Апеляційне провадження № 22-ц/796/4293/2018
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2018 року м. Київ

Унікальний номер справи 754/4919/16-ц

Апеляційний суд міста Києва у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Шахової О.В.( суддя-доповідач), Головачова Я.В., Соколової В.В., за участю секретаря судового засідання Пащенко О.П.

сторони справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»

відповідач - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», подану його представником ОСОБА_5,

на рішення Солом'янського районного суду м. Києва, ухваленого 14 березня 2018 року під головуванням судді Українець В.В. в приміщенні Солом'янського районного суду м. Києва о 15 годині 35 хвилин,-

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2014 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості.

Свої вимоги обгрунтовувало тим, що 22 лютого 2011 року між ним та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого остання отримала кредит у сумі 15000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості.

ОСОБА_4 своїм підписом у договорі підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, складають договір.

Банк виконав свої зобов'язання в повному обсязі, а саме надав кредит у розмірі, встановленому договором. ОСОБА_4 умови договору належним чином не виконує, в зв'язку з чим, станом на 30 травня 2014 року утворилася заборгованість в розмірі 28869 гривень 57 копійок, яка складається з: 13646 гривень 46 копійок заборгованості по кредиту; 13372 гривні 18 копійок заборгованості по процентах; штрафів відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг - 500 гривень штрафу (фіксована частина) та 1350 гривень 93 копійки штрафу (процентна складова).

Рішенням Солом'янського районного суду міста Києва від 18 травня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 15 липня 2015 року, позов ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено, стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк»13 646, 46 грн заборгованості, 13 372,18 грн відсотків, 500,00 грн штрафу (фіксована частина), 1 350,93 штрафу (процентна складова), вирішено питання щодо розподілу судового збору (т. 1, ас.ас. 112-113, 138-141).

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 березня 2016 року скасовано рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 18 травня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 15 липня 2015 року, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції (т. 1, а.с. 169-171).

Останнім рішенням Солом'янського районного суду міста Києва від 14 березня 2018 року у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, представник ПАТ КБ «ПриватБанк» - Литвиненко О.М. подала апеляційну скаргу та, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, зокрема, що суд першої інстанції

прийняв рішення про відмову у задоволенні позову без належної правої оцінку поданим доказам, не сприяв всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, не уточнив підстави та межі заявленого позову .

Судом необґрунтовано відхилено банківські виписки як належні докази підтвердження укладеного кредитного договору, а , тому відповідач, підписавши анкету-заяву, став клієнтом банку, отримав кредитну картку зі строком дії і певний час систематично виконував зобов'язання за вказаним кредитним договором, що підтверджується розрахунком заборгованості, в якому відображено всі банківські операції та нарахування штрафних санкцій.

Вважає, що висновок суду про недотримання сторонами письмової форми договору та непогодження ними істотних умов договору кредитування не ґрунтується на Умовах та Правилах надання банківських послуг, законі та обставинах справи.

В судовому засіданні апеляційного суду відповідачка ОСОБА_4 проти апеляційної скарги заперечувала, вважаючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням вимог закону. Просила апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Представник позивача в судове засідання не з'явився,про час та місце розгляду справи за законом повідомлений належно. Клопотань про відкладення справи з зазначенням причин поважності неявки в судове засідання не подавав.

Відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи .

З огляду на викладене, неявка представника позивача в судове засідання не унеможливлює встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Указом Президента України № 452/2017 від 29.12.2017 «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» ліквідовано апеляційний суд міста Києва та утворено Київський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Київську область і місто Київ, з місцезнаходженням у місті Києві.

У відповідності до ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до п. 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

Пунктом 8 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України (в редакції, яка діє з 15.12.2017) передбачено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду Апеляційним судом міста Києва.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого по справі судового рішення, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з ч. 1 ст. 634 Цивільного кодексу України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Частинами 1, 2 ст. 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції,звертаючись до суду з позовом ПАТ КБ &q? т;ПриватБанк&quсу; посилалось на те, що 22 лютого 2011 року між банком та ОСОБА_4 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого остання отримала кредит у сумі 15 000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

У зв'язку з неналежним виконанням позичальником своїх зобов'язань, станом на 30 травня 2014 року утворилася заборгованість в розмірі 28 869 гривень 57 копійок (т. 1, ас. 5-6).

У наданій фотокопії анкети-заяви зазначено, що 22 лютого 2011 року ОСОБА_4 зазначила бажаний кредитний ліміт у 10 000 гривень (т. 1, ас. 7).

Із заяви від 22 лютого 2011 року вбачається, що в ній є посилання на те, що заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить договір про надання банківських послуг.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведені викладені в позові обставини, а саме факт ознайомлення ОСОБА_4 з Умовами і Правилами надання банківських послуг та Правилами користування платіжною карткою, які є складовими договору та факт їх отримання. Також суд вважав, що позивачем не надано доказів на підтвердження перерахування кредитних коштів відповідачу та наявності права грошової вимоги до боржника, якими є оригінал заяви на видачу готівки або меморіальний ордер. Матеріали справи не містять беззаперечних доказів того, що платіжна картка, передбачена умовами заяви від 22 лютого 2011 року, була видана відповідачу та отримана нею з визначеним лімітом суми коштів на ній.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції, який повно та всебічно з'ясував обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, надав належну правову оцінку зібраним у справі доказам та застосував правові норми, які регулюють спірні правовідносини.

Рішення суду грунтується на матеріалах справи, встановлених обставинах та відповідає вимогам закону з огляду на що є законним та обгрунтованим і підстав для його скасування не вбачається.

Статтею 417 ЦПК передбачена обов'язковість вказівок,що містяться в постанові суду касаційної інстанції.

Як вбачається з ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 березня 2016 року, скасовуючи попередні рішення в цій справі, суд касаційної інстанції зазначив, що одним з документів, що підтверджує дійсність та наявність права грошової вимоги до боржника і який є обов'язковим для пред'явлення під час примусового стягнення заборгованості боржника за кредитом у судовому порядку, є оригінал заяви на видачу готівки або меморіальний ордер.

Судом встановлено, що такого документу, на підтвердження наявності права грошової вимоги до боржника, позивачем не надано .

Згідно з довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки № НОМЕР_1, вказано, що 22 лютого 2011 року встановлено кредитний ліміт в 300 гривень та в цей же день відбулося збільшення кредитного ліміту до 8000 гривень. 01 березня 2011 року збільшено кредитний ліміт до 8 500 гривень. 07 квітня 2011 року збільшено до 10 000 гривень та 24 березня 2012 року - до 15 000 гривень. 11 липня 2012 року відбулося зниження кредитного ліміту до 14070 гривень (т. 1, ас. 193).

У анкеті-заяві від 22 лютого 2011 року ОСОБА_4 зазначила бажаний кредитний ліміт у 10 000 гривень.

Згідно з п. 1.1.7.12 Умов та правил надання банківських послуг, які додані до позовної заяви, договір діє протягом 12 місяців з моменту його підписання. Якщо протягом цього строку жодна зі сторін не проінформує другу сторону про припинення дії договору, він автоматично пролонгується на той же строк.

За правилами п. 2.1.1.2.1 Умов та правил надання банківських послуг для надання послуг банк видає клієнту картку, вид якої визначено у пам'ятці клієнта/довідці про умови кредитування та заяві, підписом якої клієнт та банк укладають договір про надання банківських послуг. Датою укладення такого договору є дата отримання картки, зазначеної у заяві.

Строк дії картки вказаний на її лицевій стороні (місяць і рік), вона діє до останнього календарного дня зазначеного місяця. Після закінчення строку дії відповідна картка продовжується банком на новий строк (шляхом надання клієнту картки з новим строком дії), видача картки на новий строк можлива при дотримання клієнтом умов обслуговування картки, передбачених договором (пункти 2.1.1.2.11, 2.1.1.2.12).

Судом першої інстанції досліджено довідку, з якої вбачається, що за кредитним договором від 22 лютого 2011 року було надано наступні кредитні картки: 1) НОМЕР_1 - дата відкриття 22 лютого 2011 року, термін дії - 12/14; 2) 5457 0829 0015 7996 - дата відкриття 23 лютого 2011 року, термін дії - 12/14; 3) НОМЕР_4 - дата відкриття 15 березня 2012 року, термін дії - 03/16. (т. 1, ас. 192).

На підтвердження факту отримання зазначених кредитних карток, представником позивача надано фотозображення особи з отриманими картками за 22 лютого 2011 року, 23 лютого 2011 року, 26 березня 2012 року (т. 1, ас.ас. 232-234).

Суд першої інстанції,встановивши зазначені обставини, дійшов правильного висновку, що ці фотозображення не підтверджують отримання відповідачем саме кредитної картки НОМЕР_1 (дата відкриття 22 лютого 2011 року, термін дії - 12/14) та перевипущеної картки ) НОМЕР_4 (дата відкриття 15 березня 2012 року, термін дії - 03/16), оскільки в матеріалах справи є виписка по особовому рахунку картки НОМЕР_1, з якої вбачається, що у ОСОБА_4 є також інші рахунки в ПАТ КБ «Приватбанк», зокрема: картка НОМЕР_2, картка НОМЕР_3, з яких вона перераховувала кошти на картку НОМЕР_1 по договору від 22 лютого 2011 року (т. 1, ас. ас. 194-200).

Таким чином суд вважав, на ім'я відповідача ПАТ КБ «Приватбанк» випущені й інші платіжні картки, проте матеріали справи не містять відомостей про дату їх видачі та термін дії. Зазначене свою чергу, ставить під сумнів надані фотозображення, оскільки останні могли бути зроблені не при видачі карток НОМЕР_5 перевипущеної НОМЕР_4 по кредитному договору від 22 лютого 2011 року, а при видачі інших карток по інших договорах.

Між тим, підпис відповідача про намір отримання кредитної картки міститься лише в Анкеті-заяві від 22 лютого 2011 року.

Будь-яких інших доказів отримання ОСОБА_4 платіжної картки НОМЕР_1 та перевипущеної картки НОМЕР_4 представниками ПАТ КБ «Приватбанк» суду надано не було.

З огляду на викладене, є помилковими доводи апеляційної скарги про те, що суд в достатньому обсязі не визначився з преметом та межами заявлених вимог, чи із характером спірних правовідносин та правовою нормою, яка їх регулює.

Висновок суду по суті вирішеного спору є правильними, законними та обґрунтованими, підтверджуються матеріалами справи та не спростований позивачем належним чином.

Доводи апеляційної скарги банку полягають у тому, що ним надано суду належні докази на підтвердження зазначених у позові обставин, які підтверджують наявність договірних відносин між сторонами та невиконання відповідачем взятих за договором зобов'язань, однак ці доводи були предметом детального дослідження й ретельної оцінки судом першої інстанцій, який їх обґрунтовано спростував, про що свідчить зміст оскаржуваного судового рішення, таким чином, ці доводи зводяться до переоцінки доказів, що згідно з положеннями статті 367 ЦПК України не належить до повноважень суду апеляційної інстанції.

Наведені в апеляційній скарзі позивача доводи про те, що суд не сприяв всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, є необґрунтованими, зважаючи на те, що позивачем є юридична особа - банківська установа, яка має в своєму підпорядкуванні юридичний відділ, що вказує на те, що представники позивача були обізнані із нормами процесуального права, які регламентують принципи цивільного судочинства, в тому числі й такий принцип як змагальність сторін, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, та диспозитивність цивільного судочинства, за яким суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Цивільного процесуального Кодексу України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках; учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову.

Враховуючи, те що апеляційна скарга залишається без задоволення, у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для зміни розподілу судових витрат, здійсненого судом першої інстанції. Судовий збір за подання апеляційної скарги слід покласти на особу, яка подала апеляційну скаргу. Іншими учасниками справи не заявлено вимог до відшкодування судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у апеляційному суді.

В зв'язку з тим, що ціна позову в справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а) г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права

На підставі викладеного та керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 14 березня 2018 року залишити без змін, а апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», подану його представником ОСОБА_5 - без задоволення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складений 1 червня 2018 року.

Суддя-доповідач

Судді: