Справа № 466/5766/13-ц
Провадження № 22-ц/779/426/2018
Головуючий у 1 інстанції Веселов В. М.
Суддя-доповідач Максюта
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2018 року м. Івано-Франківськ

11 травня 2018 року м. Івано-Франківськ

Апеляційний суд Івано-Франківської області в складі:

судді-доповідача: Максюти І.О.,

суддів: Василишин Л.В., Матківського Р.Й.

секретаря Бойчука Л.М.,

з участю представника апелянта ОСОБА_2 - ОСОБА_3, представника апелянта управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області - Опалька П.Б., представника заявників ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, - ОСОБА_8, представника боржника ОСОБА_9 - ОСОБА_10.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за скаргою ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 на дії та рішення головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області Пищ Мар'яни Степанівни, за апеляційними скаргами представника ОСОБА_2 ОСОБА_1 та виконуючого обов»язки заступника начальника Управління - начальника відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області на ухвалу Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області, ухвалену суддею Веселовим В.М. 12 лютого 2018 року в м. Коломия Івано-Франківської області,

в с т а н о в и в :

В порядку п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду Апеляційним судом Івано-Франківської області.

В травні 2017 року ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 подана суду скарга на дії та рішення головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області Пищ Мар'яни Степанівни щодо накладення арешту на нежитлові приміщення та винесення доручення щодо проведення Залізничним відділом ДВС м. Львова опису даного нерухомого майна, визнання незаконною та скасування постанови про опис та арешт нежитлових приміщень, визнання незаконною та скасування постанови про накладення арешту на все належне майно ОСОБА_9 в частині накладення арешту на нежитлові приміщення. Скарга вмотивована тим, що нежитлове приміщення загальною площею 791,4 кв.м., розташоване по АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 згідно договору купівлі-продажу ? частини нежитлових приміщень та боржнику ОСОБА_9, частка якого не виділена в натурі, арешт накладений на всі приміщення, які не належать ОСОБА_9 (а.с.1-5).

Ухвалою Коломийського міськрайонного суду від 12 лютого 2018 року задоволено скаргу ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 Визнано неправомірними дії та рішення головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління ДВС Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області Пищ М.С. щодо накладення арешту на нежитлові приміщення за адресою АДРЕСА_1 та винесення доручення щодо проведення Залізничним відділом ДВС м. Львова опису даного нерухомого майна. Визнано незаконною та скасовано постанову на опис та арешт від 12.04.2017 року. Скасовано постанову про накладення арешту на все належне ОСОБА_9 майно в частині накладення арешту на нежитлові приміщення за адресою АДРЕСА_1.

Не погодившись з даною ухвалою, представник ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що вона постановлена з порушенням норм матеріального права, а сама скарга підлягала залишенню без розгляду. Апелянт вважає, що у заявників відсутнє право на подання скарги на рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів ДВС щодо виконання судового рішення, оскільки вони не є сторонами чи іншими учасниками та особами у розумінні Закону України «Про виконавче провадження» і, відповідно, не мають права на оскарження дій державного виконавця згідно ч.1 ст.74 даного Закону в межах виконавчого провадження № 52244264, до якого не мають жодного стосунку. Скасування арешту, накладеного державним виконавцем, надає боржнику можливість для відчуження даного майна та ухилення від виконання зобов'язань перед стягувачем. Просить скасувати ухвалу суду першої інстанції,а скаргу залишити без розгляду . Крім того зазначив, що судом першої інстанції порушено його право на участь у судовому засіданні (а.с.134-141).

В доповненнях до апеляційної скарги представник ОСОБА_2 зазначив, що суд першої інстанції застосував до спірних правовідносин закон, який не підлягає застосуванню (ст.ст.356,358,366 ЦК України) в межах виконавчого провадження і не застосував закон, який підлягав застосуванню - Закон України «Про виконавче провадження» (зокрема, ст.ст.1, 10, 48-62), а також порушив норми процесуального права, не забезпечивши проведення судового засідання в режимі відеоконференції та повністю проігнорував факт відсутності стягувача в судовому засіданні. Просить задовольнити апеляційну скаргу, скасувати ухвалу суду першої інстанції та залишити без розгляду скаргу ОСОБА_5, ОСОБА_7 та ОСОБА_6 (а.с.153-158).

Не погодившись з даною ухвалою, виконуючий обов»язки заступника начальника Управління - начальника відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області подала апеляційну скаргу, в якій зазначила, що ухвала постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права. Згідно ч.1 ст.72 ЗУ «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом. Заявники не являються ні сторонами, ні іншими учасниками у розумінні Закону, тому не мають права на оскарження дій державного виконавця. Також зазначив, що у разі, якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається за поданням виконавця. В даному випадку частка боржника вже визначена і становить ? нежитлового приміщення загальною площею 731,4 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 Просить скасувати ухвалу суду та залишити без розгляду скаргу ОСОБА_5, ОСОБА_7 та ОСОБА_6 Просить скасувати оскаржувану ухвалу та залишити без розгляду скаргу (а.с.177-180).

Вислухавши пояснення представника апелянта ОСОБА_2 - ОСОБА_3, представника апелянта управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області - Опалька П.Б., представника заявників ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, - ОСОБА_8, представника боржника ОСОБА_9 - ОСОБА_10., доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши, відповідно до ст.367 ЦПК України, законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг, обговоривши доводи апеляційних скарг, суд дійшов висновку, що апеляційні скарги є обґрунтованими, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що на виконанні у відділі примусового виконання рішень управління ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області перебуває виконавче провадження № 52244264 по виконавчому листу № 466/5766/13, виданому Коломийським міськрайонним судом Івано-Франківської області 01.08.2016 року про стягнення з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_16 заборгованості за договором позики від 10.08.2010р. в сумі 3 437 440,43 грн Постановою заступника начальника відділу Пищ М.С. від 20.09.2017 року накладено арешт на все належне ОСОБА_9 майно (а.с.10).

12.04.2017 року державним виконавцем Залізничного відділу ДВС м. Львова за дорученням відділу примусового виконання рішень ГТУЮ в Івано-Франківській області описано та арештовано ? частину нежитлового приміщення загальною площею 791,4 кв.м. в м. АДРЕСА_1 (а.с.6-9 т.1, 87-89 т.2).

З копії договору купівлі-продажу ? частини нежитлових приміщень вбачається, що співвласниками нежитлових приміщень загальною площею 731,4 кв.м., що знаходяться за адресою АДРЕСА_1, крім ОСОБА_9, являються ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (а.с.11).

Задовольняючи скаргу про визнання незаконною та скасовуючи постанову на опис і арешт, скасовуючи постанову про накладення арешту на все належне майно ОСОБА_9 в частині накладення арешту на нежитлові приміщення (згідно викладених у скарзі вимог), суд першої інстанції виходив з положень ч.1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 356, 366 ЦК України, встановивши, що правовий статус спірного майна - спільна часткова власність як заявників, так і боржника, а державний виконавець не звертався про виділ частки боржника у майні в натурі, тому права заявників порушені.

З таким висновком не погоджується апеляційний суд, виходячи з таких підстав.

Сторони виконавчого провадження, відповідно до ст. 447 ЦПК України, мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ст. 5 Закону України „Про виконавче провадження примусове виконання рішень в Україні покладається на Державну виконавчу службу, а згідно із ст. 1 Закону виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ст.447 ЦПК України в редакції Закону, яка набрала чинності з 15 грудня 2017 року, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Аналогічна норма містилася у ст. 383 ЦПК України в редакції, чинній до 14.12.2017 року).

Відповідно до частин 1 та 2 статті 14 Закону України «Про виконавче провадження» учасниками виконавчого провадження є виконавець, сторони, представники сторін, прокурор, експерт, спеціаліст, перекладач, суб'єкт оціночної діяльності - суб'єкт господарювання, особи, права інтелектуальної власності яких порушені, - за виконавчими документами про конфіскацію та знищення майна на підставі статей 176, 177 і 229 Кримінального кодексу України, статті 51-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Для проведення виконавчих дій виконавець за потреби залучає понятих, працівників поліції, представників органів опіки і піклування, інших органів та установ у порядку, встановленому цим Законом.

