Справа № 539/908/17 Головуючий у І інстанції Дубас Т. В.
Провадження № 22-ц/780/1940/18 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 47 22.05.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

22 травня 2018 року м. Київ

Апеляційний суд Київської області

у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді Фінагеєва В.О.,

суддів Кашперської Т.Ц., Сушко Л.П.,

за участю секретаря Тимошевської С.І.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 січня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до територіальної громади в особі виконавчого комітету Лубенської міської ради Полтавської області, ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу, -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом та просила встановити факт проживання ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, із ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, однією сімєю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з жовтня 2005 року по 07 січня 2017 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з жовтня 2005 року ОСОБА_2 почала проживати разом однією сімєю як жінка та чоловік з громадянином ОСОБА_4 у м. Любни Полтавської області. Під час спільного проживання позивач з ОСОБА_4 піклувалися один про одного, були повязані спільним побутом, мали взаємні права та обовязки, спільні грошові кошти. Всі проблеми, які виникали, вони вирішували спільно як дружина та чоловік. Кожен з них працював для родини. При цьому плоди своєї праці кожен з них приносив додому для спільного користування. За спільні кошти вони в квартирі ОСОБА_4 покращили побутові умови, а саме зробили ремонт, купили нові меблі та інше. ОСОБА_4 працював приватним підприємцем. За спільні кошти в 2007 році купили легковий автомобіль ВАЗ 21111 «Універсал». ОСОБА_3 є сестрою ОСОБА_4 У звязку з шахрайськими діями зі сторони ОСОБА_3, які мали місце після смерті матері ОСОБА_4 ОСОБА_5 відношення ОСОБА_4 із своєю сестрою ОСОБА_3 стали ворожими. ОСОБА_6 про вчинений сестрою відносно нього злочин «шахрайство» не став звертатися в правоохоронні органи для притягнення її до кримінальної відповідальності, але всі відносини з сестрою припинив. 07 січня 2017 року ОСОБА_4 поїхав автомобілем продавати товар в м. Гребінка Полтавської області, де раптово помер. На час смерті ОСОБА_4 батьків та дітей у нього не було. ОСОБА_3 на похорони свого брата не приїхала, хоча про раптову смерть їй було відомо. ОСОБА_2 взяла на себе усі витрати по похованню та поховала ОСОБА_4 поряд зі своєю матірю. Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина на його квартиру, автомобіль та інші незначні цінності. Автомобіль позивач зберігає в м. Лубни Полтавської області. При спілкуванні з рідною сестрою померлого ОСОБА_4, ОСОБА_3 вона запевнила позивача, що вважає її цивільною дружиною брата і не буде звертатися до нотаріуса про успадкування майна померлого брата. Пояснила, що квартира їхньої з братом померлої матері дісталася їй, а тому буде справедливо коли квартира її брата ОСОБА_4 дістанеться їй як цивільній його дружині. ОСОБА_2 проживала з ОСОБА_4І з жовтня 2005 року по 07 січня 2017 року, тобто майже 12 років, а тому відноситься до четвертої черги на спадкування за законом. Згодом зясувалося, що ОСОБА_3 заперечує ту обставину, що ОСОБА_4 проживав однією сімєю із ОСОБА_2

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 січня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції через неповне зясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального права та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити. В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач зазначає, що, відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив з того, що не надано доказів участі у набутті спільного з відповідачем спірного майна. Однак, позивач не заявляла вимогу про визнання права власності на спадкове майно чи його поділ, а просила встановити факт постійного проживання однією сімєю. У мотивувальній частині суд не зазначив письмові докази, надані на підтвердження позову, а саме акт побутових умов ЖБК «Явір», довідку ЖБК «Явір», довідку Черевківської сільської ради та мотиви їх відхилення. Факт спільного проживання позивача з ОСОБА_4 підтвердили свідки. Однак, суд у мотивувальній частині з незрозумілих причин зазначив про критичне ставлення до цих показів. Суд безпідставно застосував правовий висновок, який міститься у постанові Верховного суду України від 25 грудня 2013 року, оскільки він стосується набуття майна, яке мало місце до 01 січня 2004 року під час спільного проживання особами, які не перебувають у шлюбі та вирішення спору щодо поділу майна.

В ухвалі про відкриття апеляційного провадження від 11 квітня 2018 року учасникам справи було надано строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

ОСОБА_3 подала відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначає, що автомобіль та квартира по вул. Корольова у м. Києві, про які зазначає позивач, належать відповідачу на підставі судових рішень. У справі відсутня мета і ціль для подачі позову. Родичі померлого наголошують на відсутності факту родинних відносин між позивачем та померлим ОСОБА_4 Всі витрати по похованню ОСОБА_3 взяла на себе, а позивача просила лише проконтролювати процес захоронення оскільки сама знаходилася в іншій частині земної кулі і є особою похилого віку. Тобто між сторонами мала місце лише цивільно-правова угода. Що стосується акту обстеження житлових умов, то він складений виключно зі слів. З показань свідків можна дійти висновку, що між спадкодавцем та ОСОБА_2 має місце лише знайомство. Даний факт сторонами не заперечується.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що 07 січня 2017 року помер ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-КЕ № 342620 (а.с.15, Т. 1).

Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_7 заведена спадкова справа № 8/2017 до майна померлого 07 січня 2017 року ОСОБА_4 (а.с.50, Т. 1).

Згідно акту обстеження побутових умов ЖБК «Явір» від 18 січня 2017 року в квартирі № АДРЕСА_1 з жовтня 2005 року по 07 січня 2017 року проживали однією сімєю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. 07 січня 2017 року ОСОБА_4 помер (а.с.13, Т.1).

Згідно довідки Черевківської сільської ради Оржицького району Полтавської області № 74/02-20 від 23 березня 2017 року ОСОБА_2 дійсно здійснювала поховання ОСОБА_4, померлого 07 січня 2017 року на території Черевківської сільської ради Оржицького району Полтавської області біля своїх рідних (а.с.16, Т.1).

12 квітня 2017 року ОСОБА_2 подала заяву про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_4 (а.с.51, Т.1).

16 травня 2017 року до нотаріуса надійшла заява від сестри померлого ОСОБА_3 про прийняття спадщини (а.с.68, Т.1).

ОСОБА_2 звернулась до Лубенського міськрайонного суду Полтавської області із заявою про встановлення факту проживання однією сімєю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з ОСОБА_4

Ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 20 березня 2017 року залишено без розгляду заяву ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сімєю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу на підставі ст. 256 ЦПК України (а.с.20, Т. 1).

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено наявність між нею і померлим усталених відносин, притаманних подружжю саме в період з жовтня 2005 року по 07 січня 2017 року, та не надано доказів про спільне проживання, ведення спільного господарства, спільного бюджету, участі у набутті спільно майна. Суд не взяв до уваги показання свідків з боку позивача, оскільки вони не змогли достовірно підтвердити, що позивач та відповідач дійсно вели спільне господарство та весь час в період з жовтня 2005 року по 07 січня 2017 року проживали разом.

Апеляційний суд не може повністю погодитися з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сімєю чоловіка та жінки без шлюбу.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 СК України сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки. Подружжям вважається сімєю і тоді, коли дружина та чоловік, у звязку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно.

При застосуванні ст. 74 СК України необхідно виходити з того, що вказана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що після встановлення факту проживання однією сімєю чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу з ОСОБА_4 ОСОБА_2 матиме право на спадщину як спадкоємець четвертої черги.

Згідно вимог ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Відповідно до ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сімєю не менше як пять років до часу відкриття спадщини.

ОСОБА_2, обґрунтовуючи позовні вимоги, зазначає про те, що з жовтня 2005 року вона та ОСОБА_4 почали проживати однією сім'єю в належній батькові позивача квартирі, що знаходиться АДРЕСА_2.

Згідно акту обстеження житлово-побутових умов ЖБК «Явір» від 18 січня 2017 року в квартирі № АДРЕСА_1 з жовтня 2005 року по 07 січня 2017 року проживали однією сімєю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

У довідці Черевківської сільської ради Оржицького району Полтавської області зазначено, що ОСОБА_2 здійснювала поховання ОСОБА_4

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 90 ЦПК України показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи.

Під час розгляду справи у суді першої інстанції були допитані свідки ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 Суд першої інстанції не взяв до уваги покази цих свідків та зазначив, що вони не змогли достовірно підтвердити, що позивач та відповідач дійсно вели спільне господарство та весь час в період з жовтня 2005 року по 07 січня 2017 року проживали разом.

Разом з тим, згідно звукозапису судового засідання від 09 січня 2018 року вищезазначені свідки дали наступні показання.

Так, свідок ОСОБА_8 пояснила, що вона є кумою ОСОБА_2 та знала ОСОБА_4 з 2005 року. Свідок тривалий час винаймала квартиру у будинку, де проживала ОСОБА_2 з ОСОБА_4 ОСОБА_8 часто бувала у них у гостях. ОСОБА_4 відвозив ОСОБА_2 на роботу та забирав її додому. У них були дуже гарні відносини, вони були завжди разом та були ідеальною сімєю, робили все разом. ОСОБА_4 проживав з ОСОБА_2 з 2005 року і по день смерті. ОСОБА_8 підтвердила те, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4 були повноцінною сімєю. ОСОБА_4 їздив на автомобілі, який вони придбали з ОСОБА_13. У нього була з початку Таврія, а потім вони придбали більшу машину для їхнього бізнесу, вони займалися торгівлею.

Свідок ОСОБА_9 пояснив суду, що знав ОСОБА_4 дуже добре десь з 1997-1998, це його друг. ОСОБА_2 знає десь з 2005 року. ОСОБА_4 та ОСОБА_2 жили разом постійно у Лубнах з 2005 року по день смерті ОСОБА_4 ОСОБА_9 постійно їздив до них на день народження у Лубни, вони дружили сімями. Проживали вони з позивачем десь з 2005 року до самої смерті ОСОБА_4 ОСОБА_4 жив у Лубнах постійно, хотів продати квартиру у Києві. Хотів жити з позивачем, постійно називав її «Ірусічка», внучечка у них є. Своїх дітей у нього не було. ОСОБА_4 не хотів спілкуватися з родичами, відносини у них були погані. Він сам нічого не робив у квартирі, можливо разом з позивачем, коли приїздили.

Свідок ОСОБА_10 пояснила, що знає ОСОБА_4 з 1998 року, він дружив з її чоловіком. Десь у 2005 році він подружився з Ірою. Свідок їздила до них на день народження, дружили сімями, разом святкували дні народження. ОСОБА_4 та ОСОБА_2 познайомилися у 2005 році та проживали разом у квартирі у ОСОБА_2 в Лубнах. Були у добрих відносинах до останніх днів. ОСОБА_4 відзивався про родичів негативно та не хотів з ними спілкуватися, не хотів відповідати на дзвінки, був дуже на них ображений. ОСОБА_4 розповідав, що рідна сестра продала квартиру та не поділилася з ним, він був ображений.

Свідок ОСОБА_11 пояснила суду, що знає ОСОБА_14 з 1981 року, є сусідами у м. Києві, з позивачем познайомилася у жовтні 2005 року і з цього часу знає її. Десь три роки ОСОБА_4 з ОСОБА_15 їздили разом в м. Київ на машині та займалися торгівлею, продавали текстиль. У них з початку була Таврія, потім вони купили Жигуль. Пізніше ОСОБА_4 приїздив сам по бізнесу. Сестру його бачила один раз за весь час. Коли зійшлися з ОСОБА_13, то вона їх бачила постійно разом. Але весь час ОСОБА_4 проживав у Лубнах. Він називав її постійно «моя Ірочка». Син позивача десь шість років жив у квартирі ОСОБА_4, останній вважав його своїм сином, говорив, що його любить. ОСОБА_4 вважав батька позивача своїм другим батьком. Квартиру ОСОБА_4, яка знаходиться по пр. Корольова затоплювали, і він разом з позивачем робили там ремонт. 11 років ОСОБА_4 з ОСОБА_2 прожили душа в душу. ОСОБА_4 говорив, що його дім у Лубнах. З родичами були неприязні стосунки. ОСОБА_4 говорив, що постійно дзвонила сестра з Сєвєра та просила віддати квартиру. Казав, що не любив свою сестру, говорив, що квартиру краще віддасть державі. Сестра продала квартиру батьків та грішми не поділилася. Він не хотів спілкуватися зі своїми родичами, вони у нього все забрали. Хотів розписатися з позивачем. Хотів продати квартиру та казав, що позивач його не залишить. Жили дуже хорошо.

Свідок ОСОБА_12 пояснив суду, що ОСОБА_4 знав 25-30 років. Всі роки підтримували дружні стосунки. Десь мабуть у 2006 році ОСОБА_4 познайомив його з ОСОБА_2 Вони приїжджали постійно до нього на дачу. Зі старою дружиною ОСОБА_4 розвівся, жив у Києві, а потім він переїхав проживати до ОСОБА_2 у Лубни і там жив десь 10-11 років, приїжджав рідко. Потім вони купили машину.

Отже, у своїх показаннях свідки чітко вказали на те, що ОСОБА_4 та ОСОБА_2 проживали як сімя, а не були просто знайомими.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що в своїй сукупності надані суду докази підтверджують факт проживання позивача у період з жовтня 2005 року по січень 2017 року з ОСОБА_4, на що обгрунтовано посилається апелянт в своїй апеляційній скарзі.

В той же час, у відповідно до ч. 4 ст. 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Відповідно до вимог ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Так, судом встановлено, що у 2017 році ОСОБА_2 зверталася до суду в порядку окремого провадження про встановлення факту проживання однією сімєю чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу. Однак, ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 20 березня 2017 року заяву ОСОБА_15Б. залишено без розгляду у звязку з наявністю спору про право та розяснено про право на звернення до суду з відповідним позовом у загальному порядку цивільного судочинства.

Звертаючись до суду з позовною заявою про встановлення факту проживання однією сімєю, ОСОБА_2 з метою вирішення спору про право не заявляла будь-які вимоги до відповідачів.

Так, позовна заява - це документ, який пред'являється позивачем до суду в установленій процесуальним законом формі та містить вимогу про примусовий захист порушеного права чи інтересу. Відповідачем є особа, до якої предявлено вимогу щодо усунення порушення чи оспорювання її прав та охоронюваних законом інтересів.

Предявляючи позов немайнового характеру про встановлення факту проживання однією сімєю до Лубенської міської ради Полтавської області, ОСОБА_2 не зазначила, чим саме та у який спосіб відповідачем порушуються її права.

Не зміг відповісти на зазначене запитання і представник позивача в суді апеляційної інстанції.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 є спадкоємцем другої черги за законом після смерті ОСОБА_4, і у разі задоволення позову ОСОБА_2 про встановлення факту її проживання з ОСОБА_4 остання буде відноситися до спадкоємця четвертої черги за законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 1258 ЦК України кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Отже, ОСОБА_16 жодним чином не порушувала і не порушує права ОСОБА_2 у даній справі, позовні вимоги не стосуються прав та обовязків зазначеного відповідача, оскільки задоволення в заявленій редакції зазначеного позову не буде створювати для відповідача жодних прав та обовязків.

Невизнання ОСОБА_3 факту проживання позивача з ОСОБА_4 не є спором про право у розумінні ст. 315 ЦПК України.

Позовні вимоги до територіальної громади також є безпідставними, оскільки остання ніяким чином не порушувала прав та обовязків позивача і рішення суду у разі задоволення позову, як і у випадку з відповідачем ОСОБА_3, не створює для територіальної громади жодних прав та обовязків.

Отже, позовні вимоги є безпідставними по суті.

Відмовляючи в задоволені позову за недоведеністю факту проживання позивача з ОСОБА_4 однією сімєю без реєстрації шлюбу, суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув, неповно зясував обставини, що мають значення для справи, а тому помилково дійшов висновків, які не відповідають обставинам справи, що у відповідності до ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям постанови про відмову у задоволенні позову.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 374, 376, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 січня 2018 року скасувати та прийняти постанову.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до територіальної громади в особі виконавчого комітету Лубенської міської ради Полтавської області, ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного ОСОБА_17 протягом тридцяти днів.

Головуючий: Фінагеєв В.О.

Судді: Кашперська Т.Ц.

ОСОБА_17