Справа №488/518/16-ц 16.05.2018
Провадження №22-ц/784/807/18
Справа № 488/518/16-ц Головуючий першої інстанції: Лазарева Г.М.
Провадження № 22-ц/784/807/18 Суддя-доповідач апеляційного суду: ОСОБА_1
Постанова

Іменем України

16 травня 2018 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючий - Колосовський С.Ю.,

судді: Ямкова О.О., Локтіонова О.В.,

секретар судового засідання - Горенко Ю.В.

за участі: представників стягувача і боржника ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_5

на ухвалу Корабельного районного суду м. Миколаєва від 03 лютого 2016 року

за поданням старшого державного виконавця Корабельного відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_5,

в с т а н о в и л а :

В лютому 2016 року старший державний виконавець Корабельного відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_5 без вилучення паспортного документу.

Державний виконавець зазначав, що на виконанні у Корабельному відділі державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції перебуває виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа по справі №2-4019/11, виданого 10 квітня 2012 року Центральним районним судом м. Миколаєва про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 збитків в розмірі 117370 грн.

Вказане виконавче провадження відкрито 14 вересня 2015 року.

Посилаючись на наявність у боржника невиконаних зобовязань державний виконавець просив тимчасово обмежити у праві виїзду за межі України без вилучення паспорту ОСОБА_5

Ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 03 лютого 2016 року тимчасово обмежено у праві виїзду за кордон без вилучення паспорту громадянина України ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1 до виконання ним зобовязань за судовим рішенням. Виконання ухвали покладено на Адміністрацію Державної прикордонної служби України.

В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ОСОБА_5 просив ухвалу суду скасувати та у задоволенні подання відмовити.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвала суду - скасуванню з наступних підстав.

Задовольняючи подання державного виконавця, суд першої інстанції виходив із того, що боржник ухиляється від виконання рішення суду.

Проте з таким висновком суду погодитись не можна.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконанні у Корабельному відділі державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції перебуває виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа по справі №2-4019/11, виданого 10 квітня 2012 року Центральним районним судом м. Миколаєва про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 збитків в розмірі 117370 грн.

Вказане виконавче провадження відкрито 14 вересня 2015 року.

Державним виконавцем зроблені запити до Пенсійного фонду України, Державної податкової служби України, Міністерства внутрішніх справ України та виявлено, що у боржника відсутні транспортні засоби, доходи та рахунки.

07 жовтня 2015 року державним виконавцем був накладений арешт на все майно боржника та оголошено заборону на його відчуження.

19 жовтня 2015 року державним виконавцем був здійснений вихід за адресою вул. Красносільська, 2а м. Миколаєва та встановлено, що боржнику вказаний будинок не належить і він в ньому не проживає.

За інформаційною довідкою з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстр заборон відчуження обєктів нерухомого майна боржнику ОСОБА_5 належать нежитлові приміщення за адресою м. Миколаїв, пр. Жовтневий, буд. 325/1а.

Відповідно до п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження", в редакції чинній на момент постановлення ухвали, державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Згідно з ст. 3771 ЦПК України, в редакції чинній на момент постановлення ухвали, питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби. Суд негайно розглядає подання, без виклику чи повідомлення сторін та заінтересованих осіб за участі державного виконавця.

Таким чином, саме на державного виконавця покладається тягар доказування, оскільки особа, стосовно обмеження права якої внесено подання, фактично позбавлена можливості довести суду, що нею було вжито усіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобовязання.

При цьому, така санкція, як тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, передбачена не за наявність факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання.

Відомості про те, чи повідомлений боржник про наявність в нього невиконаних зобов'язань та яким саме чином він ухиляється від виконання рішення суду матеріали справи не містять.

При зверненні до суду із поданням державний виконавець як на підставу для обрання такого обмеження послався тільки на те, що останній має боргові зобовязання.

Вчиненим державним виконавцем вищевказаним виконавчим діям суд належної оцінки не дав та дійшов до передчасного висновку про ухилення ОСОБА_5 від виконання зобовязань за судовим рішенням у справі №2-4019/11.

Таким чином, суд першої інстанції не з'ясував усі обставини необхідні для правильного вирішення справи, а саме чи мало місце ухилення боржника від виконання зобов'язань з моменту відкриття провадження та до звернення до суду з вказаним поданням.

Крім того, місцевий суд в резолютивній частині ухвали не конкретизував строк обмеження права виїзду за межі України, зокрема, не вказав до виконання зобов'язань, покладених яким саме судовим рішенням.

Враховуючи вище викладене, ухвала суду першої інстанції в силу п.4 ч.1 ст.379 ЦПК підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст.367,374,379,382 ЦПК, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Ухвалу Корабельного районного суду м. Миколаєва від 03 лютого 2016 року скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови виготовлено 16 травня 2018р.

Головуючий: Судді: