Ухвала

Іменем України

17 травня 2018 року

м. Київ

справа № 705/7662/16-ц

провадження № 61-22961ск18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Кузнєцова В. О. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Усика Г. І., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_4, подану представником ОСОБА_5, на ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 12 квітня 2018 року за заявою ОСОБА_4 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Апеляційного суду Черкаської області від 07 грудня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Оксанинської сільської ради Уманського району Черкаської області про визнання права власності на спадкове майно за законом,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2016 року ОСОБА_4 звернулася в суд з позовом до Оксанинської сільської ради Уманського району Черкаської області про визнання права власності на спадкове майно за законом.

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 09 лютого 2017 року позов задоволено. Поновлено ОСОБА_4 пропущений строк звернення до суду. Визнано за ОСОБА_4 право власності за законом на спадкове майно ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, що складається із земельної ділянки площею 5,2604 га, розміщеної в с. Оксанино Уманського району Черкаської області.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції виходив з того, що позивач є спадкоємцем п'ятої черги після смерті її рідного дядька - ОСОБА_6, інші спадкоємці відсутні, відтак остання має право на спадкове майно.

Рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 07 грудня 2017 року рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 09 лютого 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову апеляційний суд виходив з того, що позивачем не надано доказів, що її батько та померлий ОСОБА_6 є рідними братами, тобто, мають одних батьків, і врахував відсутність доказів звернення позивача до нотаріальної контори для оформлення спадщини та відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину.

Постановою Верховного Суду від 26 лютого 2018 року рішення Апеляційного суду Черкаської області від 07 грудня 2017 рокузалишено без змін.

У березні 2018 року ОСОБА_4 через свого представника ОСОБА_5 звернулася в суд із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Апеляційного суду Черкаської області від 07 грудня 2017 року у даній справі.

Заява мотивована тим, що рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 09 лютого 2017 року в апеляційному порядку оскаржила ОСОБА_7 як особа, яка не брала участі у справі. Обґрунтовуючи своє право на апеляційне оскарження, ОСОБА_7посилалась на те, що вона є донькою померлого ОСОБА_6 та спадкоємицею першої черги, якій визначено додатковий строк для прийняття спадщини після померлого батька, що встановлено рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 21 грудня 2016 року у справі № 359/9258/16-ц (про встановлення батьківства) та рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 31 липня 2017 року у справі № 705/1867/17 (про визначення додаткового строку на прийняття спадщини).

Разом з тим, постановою Апеляційного суду Київської області від 21 лютого 2018 року у цивільній справі № 359/9258/16-ц було скасовано рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 21 грудня 2016 року та залишено без розгляду заяву ОСОБА_7 про встановлення факту батьківства. Постановою Апеляційного суду Черкаської області від 14 березня 2018 року у справі № 705/1867/17 скасовано рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 31 липня 2017 року та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_7 про визначення додаткового строку на прийняття спадщини.

Таким чином, судові рішення, які стали підставами для ухвалення Апеляційним судом Черкаської області рішення від 07 грудня 2017 року, були скасовані, що, на думку заявника, є нововивленими обставинами.

Враховуючи викладене, заявник просила скасувати рішення Апеляційного суду Черкаської області від 07 грудня 2017 року та закрити апеляційне провадження.

Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 12 квітня 2018 року у задоволенні заяви ОСОБА_4 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Апеляційного суду Черкаської області від 07 грудня 2017 року у даній справі відмовлено, а рішення залишено в силі.

Відмовляючи у задоволенні заяви суд апеляційної інстанції виходив з того, що вказані ОСОБА_4 рішення не були підставою для ухвалення судового рішення, яке вона просить переглянути.

04 травня 2018 року ОСОБА_4 через свого представника ОСОБА_5 звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій просить скасувати ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 12 квітня 2018 року, а також скасувати рішення Апеляційного суду Черкаської області від 07 грудня 2017 року та закрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_7 на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 09 лютого 2017 року.

Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов наступного висновку.

У відповідності до пункту 3 частини другої статті 423 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підставою для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду.

Одним із елементів верховенства права є юридична визначеність, яка включає в себе, в тому числі, те що остаточні рішення судів національної системи не повинні бути оскаржені, якщо метою будь-якого способу перегляду рішення суду, який тягне за собою скасування такого рішення, не є усунення судової помилки.

Як вбачається з матеріалів касаційної скарги, рішення Апеляційного суду Черкаської області від 07 грудня 2017 року, яке заявник просить переглянути, постановою Верховного Суду від 26 лютого 2018 року залишено без змін, а касаційна скарга ОСОБА_4, подана представником ОСОБА_8, залишена без задоволення.

Процедура перегляду судового рішення, встановлена статтею 423 ЦПК України, має відповідати зазначеній меті, а підстави для такого перегляду, вказані в даній нормі права, носять виключний характер і мають бути буквально дотримані без розширеного тлумачення, оскільки в іншому випадку це призведе до порушення статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Суд апеляційної інстанції, відмовляючи у задоволенні заяви, виходив з того, що підставою для ухвалення рішення, яке заявник просить переглянути за нововиявленими обставинами, стало те, що ОСОБА_4, звертаючись до суду з вимогою про визнання права власності на спадкове майно за законом, не довела, що вона є спадкоємицею, а також не дотрималась визначеної законом процедури та строків прийняття спадщини.

Встановивши, що жодного посилання, а відтак і обґрунтування рішеннями Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 21 грудня 2016 року та Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 31 липня 2017 року рішення Апеляційного суду Черкаської області від 07 грудня 2017 року не містить, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку, що такі рішення не були підставою для ухвалення судового рішення, яке заявник просить переглянути, у зв'язку з чим обґрунтовано відмовив у задоволенні заяви.

У відповідності до частини другої статті 389 ЦПК Українипідставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК Українисуд у порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України у справі з ціною позову, що не перевищує п'ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), а також у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

З огляду на викладене, у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою, а правильне застосовування судом апеляційної інстанції норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують, на законність та обґрунтованість судового рішення не впливають, а є лише незгодою заявника з його змістом.

Керуючись пунктом 5 частини другої, пунктом 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4, поданою представником ОСОБА_5, на ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 12 квітня 2018 року за заявою ОСОБА_4 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Апеляційного суду Черкаської області від 07 грудня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Оксанинської сільської ради Уманського району Черкаської області про визнання права власності на спадкове майно за законом.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді В. О. Кузнєцов

А. С. Олійник

Г. І. Усик