За змістом статті 15 зазначеного Закону сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник.

Відповідно до частини 1 статті 74 цього Закону рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Виходячи із аналізу змісту зазначених статей, апеляційний суд дійшов висновку, що у частині першій статті 14 Закону України «про виконавче провадження» міститься вичерпний перелік учасників виконавчого провадження, а у частині другій - осіб, залучених до проведення виконавчих дій.

Зазначені у частині першій статті 74 Закону як інші учасники в розумінні частини першої статті 14, а особи - ті особи, які залучені до проведення виконавчих дій (ч. 2 ст. 14 Закону), оскільки Законом України «Про виконавче провадження» не регулюються правовідносини, які виникають з приводу майнових прав осіб, яких не стосується виконавче провадження.

Крім того, в силу положень ст. 447 ЦПК України до суду зі скаргою мають право звернутися лише сторони виконавчого провадження, а заявники такого статусу не мають.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про можливість задоволення скарги заявників, оскільки це суперечить нормам процесуального права.

Загальний перелік способів захисту цивільних прав та інтересів встановлений статтею 16 ЦК України. Особа, право якої порушено, може скористатися не будь - яким, а конкретним способом захисту свого права. Як правило, спосіб захисту порушеного права визначено законом.

У абзаці другому пункту 25 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» роз»яснено, що оскільки дії державного виконавця, пов'язані з реалізацією арештованого майна, є підставою для виникнення цивільних прав та обов'язків інших осіб (не сторін виконавчого провадження), то до таких правовідносин мають застосовуватися загальні положення про захист цивільних прав шляхом пред'явлення цими особами позову, у зв'язку з чим у цій частині скаргу на дії державного виконавця суд ухвалою залишає без розгляду і роз'яснює заявникові можливість вирішення спору в позовному провадженні.

Аналогічно у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про виключення майна з опису" від 27 серпня 1976 року № 6 зазначалося, що за правилами, установленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядають вимоги громадян і організацій, що ґрунтуються на праві власності на описане майно або на праві володіння ним.

Такі ж роз»яснення були викладені у п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 грудня 2003 року № 14 "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження", відповідно до якого вимоги інших осіб щодо належності їм, а не боржнику майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом пред'явлення ними відповідно до правил підвідомчості позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на майно і звільнення його з-під арешту. В такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками майна, але володіють ним на законних підставах.

Із наведеного випливає, що склалася усталена судова практика з питання захисту права на виключення майна з акта опису та звільнення його з-під арешту власника лише у позовному провадженні із зазначенням усіх сторін спору, які є співласниками у тому числі і боржника, із залученням стягувача та органу державної виконавчої служби.

Таке право заявники можуть реалізувати шляхом звернення до суду з відповідним позовом у порядку цивільного судочинства.

При тому, апеляційний суд не приймає до уваги доводи апелянтів про можливість залишення скарги без розгляду, оскільки справа розглядається за правилами ЦПК України в редакції Закону, який набрав чинності з 15.12.2017 року, яким не передбачено залишення без розгляду скарги з цієї підстави, а правила ст. 451 ЦПК України вимагають розглянути скаргу по суті.

Враховуючи ті обставини, що державними виконавцями вчинялися дії щодо арешту майна та заборони на його відчуження, передбачені статтями 56 та 57 Закону України «Про виконавче провадження», спрямовані на виконання рішення суду, які стосуються боржника ОСОБА_9, тому апеляційний суд дійшов висновку, що права заявників діями та рішеннями державних виконавців не порушені.

Виходячи із наведеного, оскаржувана ухвала підлягає скасуванню, а у задоволенні скарги слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 447, 451, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги представника ОСОБА_2 ОСОБА_1 та виконуючого обов»язки. заступника начальника Управління - начальника відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області задовольнити частково.

Ухвалу Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 12 лютого 2018 року скасувати.

Ухвалити нову постанову, якою у задоволенні скарги ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 на дії та рішення головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області Пищ Мар'яни Степанівни, відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 17 травня 2018 року.

Головуючий: І.О. Максюта

Судді: Л.В. Василишин Р.Й. Матківський