовольнити його заяву. Зазначає, що з 25 грудня 2013 року супутникові тарілки і обладнання для посилення й поширення сигналу кабельного телебачення було продано ним ОСОБА_8, який у вересні 2014 року після примусового виконання судового рішення повторно установив його на даху того ж будинку. Зазначені обставини, на думку заявника, є підставою для визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_5 зазначає, що оскаржувана ухвала відповідає вимогам закону, судове рішення про усунення перешкод у користуванні власністю ОСОБА_4 не виконано, виконавче провадження не закінчено. Фактично ОСОБА_4 продовжує використовувати обладнання у своїй підприємницькій діяльності, що підтверджується рішенням ОСОБА_9 України з питань телебачення і радіомовлення від 05.10.2017 року, і всі його дії спрямовані на ухилення від виконання судового рішення.

Автоматизованим розподілом судової справи між суддями Апеляційного суду Запорізької області від 21.12.2017 року головуючим суддею (суддею-доповідачем) визначено суддю Трофимову Д.А., склад колегії суддів Крилова О.В. та Кухар С.В. (том 3, а.с.112).

У звязку із тривалою хворобою судді-доповідача ОСОБА_10 розпорядженням керівника апарату суду від 17.05.2018р. №362 відповідно до ч.7 ст.33 ЦПК України призначено повторний автоматичний розподіл справи, за результатами якого головуючим суддею (суддею-доповідачем) визначено суддю Кочеткову І.В., склад колегії суддів Крилова О.В. та Кухар С.В.

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 17 травня 2018р. справу прийнято до провадження головуючого судді (судді-доповідача) Кочеткової І.В.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_4, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно статті 375 ЦП К України апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції у відповідності до ст. 367 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає, що вона постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи ОСОБА_4 у задоволенні заяви, суд на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України в редакції Закону на час ухвалення оскаржуваного рішення), вірно застосувавши положення ст. 369 ЦПК України, дійшов правильного висновку про те, що підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, заявник не довів, що є його процесуальним обов'язком (ст. ст. 10, 60 ЦПК України).

Відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України, ст. 18 ЦПК України однією з основних засад судочинства є обов'язковість рішень суду.

За ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини право на виконання рішення, яке виніс суд, є невід'ємною частиною «права на суд», а ефективний захист сторони у справі, а отже, і відновлення справедливості, передбачає зобов'язання адміністративних органів виконувати рішення (наприклад, пункт 41 рішення у справі «Горнсбі проти Греції» від 19 березня 1997 року).

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження.

Як передбачалося ч.2 ст.369 ЦПК України, суд, який видав виконавчий лист, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, та стягнути на користь боржника безпідставно одержане стягувачем за виконавчим листом.

Відповідно до ч.4 ст. 369 ЦПК України, якщо обов'язок боржника відсутній повністю чи частково у зв'язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин, суд визнає виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню повністю або частково.

Аналогічні положення щодо підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню містяться і в ч.2 ст.432 ЦПК України.

Матеріально-правові підставі для припинення цивільно-правових зобовязань передбачені главою 50 розділу 1 книги п'ятої ЦК і можуть припинятися, зокрема, внаслідок добровільного виконання обов'язку боржником поза межами виконавчого провадження, припиненням зобов'язання переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання.

Процесуальними підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема, видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили(крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред'явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред'явлення цього листа до виконання.

Зазначені у ч.4 ст. 369 ЦПК України інші причини для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, припинення обов'язку боржника, який підлягає виконанню, не стосуються.

Як встановлено судом, рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 20 грудня 2013 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 26 лютого 2014 року і ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 серпня 2014 року, зобовязано ФОП ОСОБА_4 звільнити самовільно зайняту площу покрівлі даху будинку , горища та проходу на дах будинку № 24 по вул. Гвардійська в м. Мелітополі від шістьох супутникових тарілок (антен), обладнання для посилення й поширення сигналу кабельного телебачення, які він використовує для підприємницької діяльності.

15.04.2014 на підставі даного рішення були видані виконавчі листи, які були предявлені до примусового виконання до органів державної виконавчої служби.

Постановами державного виконавця ВДВС від 02.10.2014 ВП № 43195727, ВП № 43195573 виконавче провадження було закінчено (том 2, а.с.217-220).

Проте, ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 15 червня 2016 року, залишеною без змін судом апеляційної інстанції, вказані постанови за скаргою ОСОБА_5 визнані неправомірними та скасовані (том 2, а.с.234-237).

18.10.2016 постановою державного виконавця Мелітопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Запорізької області виконавче провадження відновлено (том 2, а.с. 232,233).

На теперішній час вказані виконавчі провадження перебувають на примусовому виконанні в Мелітопольському міськрайонному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Запорізької області.

Зазначене рішення не виконано та не втратило законної сили.

Відмовляючи у задоволенні заяви боржника, суд дійшов висновку, що наведені в ній причини, з яких заявник вважає, що отриманий стягувачем виконавчий лист є таким, що не підлягає виконанню, до зазначених у ч.4 ст. 369 ЦПК України матеріально-правових чи процесуально-правових підстав для цього не відносяться, тому правомірно відмовив у задоволенні заяви за її безпідставністю.

Доводи заявника про те, що він не є власником обладнання і устаткування, яке необхідно демонтувати, оскільки за цивільно-правовою угодою передав його іншій особі ОСОБА_8, який у вересні 2014 року знову установив це обладнання на даху і горищі будинку № 24 по вул. Гвардійська в м. Мелітополі, є неспроможними.

Продаж відповідачем обладнання і устаткування не звільняє його від обовязку належного виконання судового рішення. Як установлено судом першої інстанції, ОСОБА_4 фактично продовжує використовувати вказане обладнання як субєкт підприємницької діяльності, що підтверджується рішенням ОСОБА_9 ради України з питань телебачення і радіомовлення №1795 від 05.10.2017р.

Інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до незгоди боржника з рішенням суду першої інстанції, яке не може бути переглянуто в порядку ст. 369 ЦПК України. Всі ці доводи повторюють обставини, що були викладені у заяві і яким суд надав правову оцінку у своєму рішенні, додаткового правового аналізу вони не потребують.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 17 листопада 2017 року у цій справі залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: