Справа № 357/7257/17 Головуючий у І інстанції Кошель Л. М.
Провадження № 22-ц/780/2144/18 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 26 22.05.2018
ПОСТАНОВА

Іменем України

22 травня 2018 року м. Київ

Апеляційний суд Київської області

у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Сушко Л.П., Фінагеєва В.О.,

за участю секретаря Тимошевської С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області, ухваленого в м. Біла Церква 23 лютого 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» про визнання кредитного договору та договору іпотеки недійсними,-

заслухавши доповідь судді апеляційного суду, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, -

в с т а н о в и в :

В червні 2017 року позивач ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом про визнання кредитного договору та договору іпотеки недійсними, просила визнати недійсними кредитний договір та договір іпотеки від 08 лютого 2008 року, укладені нею з ПАТ «ОТП Банк».

Заявлені вимоги мотивувала тим, що між нею та банком було укладено кредитний договір ML-011/006/2008 від 08 лютого 2008 року, згідно якого банк зобовязався надати кредит у розмірі 20000 доларів США на термін до 07 лютого 2028 року, а позивач зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлені договором. У забезпечення кредиту 08 лютого 2008 року було укладено договір іпотеки № PML-011/006/2008, за яким нерухоме майно, а саме квартира, що придбавалася під № 14 в будинку № 2 по вул. Вернадського в м. Біла Церква, була передана в іпотеку.

Кредитним договором сторони домовились про плаваючу процентну ставку, а саме фіксований відсоток 4,49 % річних + FIDR (процентна ставка по строковим депозитам фізичних осіб, яка може змінюватись банком). Вважає, що зазначена форма визначення процентної ставки є незаконною та суперечить Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки її застосування передбачає зміну розміру процентів впродовж всієї дії кредитного договору. Відповідно до графіку платежів, що є додатком до кредитного договору, містяться розбіжності в розмірі процентної ставки, так на першій сторінці графіка зазначається 11,99 %, на останній сторінці зазначається реальна процентна ставка 15,37 %, пояснення таких відмінностей немає.

Крім того, вказує, що детального розпису загальної вартості кредиту не складалося, тобто позивач не отримала повну та достовірну інформацію щодо умов погашення кредиту. Таким чином, під час укладення кредитного договору банк приховав від неї як позичальника повну та обєктивну інформацію щодо кінцевої сукупної вартості кредиту для здійснення позичальником свідомого вибору схеми кредитування та вказав у договорі занижені значення показників суттєвих умов договору, чим ввів в оману позивача щодо реальної відсоткової ставки, абсолютного значення здорожчання кредиту та кінцевої загальної суми кредиту.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23 лютого 2018 року в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Позивач ОСОБА_2, не погоджуючись із рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23 лютого 2018 року, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне зясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, посилалася на те, що судом не досліджувалися платіжні доручення про сплату кредиту, із яких вбачається переплата процентів за кредитом «скрита процентна ставка», причиною чого є ненадання при отриманні кредиту достовірної інформації про сукупну вартість кредиту, про що зазначалося в позові.

Суд неправомірно ототожнив істотні умови кредитного договору з умовами надання споживчого кредиту. Розмір відсотків, як і самі відсотки, є істотними умовами договору і порушення цих умов є підставою визнання всього договору недійсним.

Крім того, судом задоволено клопотання представника позивача про проведення у справі судово-економічної експертизи, проте позивач не була спроможна оплатити її вартість і суд неправомірно та безпідставно вважав неоплату експертизи зловживанням позивачем процесуальними правами. В подальшому нею був залучений для проведення судово-економічної експертизи судовий експерт, згідно висновку якого розмір реальної процентної ставки, яка точно дисконтує всі майбутні грошові платежі ОСОБА_2 за кредитом до чистої суми виданого кредиту 16,92 %. Тобто висновок експертизи дає всі підстави вважати процентну ставку незаконною, завищеною та прихованою від позивача.

Відзивів на апеляційну скаргу в установлений судом строк не надійшло.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_2 про визнання договорів недійсними, суд першої інстанції виходив із того, що при укладенні кредитного договору позивачу були розяснені усі умови надання кредиту, на які вона вільно погодилася та деякий час сумлінно виконувала. Зокрема, в розділі 15 анкети-заяви фізичної особи на отримання іпотечного кредиту, що підписана ОСОБА_2 28 січня 2007 року, та згідно інформаційного листа, банк надав в письмовій формі та в повному обсязі інформацію, передбачену п. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Також у спірному договорі та додатковій угоді до нього сторони погодили порядок використання плаваючої процентної ставки FIDR, ОСОБА_2 на такі умови погодилася, про що стверджується у п. 1.4.1.1.5 кредитного договору.

Апеляційний суд погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції, так як вони є обґрунтованими, відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Із матеріалів справи вбачається, що 08 лютого 2008 року ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 уклали кредитний договір № ML-011/006/2008, за умовами якого банк надає позичальнику кредит, а позичальник приймає його в розмірі 20000 доларів США на придбання нерухомого майна до 07 лютого 2028 року. Сторони домовились, що для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватись плаваюча процентна ставка, яка складається із фіксованого відсотку 4,49 % річних + FIDR, яка є процентною ставкою по строкових депозитах фізичних осіб у валюті, тотожній валюті кредиту, що розміщені в банку на строк в 366 днів, з виплатою процентів після закінчення строку дії депозитного договору. В залежності від зміни вартості кредитних ресурсів банку ставка FIDR може змінюватись банком (збільшуватись або зменшуватись) в порядку, передбаченому цим договором.

Згідно п. 4 частини 1 кредитного договору сума кредиту та нарахованих процентів щомісяця погашається рівними частинами протягом всього строку дії кредитного договору. Щомісячне погашення кредиту відбувається рівними частинами з нарахуванням процентів на залишок заборгованості по кредиту.

Згідно п. 1.4 частини 2 кредитного договору плаваюча процентна ставка по кредиту підлягає корегуванню протягом дії цього договору щоразу після перебігу кожного дванадцятого календарного місяця, починаючи з дати укладання цього договору, якщо інше не передбачено цим договором. Плаваюча процентна ставка фіксується відповідно до умов цього договору в перший банківський день місяця, наступного за місяцем закінчення періоду дії попередньої плаваючої процентної ставки. З зазначених дат проценти нараховуються, виходячи із ставок FIDR (фактично діюча на дату корегування) + фіксований відсоток з розрахунку річної бази нарахування процентів. Сторони цим висловлюють свою цілковиту згоду щодо такої зміни плаваючої процентної ставки, стосовно всієї непогашеної суми кредиту, без укладення будь-яких додаткових договорів до цього договору. Підписанням цього договору сторони висловлюють свою цілковиту згоду з тим, що визначення порядку плати за кредитом, встановлене п. 1.4 цього договору, повністю відповідає волевиявленню сторін. Сторони цим також підтверджують, що вони повністю ознайомлені та цілком згодні з порядком визначення плати за кредит та окремими елементами цього порядку.

Згідно п. 7.4 частини 2 кредитного договору детальний розпис сукупної вартості кредиту визначається банком в додатках до цього договору.

Згідно додатку № 1 до кредитного договору графіку платежів визначено, що відсоткова ставка складає 11,99 %, визначено супутні витрати позичальника при оформленні кредиту, витрати на страхування, розрахунково-касове обслуговування, послуги нотаріуса, оцінювача, розмір податків, які підлягають до сплати. Наведено щомісячний графік виплат, в якому розписано його складові погашення основної суми кредиту, проценти за користування кредитом, платежі за супутні послуги. Вказано розмір реальної процентної ставки 15,37 % та абсолютне значення подорожчання кредиту 29109,02 грн. (а. с. 36 40).

Також 08 лютого 2008 року ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 уклали договір іпотеки № PML-011/006/2008, за умовами якого для забезпечення повного і своєчасного виконання іпотекодавцем боргових зобовязань за кредитним договором ОСОБА_2 надає банку в іпотеку нерухоме майно, а саме нерухоме майно, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1. За рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель може задовольнити всі боргові зобовязання, не сплачені іпотекодавцем, та вимоги стосовно повного відшкодування всіх збитків, завданих порушенням іпотекодавцем його зобовязань за цим договором, а також всіх фактичних витрат, понесених іпотекодержателем у звязку з реалізацією його прав за цим договором (а. с. 15 17).

24 лютого 2010 року ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 уклали додатковий договір № 1 до кредитного договору від 08 лютого 2010 року, за умовами якого сторони домовились, що на період з 09 березня 2010 року до 07 червня 2010 року для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватись фіксована процентна ставка в розмірі фіксований відсоток 6,50 % + FIDR. На період з 07 червня 2010 року до 07 грудня 2010 року для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватись фіксована процентна ставка в розмірі 12,22 %. На період з 07 грудня 2010 року до повного виконання боргових зобовязань за кредитним договором для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватись плаваюча процентна ставка в розмірі 4,72 % + FIDR. Викладено графік платежів у новій редакції (а. с. 41 48).

В розділі 15 «Для клієнта» анкети-заявки фізичної особи на отримання іпотечного кредиту, що підписана позивачем 28 січня 2007 року, зазначено про те, що позивач, підписавши цю анкету, підтверджує, що банк надав ОСОБА_2 в письмовій формі та в повному обсязі інформацію, передбачену п. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», а згідно інформаційного листка «Умови кредитування по програмі «Житло в Кредит» з додатком підтверджено підписом ОСОБА_2, що банк ознайомив її в письмовій формі з умовами кредитування по програмі «Житло в Кредит», а також надав їй інформацію щодо орієнтовної сукупної вартості кредиту, наявних в банку форм кредитування та відмінностей між ними, у тому числі між зобовязаннями споживача, переваг та недоліків пропонованих схем кредитування (а. с. 49 55).

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03 жовтня 2017 року у справі призначено проведення судово-економічної експертизи, яка не була проведена у звязку із нездійсненням позивачем попередньої оплати експертизи.

Позивачем до апеляційної скарги надано висновок експерта за результатами проведення судової економічної експертизи від 22 лютого 2018 року № 2/18, згідно якого за умови документального підтвердження банком ставки FIDR станом на 08 лютого 2008 року у розмірі 7,5 % сукупна вартість кредиту з урахуванням процентної ставки за ним та вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобовязань ОСОБА_2 за кредитним договором становить 50289,33 долари США. За умови документального підтвердження банком ставки FIDR станом на 08 лютого 2008 року у розмірі 7,5 % розмір реальної процентної ставки, яка точно дисконтує всі майбутні грошові платежі ОСОБА_2 за кредитом до чистої суми виданого кредиту станом на 08 лютого 2008 року становить 16,92 % річних.

Наведені обставини підтверджуються доказами, наявними в матеріалах справи.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За положеннями частини першої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першоютретьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

У справі, яка переглядається, звертаючись до суду із позовом про визнання недійсним кредитного договору та договору іпотеки, позивач посилалася, зокрема, на те, що в кредитному договорі визначено розмір плаваючої процентної ставки за кредитом, застосування якої порушує права споживача, під час укладення кредитного договору банк приховав від неї як позичальника повну та обєктивну інформацію щодо кінцевої сукупної вартості кредиту для здійснення позичальником свідомого вибору схеми кредитування та вказав у договорі занижені значення показників суттєвих умов договору, чим ввів в оману позивача щодо реальної відсоткової ставки, абсолютного значення здорожчання кредиту та кінцевої загальної суми кредиту, яку позивач сплатив би відповідачу, проводячи оплату встановленими у договорі розмірами щомісячних платежів у визначеній у договорі кількості таких платежів.

Згідно із частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у договорі про надання споживчого кредиту зазначається детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача (у процентному значенні та грошовому вираженні) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг, повязаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту.

За положеннями частини пятої статті 11, статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім процентної ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які с несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким із моменту укладення договору.

Згідно зі статтею 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до пункту 3.1 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 (далі Правила), банки зобовязані в кредитному договорі або в додатку до нього надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобовязань споживача, зазначаючи при цьому значення процентної ставки та порядок обчислення процентних доходів відповідно до вибраного банком методу згідно з вимогами нормативно-правових актів Національного банку України.

На банки покладається також обовязок зазначати в кредитному договорі сукупну вартість кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг та інших фінансових зобовязань споживача, які повязані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту, а також зазначити її в процентному значенні та в грошовому виразі у валюті платежу за кредитним договором, у вигляді реальної процентної ставки, яка точно дисконтує всі майбутні грошові платежі споживача за кредитом до чистої суми виданого кредиту (пункт 3.3 Правил).

Спірним кредитним договором передбачено порядок визначення розміру процентів. Так, для розрахунку процентів за користування кредитом банк використав плаваючу процентну ставку, яка складається з фіксованого відсотка в розмірі 4,49 % річних + FIDR, що формується на основі процентних ставок за строковими депозитами для фізичних осіб, при цьому банк на власний розсуд установлює такі проценти. У випадку порушення позичальником своїх зобовязань, встановлених будь-яким з п. п. 2.3.6, 2.3.7 цього договору, фіксована процентна ставка підвищується на 4 % річних в порядку, передбаченому цим договором.

Додатковим договором встановлено: на період з 09 березня 2010 року до 07 червня 2010 року для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватись фіксована процентна ставка в розмірі фіксований відсоток 6,50 % + FIDR. На період з 07 червня 2010 року до 07 грудня 2010 року для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватись фіксована процентна ставка в розмірі 12,22 %. На період з 07 грудня 2010 року до повного виконання боргових зобовязань за кредитним договором для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватись плаваюча процентна ставка в розмірі 4,72 % + FIDR.

Плаваюча процентна ставка це процентна ставка за середньо- і довгостроковими кредитами, розмір якої може змінюватись банком в односторонньому порядку та в строки, передбачені умовами кредитного договору. Перегляд її здійснюється через узгоджені між банком і кредитором проміжки часу.

У разі зміни договору, як зазначено в частині третій статті 653 ЦК України, зобовязання змінюється з моменту досягнення домовленості про зміну договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни.

Якщо сторони досягли домовленості згідно з положеннями статей 207, 640 ЦК України та уклали кредитний договір, в якому передбачили умови його виконання, то ці умови мають виконуватись і свідчать про те, що момент досягнення домовленості настав.

Укладаючи кредитний договір, сторони домовились, що для розрахунку процентів за кредитом буде використовуватись плаваюча процентна ставка, яка складається з фіксованого процента (у розмірі 4,49 % річних) + FIDR (процентна ставка за строковими депозитами фізичних осіб у валюті, тотожній валюті кредиту, що розміщені в банку на строк до 360 днів, з виплатою процентів після закінчення строку дії депозитного договору). При цьому сторони висловили свою цілковиту згоду щодо передбаченої договором зміни плаваючої процентної ставки.

Отже, виходячи з умов кредитного договору зміна розміру ставки FIDR не є зміною процентної ставки в односторонньому порядку, оскільки вона прямо передбачена умовами двостороннього кредитного договору.

Таким чином, положення кредитного договору про встановлення плаваючої процентної ставки, яка складається з фіксованого процента + FIDR, не можна вважати несправедливими, тому підстав для визнання спірних договорів недійсними немає.

Такий же правовий висновок зроблено Верховним Судом України у справі № 6-511цс15 від 11 листопада 2015 року.

Посилання позивача на те, що кредитний договір укладено з використанням банком нечесної підприємницької практики, та що позивача при його укладенні було введено в оману, є безпідставними та недоведеними. При укладенні спірного правочину сторони погодили його умови, а позивач, підписуючи кредитний договір, засвідчила своїм підписом, що надана їй банком інформація є повною, доступною, достовірною, банк ознайомив її в письмовій формі з умовами кредитування по програмі «Житло в Кредит», а також надав їй інформацію щодо орієнтовної сукупної вартості кредиту, наявних в банку форм кредитування та відмінностей між ними, у тому числі між зобовязаннями споживача, переваг та недоліків пропонованих схем кредитування, що підтверджується доказами, наявними в матеріалах справи та дослідженими судом (а. с. 49, 51).

Із цих же підстав апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги, що умови кредитного договору не містять розміру сукупної вартості кредиту та її детального розпису для споживача.

Питання про розірвання кредитного договору позичальник не порушувала, виконувала його умови та сплачувала кредитні кошти, тобто визнавала умови договору.

За таких обставин, суд першої інстанції, правильно застосувавши положення ст. ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів», ст. ст. 203, 215, 628, 638 ЦК України, Правила надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, та відмовив в задоволенні позову ОСОБА_2 про визнання кредитного договору недійсним та про визнання недійсним іпотечного договору як похідної вимоги.

Апеляційний суд погоджується із цими висновками, оскільки під час розгляду справи позивачем не доведено, що укладений між сторонами кредитний договір є несправедливим, суперечить принципу добросовісності; із його змісту не вбачається дисбалансу договірних прав і обовязків на погіршення становища позивача як споживача кредитних послуг.

Апеляційний суд не може прийняти в якості доказу наданий до апеляційної скарги висновок експерта від 22 лютого 2018 року № 2/18, яким встановлено сукупну вартість кредиту в розмірі 50289,33 долари США та розмір реальної процентної ставки 16,92 % річних, оскільки такий висновок складено за результатами дослідження лише кредитного договору від 08 лютого 2008 року без урахування внесення змін до нього додатковою угодою від 24 лютого 2010 року, якою зокрема внесено зміни до розміру відсоткової ставки, та без урахування можливого корегування ставки FIDR на початку річного періоду.

Крім того, апеляційний суд враховує, що встановлені висновком обставини (заниження банком реальної відсоткової ставки та абсолютного значення подорожчання кредиту) самі по собі не можуть слугувати підставою для визнання недійсними оспорюваних правочинів. Також, при використанні плаваючої процентної ставки за кредитом неможливо з точністю встановити наперед показники реальної відсоткової ставки та абсолютного подорожчання кредиту.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування рішення суду.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382, 389 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23 лютого 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий : Кашперська Т.Ц.

Судді : Сушко Л.П.

ОСОБА_3