ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2018 року м.Суми

Справа №592/930/18

Номер провадження 22-ц/788/728/18

Апеляційний суд Сумської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Левченко Т. А. (суддя-доповідач),

суддів - Хвостика С. Г. , Собини О. І.

сторони:

позивач ОСОБА_1,

відповідач Публічне акціонерне товариство «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання»,

розглянув у приміщенні Апеляційного суду Сумської області в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання»

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 07 березня 2018 року, ухваленого у складі судді Князєва В.Б. в приміщенні Ковпаківського районного суду м. Суми, повний текст рішення складено 07 березня 2018 року,-

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до п.3 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

29 січня 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом до Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання» (далі - ПАТ «Сумське НВО) про відшкодування моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоровя, мотивуючи свої вимоги тим, що з 03 липня 1995 року по 16 січня 2018 року вона перебувала у трудових відносинах з відповідачем. 16 січня 2018 року її було звільнено за власним бажанням у звязку з невиконанням власником умов колективного договору. Згідно акту розслідування хронічного професійного захворювання від 11.12.2017 року їй були встановлені професійні захворювання. Відповідно до акту огляду МСЕК від 24.01.2018 року ступінь втрати професійної працездатності становить 25 % первинно. Отримані нею професійні захворювання потягли за собою спричинення як фізичних так і моральних страждань. Просить стягнути з відповідача 25 000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди спричиненої ушкодженням здоровя.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 07 березня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Сумське НВО» на користь ОСОБА_1 9000 грн на відшкодування моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоровя.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ПАТ «Сумське НВО», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне зясування обставин, що мають значення для справи, не відповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у звязку з їх необгрунтованістю. При цьому зазначає, що суд невірно застосував вимоги ст. 237-1 КЗпП України, статей 23, 1167 ЦК України, оскільки стягнув з товариства моральну шкоду за відсутності вини товариства в захворюваннях позивача, а також не звернув увагу на те, що товариство не порушувало прав позивача, передбачених ст. 153 КЗпП України на безпечні та нешкідливі умови праці. Також вважає, що судом недостатньо обґрунтовано визначений розмір відшкодування моральної шкоди.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Статтею 375 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що позивач з 05 липня 1995 року по 16 січня 2018 року перебувала в трудових відносинах з відповідачем. 16 січня 2018 року звільнена за власним бажанням, в у звязку з невиконаннями власником умов коллективного договору, ч. 3 ст. 38 КЗпП України (а.с. 6).

Внаслідок неналежних умов праці на робочому місці позивач ОСОБА_1 отримала професійне захворювання у вигляді хронічної двобічної сенсоневральної приглухуватості зі значним ступенем зниження слуху (четверта ступінь) за класифікацією ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (захворювання професійне).

Відповідно до п. 16-17 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 11 грудня 2017 року, професійне захворювання виникло за обставин недосконалості виробничих технологій, неефективності використання засобів індивідуального захисту органів слуху, відсутності контролю адміністрації за використанням робітниками засобів індивідуального захисту, тривалого стажу роботи в шкідливих умовах праці. Причина виникнення професійного захворювання: проведення робіт в умовах підвищеного рівня виробничого шуму (а. с. 7).

З акту огляду МСЕК №75 від 24 січня 2018 року вбачається, що за наслідками первинного огляду ОСОБА_1 встановлено 25% втрати професійної працездатності (а. с. 19-22).

Згідно довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності від 24 січня 2018 року Серія 12 ААА № 008077, 22 січня 2018 року ОСОБА_1 проведено первинний огляд та встановлено 25% втрати працездатності, з датою переогляду - 22 січня 2020 року (а. с. 8).

Частиною другою ст. 153 КЗпП України визначено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку (стаття 173 КЗпП України).

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог та стягуючи моральну шкоду, суд обґрунтовано виходив із встановлених у справі фактичних обставин та положень ст. ст. 153, 237-1 КЗпП України, ст. 23 ЦК України.

Зокрема, суд правильно дійшов до висновку про те, що у зв'язку із отриманим за час роботи у відповідача професійним захворюванням, позивач втратила професійну працездатність на 25%, в результаті чого зазнала моральних страждань. Для неї настали негативні наслідки: порушено її нормальні життєві звязки, їй необхідно вживати додаткових зусиль для організації свого життя.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд стягнув з товариства моральну шкоду на користь позивача за відсутності вини товариства в захворюваннях позивача спростовується актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 11 грудня 2017 року, яким встановлено, що професійне захворювання виникло за обставин недосконалості виробничих технологій, неефективності використання засобів індивідуального захисту органів слуху, відсутності контролю адміністрації за використанням робітниками засобів індивідуального захисту, тривалого стажу роботи в шкідливих умовах праці; причина виникнення професійного захворювання: проведення робіт в умовах підвищеного рівня виробничого шуму. Тобто незабезпечення роботодавцем безпечних і нешкідливих умов праці позивачу призвело до виникнення в останньої професійного захворювання та втрати працездатності.

Колегія суддів вважає, що розмір відшкодування моральної шкоди визначений судом з урахуванням глибини фізичних та душевних страждань позивача, стану її здоров'я, ступеня вини роботодавця. Він є співмірним із завданою шкодою, відповідає вимогам розумності та справедливості.

Доводи апеляційної скарги про протилежне, на думку колегії суддів, висновків суду не спростовують і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, відповідає нормам матеріального та процесуального права, підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 367; 374 ч. 1 п. 1; 375, 381-382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання» залишити без задоволення.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 07 березня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і відповідно до п. 1 ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: Т.А. Левченко

Судді: С.Г. Хвостик

ОСОБА_4