23 травня 2018 року Личаківський районний суд м. Львова
в складі: головуючого судді Гирич С.В
за участю секретаря судового засідання Попович Х.І.
відповідача ОСОБА_1
представника відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2
у відкритому судовому засіданні,
розглянувши питання постановлення додаткового рішення по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, Львівської міської ради, третіх осіб: відділу Держгеокадастру у м. Львові, ОСОБА_4 про визнання нечинним рішення, визначення межі земельних ділянок, зобовязання до вчинення дій,
рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 21.02.2018 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1, Львівської міської ради, третіх осіб: відділу Держгеокадастру у м. Львові, ОСОБА_4 про визнання нечинним рішення, визначення межі земельних ділянок, зобовязання до вчинення дій задоволено частково; визначено межі між будинковолодінням по вул. Старознесенська, 120 та вул. Старознесенська, 118-а в м. Львові, з врахуванням вже існуючої правовстановлюючої та технічної документації на зазначені ділянки, а саме по лінії між т.«3» до т.«6» згідно додатку 1 до висновку №4-17Е від 25.04.2017 року судової земельно-технічної експертизи; в решті в задоволенні позову відмовлено за безпідставністю.

Позивач звернулась до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення в частині розподілу судових витрат, оскільки такі не вирішені під час ухвалення рішення.

Відповідач та його представник в судовому засіданні проти заяви заперечив. Зазначив, що підстав для задоволення такої немає, оскільки на проведенні експертиза настоювала саме позивач, відповідач неодноразово заперечував проти таки, оскільки в матеріалах справи всі необхідні докази для вирішення справи були наявні.

В судове засідання інші учасники не зявились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомленні у встановленому законом порядку, заяв про відкладення не подали. У відповідності до положень ч.4 ст.270 ЦПК України, неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Заслухавши думку сторін, які зявились, оглянувши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Відповідно до вимог п.3 ч.1 ст.270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати.

Згідно положень ч.ч.1, 3 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. До витрат, повязаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати повязані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведення експертизи.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач звернулася із позовом до відповідачів, третіх осіб про визнання нечинним рішення узгоджувальної комісії для вирішення земельних спорів Львівської міської ради, протокол №157 від 24.07.2015 року про погодження межі земельних ділянок по вул. Старознесенська, 120 та вул. Старознесенська, 118-а в м. Львові; визначення межі між будинковолодінням по вул. Старознесенська, 120 та вул. Старознесенська, 118-а в м. Львові, з врахуванням вже існуючої правовстановлюючої та технічної документації на зазначені ділянки, а саме по лінії між т. «3» до т. «6» згідно додатку 1 до висновку №4-17Е від 25.04.2017 року судової земельно-технічної експертизи; зобовязання ОСОБА_1 демонтувати паркан (сітку) встановлену по лінії т.6-т.8 та браму, яка розташована вздовж вулиці Старознесенська по лінії т.Б-т.7 (брама 9,7 м.) т.А (1,3 м.), згідно додатку 1 до висновку №4-17Е від 25.04.2017 року судової земельно-технічної експертизи; зобовязати Львівську міську раду розглянути заяву позивача щодо надання заїзду на земельну ділянку за адресою: м. Львів, вул. Старознесенська, 118-а.

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 21.02.2018 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1, Львівської міської ради, третіх осіб: відділу Держгеокадастру у м. Львові, ОСОБА_4 про визнання нечинним рішення, визначення межі земельних ділянок, зобовязання до вчинення дій задоволено частково; визначено межі між будинковолодінням по вул. Старознесенська, 120 та вул. Старознесенська, 118-а в м. Львові, з врахуванням вже існуючої правовстановлюючої та технічної документації на зазначені ділянки, а саме по лінії між т.«3» до т.«6» згідно додатку 1 до висновку №4-17Е від 25.04.2017 року судової земельно-технічної експертизи; в решті в задоволенні позову відмовлено за безпідставністю.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем долучено квитанції про сплату судового збору за подання первісного позову в розмірі 243,6 грн. (а.с.2 том 1), судового збору при поданні заяви про призначення експертизи в розмірі 243,6 грн. (а.с.95 том 1), судового збору, сплаченого при поданні заяви про збільшення позовних вимог в розмірі 640 грн. (а.с.120 том 2).

Окрім цього, ухвалою суду від 14.02.2017 року покладено на позивача оплату проведення експертизи в сумі 15 000 грн. згідно рахунку експерта №3 від 07.03.2017 року (а.с.35).

А тому, оскільки рішенням суду від 21.02.2018 року не вирішено питання розподілу вказаних витрат, а тому слід постановити про це додаткове рішення.

Відповідно до положень ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З врахуванням часткового задоволення позову в частині однієї вимоги - визначення межі між будинковолодінням, яку була заявлено при подачі первинного позову та які відповідачів не заперечували, та відмови в задоволенні позову в частині іншихвимог позивача, відповідно до положень ст.121 ЦПК України,слід стягнути з відповідачів в рівних частках на користь позивача судовий збір в розмірі 243,60 грн., який був сплачений при подачі первинного позову. В іншій частині сплаченого судового збору за подання позову - залишити за позивачем.

З врахуванням положень п.1 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір», слід повернути ОСОБА_3 сплачену суму судового збору в розмірі 243,6 грн. (а.с.95 том 1) за подачу заяви про призначення експертизи згідно з платіжним дорученням №103 від 18.11.2015 року, оскільки сплата судового збору при поданні відповідного клопотання не передбачена.

В частині розподілу витрат на проведення експертизи суд виходить із наступного.

Ухвалою суду від 14.02.2017 року покладено на позивача оплату проведення експертизи. Як вбачається із рахунку експерта №3 від 07.03.2017 року(а.с.35 том 2), встановлено розмір в сумі 15 000 грн.

З матеріалів справи вбачається, що в ході розгляду справи позивач подала клопотала про призначення експертизи, оскільки вважала, що в межах заявленого предмету позову підлягає доказуванню той факт, що межа запропонована узгоджувальною комісією проведена з порушенням червоних ліній та вимог ДБН, не відповідає вже існуючій земельно-технічній документації, зокрема плану земельної ділянки. Також зазначала, що для встановлення межі згідно існуючої правовстановлюючої та технічної документації необхідно провести спеціальні заміри фактично існуючих відстаней від будівель і споруд, та їх співставити із існуючими замірами. Таким чином, для доведеності її позовних вимог необхідно встановити відповідність оскаржуваного рішення узгоджувального комісії, а саме щодо визначенні межі, яка розділяє ці земельні ділянки, у співвідношенні із чинними будівельними нормами та стандартами, а також існуючими правовстановлюючими документами на ці земельні ділянки. Вказані обставини були встановлені та зазначені в ухвалі суду про призначення експертизи. Окрім того, експертиза була призначена відповідно до положень ст.ст.143,147 ЦПК України, в редакції від 18.03.2004 року. Ч.2 ст.86 ЦПК України , в редакції від 18.03.2004 року було передбачено, що кошти на оплату експертизи вносяться стороною, яка заявила клопотання про призначення експертизи.

При обговоренні даного клопотання відповідачі проти призначення експертизи категорично заперечували.

Як вбачається із висновку експертизи №4-17Е від 25.04.2017 року, межа між будинковолодінням по вул. Старознесенська, 120 та вул. Старознесенська, 118-а в м. Львові відповідає існуючій правовстановлюючій та технічній документації, а саме по лінії між т.«3» до т.«6» згідно додатку 1 до висновку №4-17Е від 25.04.2017 року судової земельно-технічної експертизи.

Таким чином, доводи позивача, з метою підтвердження яких було призначено експертизу, не знайшли свого підтвердження. А тому, з врахуванням положень ч.3 ст.141 ЦПК України, а також того, що в частині меж між будинковолодіннями не виявлено порушень, на чому неодноразово наполягав відповідач та його представник, суд вважає, що заява позивача про покладення вказаних втрат пропорційно на обох сторін є безпідставною.

Окрім цього, відповідно до положень ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у звязку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом пяти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Проте, доказів фактичного понесення вказаних витрат позивач суду не представила у встановленому законом порядку.

А тому в цій частині судові витрати витрати на проведення експертизи слід залишити за позивачем.

Керуючись ст.ст.121, 133,137, 270 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

постановити по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, Львівської міської ради,третіх осіб: відділу Держгеокадастру у м. Львові, ОСОБА_4 про визнання нечинним рішення, визначення межі земельних ділянок, зобовязання до вчинення дій додаткове рішення.

Стягнути з відповідачів ОСОБА_1 та Львівської міської ради в рівних частинах на користь ОСОБА_3 судовий збір в розмірі 243,60грн. (двісті сорок три гривні шістдесят копійок)

Повернути ОСОБА_3 частину сплаченої суму судового збору на рахунок 0006, МФО 825014, до державного бюджету Личаківського району м. Львова в розмірі 243,6 грн., сплаченого згідно з платіжним дорученням №103 від 18.11.2015 року.

В решті судові витрати залишити за позивачем ОСОБА_3.

На додаткове рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів з часу складання повного судового рішення до Апеляційного суду Львівської області або через місцевий суд до Апеляційного суду Львівської області. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Гирич С.В