Справа № 285/552/18
провадження у справі №2/0285/523/18
21 травня 2018 року м. Новоград-Волинський
Новоград - Волинський міськрайонний суд Житомирської області у складі судді Сташківа Т.Б. за участі секретаря судового засідання Медяної І.В. та осіб, які беруть участь у справі:
позивач: представник ОСОБА_1
відповідач: не прибув,
розглянувши заочно у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики,-
У лютому 2018 року ОСОБА_2 звернувся до із зазначеним позовом, у якому просить стягнути з відповідача: борг за договором позики в розмірі 104 400 грн.; пеню за прострочення платежу в розмірі 27 364 грн. 24 коп.; 3% річних в розмірі 7 319 грн. 44 коп.; інфляційні нарахування в розмірі 28 492 грн. 40 коп.; судовий збір в розмірі 1 763 грн. 86 коп.; витрати на правничу допомогу в розмірі 8 810 грн.
В судовому засіданні 21 травня 2018 року представник позивача уточнила позовні вимоги та просила стягувати 3% річних, інфляційні нарахування з урахуванням розрахунку № 1 (а.с.14-15) та розрахунку № 2 (а.с. 67). Крім того, представник позивача окрім витрат на правничу допомогу згідно акта виконаних робіт від 1 лютого 2018 року (а.с. 16) в розмірі 8 810 грн., просила стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу згідно акта виконаних робіт від 21 травня 2018 року (а.с. 68) в розмірі 17 620 грн. Представник позивача остаточно просила стягнути з відповідача: борг за договором позики в розмірі 104 400 грн.; пеню за прострочення платежу в розмірі 27 364 грн. 24 коп.; 3% річних в розмірі 8 263,33 грн., інфляційні втрати в розмірі 31 981,38 грн.; судовий збір в розмірі 1 763 грн. 86 коп.; витрати на правничу допомогу в сумі 26 430 грн.
Відповідач в судове засідання не прибув повторно, про час і місце судового розгляду був повідомлений вчасно та належним чином, однак про причини неявки суду не повідомив, відзив проти позову та клопотань про розгляд справи за його відсутності та/або про відкладення розгляду справи не подавав.
За таких обставин, керуючись ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Заслухавши у судовому засідання пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи та надані докази, зясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 3 серпня 2015 року між ОСОБА_2 до ОСОБА_3 укладено договір позики, відповідно до якого відповідач отримав у борг від ОСОБА_2 104 400 грн. для власних потреб та зобовязався повернути зазначені кошти у термін до 1 жовтня 2015 року, про що складено розписку (а.с. 44).
2 жовтня 2017 року на адресу ОСОБА_3 надіслано вимогу про повернення боргу в розмірі 104 400 грн., яку останній отримав 18 жовтня 2017 року (а.с. 11-13).
Станом на день звернення до суду із зазначеним позовом, суму коштів, взятих у позику, відповідач не погасив.
Зазначені обставини підтверджуються матеріалами справи та дослідженими у судовому засіданні доказами.
Відповідно з статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Як вбачається зі змісту статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
У відповідності до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно з ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
За змістом статті 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором .
За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.
Отже, досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суди для визначення факту укладення договору, його умов та його юридичної природи з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України повинні виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.
Склавши розписку, ОСОБА_3 підтвердив факт отримання ним у борг від позивача грошових коштів в розмірі 104 400 грн. з терміном повернення цих коштів до 1 жовтня 2015 року. Доказів того, що розписка була складена під впливом обману чи насильства, матеріали справи не містять.
Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно із ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до змісту ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Згідно із ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.
Законом України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань» передбачено, що за прострочення платежу платники сплачують на користь одержувачів коштів пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін (ст. 1 Закону)
Згідно із ст. 3 зазначеного Закону розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійну облікову ставку НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня.
Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно із ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.
Як вбачається з матеріалів справи і встановлено в судовому засіданні, відповідач не виконав умов договору позики, укладеного між сторонами, не повернув позивачу борг в обумовлений сторонами строк, у звязку з чим виникла заборгованість. Таким чином, невиконання відповідачем своїх договірних зобовязань порушило право позивача на своєчасне та в повному обсязі отримання грошових коштів, які були надані в позику.
Отже, невиконання відповідачем договірних зобовязань порушило право позивача на своєчасне та в повному обсязі отримання грошових коштів, які були надані в позику, а тому відповідач зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, 3 % річних від простроченої суми, а також пеню за несвоєчасне виконання боргових зобовязань.
Наданий суду розрахунок нарахування індексу інфляції, 3 % річних та пені, відповідачем не спростовано (а.с. 14-15, 67).
За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, підтверджуються належними доказами, а тому, підлягають задоволенню в повному обсязі.
Разом з тим, вимоги про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу в загальній сумі 26 430 грн. підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача.
Відповідно п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України передбачено до витрат, повязаних з розглядом справи, належать витрат на професійну правничу допомогу.
Згідно ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, повязану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Згідно із ч. 3 вказаної статті ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до висновку Верховного Суду, висловленого в постанові від 3 травня 2018 року в справі № 372/1010/16-ц, який підлягає врахуванню судом першої інстанції відповідно до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (Рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited" проти України»).
Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).
На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 8 810 грн. представником позивача ОСОБА_1 надано: свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю; договір про надання правової допомоги; ордер про повноваження адвоката на надання правової допомоги; орієнтовний перелік витрат, повязаних з представництвом інтересів позивача під час судового розгляду; квитанція від 1 лютого 2018 року про сплату адвокату ОСОБА_1 коштів за надання правничої допомоги в розмірі 8 810 грн.; акт виконаних робіт (а.с. 16-21).
На підставі викладеного, суд приходить до висновку що позивачем, відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України, доведено здійснення ним витрат для надання правничої допомоги в розмірі 8 810 грн.
Разом з тим, на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу в розмірі 17 620 грн. адвокатом надано лише акт виконаних робіт від 21 травня 2018 року (а.с. 68). Однак, у порушення вимог п. 2 ч. 2 та ч. 3 ст. 137 ЦПК України, будь-яких доказів сплати позивачем вказаної суми коштів на оплату витрат на правничу допомогу (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження), суду надано не було. А тому в задоволенні вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 17 620 грн. необхідно відмовити.
Крім того, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 137 ЦПК України).
За змістом статей 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених фізичними або юридичними особами вимог і на підставі наданих ними доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (стаття 263 ЦПК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Керуючись статтями 12, 13, 76-83, 141, 258, 259, 264-265, 268 ЦПК України, суд
Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 ( ідентифікаційний номер НОМЕР_1, проживаючий ІНФОРМАЦІЯ_2яний Майдан, Новоград-Волинський район, Житомирська область) на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, проживаючий ІНФОРМАЦІЯ_4) борг за договором позики в розмірі 172 008 (сто сімдесят дві тисячі вісім) гривень 95 копійок з яких борг за договором позики 104 400 грн., 3% річних 8 263,33 грн., інфляційні 31 981,38 грн., пеня 27 364,24 та судовий збір в розмірі 1 763 (дві тисячі двісті сімдесят) гривень 86 копійок.
Вимоги представника позивача про стягнення витрат понесених на правничу допомогу задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 ( ідентифікаційний номер НОМЕР_1, проживаючий ІНФОРМАЦІЯ_2яний Майдан, Новоград-Волинський район, Житомирська область) на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, проживаючий ІНФОРМАЦІЯ_4) витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8 810 (вісім тисяч вісімсот десять) гривень.
Заочне рішення набирає законної сили відповідно до загального порядку, встановленого Цивільним процесуальним кодексом України та може бути переглянуте судом, який його постановив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до апеляці йного суду Житомирської області протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвалу суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подають учасниками справи через відповідні суди, а саме Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області.

Рішення складено в повному обсязі та підписано 24 травня 2018 року.

Суддя Т.Б. Сташків