РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2 травня 2018 р. Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя в складі:

головуючого судді Соболєвої І.П.,

за участю секретаря судового засідання Лєдової А.С.,

представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

представника відповідача адвоката ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду за адресою: м. Запоріжжя, вул. Перемоги, 107-Б, цивільну справу № 335/15651/17 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме мано в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що він є сином ОСОБА_6, яка померла 25.09.2000 у м. Запоріжжі. За життя ОСОБА_6 залишила заповіт на сина позивача у справі, та внука відповідача у справі, яким заповіла належну їй однокімнатну квартиру № АДРЕСА_1, в рівних долях кожному.

Після смерті ОСОБА_6 позивач фактично вступив у володіння та розпорядження спадковим майном, а саме квартирою № 30 в буд. № 54-А по вул. Патріотичній в м. Запоріжжі, оскільки продовжував проживати в квартирі, доглядати їй, підтримувати у належному стані, сплачувати комунальні послуги.

Проте, із заявою про прийняття спадщини у передбачений законодавством строк позивач не звернувся, оскільки вважав достатньо фактичне прийняття спадщини.

07.06.2017 позивач подав до приватного нотаріуса заяву про відмову від прийняття спадщини за заповітом та заяву про прийняття спадщини за законом. Однак у видачі свідоцтва про право на спадщину позивачу було відмовлено у звязку з тим, що позивач на момент смерті спадкодавця ОСОБА_6 не був зареєстрований.

Відповідач ОСОБА_2 у встановлений законом строк не звернувся до нотаріальної контори, фактично не прийняв спадщину після смерті бабусі, заяву нотаріусу подав тільки 12.12.2017, тому йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Таким чином, оскільки позивач у встановлений законом строк фактично вступив в управління і володіння спадковим майном, та є таким, що прийняв спадщину після смерті ОСОБА_6, ОСОБА_5 просив суд визнати за ним право власності на квартиру, розташовану АДРЕСА_2, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6, яка померла 25.09.2000р.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав з підстав, які викладені в позові, просив суд позов ОСОБА_5 задовольнити у повному обсязі.

Відповідач у судовому засіданні позов ОСОБА_5 визнав, проти задоволення позовних вимог не заперечував.

Вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У судовому засіданні встановлено, зокрема з спадкової справи № 70/2017, що 25.09.2000 у м. Запоріжжя померла ОСОБА_6, яка на день смерті проживала за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1.

ОСОБА_6 є матірю позивача ОСОБА_5

За життя ОСОБА_6 залишила заповіт, відповідно до якого вона заповіла належну їй на праві приватної власності однокімнатну квартиру № АДРЕСА_1 сину - позивачу у справі, та внуку відповідачу у справі, в рівних долях кожному.

У встановлений законодавством строк для прийняття спадщини позивач не звернувся до нотаріальної контори із заявою про її прийняття за законом.

Проте, навіть у випадку своєчасного звернення позивача за прийняттям спадщини, оформити її було б неможливо у звязку із тим, що останній не був зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1.

Останні роки перед смертю ОСОБА_6 позивач мешкав разом із нею, доглядав за нею, як син.

Відповідач ОСОБА_2 у справі на спадщину не претендує, про що останній зазначив у судовому засіданні.

Як вбачається з постанови приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_7 від 12.12.2017 № 2944/02-31, ОСОБА_2 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом та за законом після померлої ОСОБА_6, яка померла 25.09.2000 року.

На теперішній час, при зверненні позивача до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину, йому в цьому було відмовлено з причин відсутності реєстрації за адресою: АДРЕСА_3, та документів, які б підтверджували фактичний вступ в управління або володіння спадковим майном.

До позовних вимог про визнання права власності підлягають застосуванню норми Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963.

Отже, частиною 1 ст. 524 Цивільного кодексу Української РСР 1963 р., спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Відповідно до ст. 548 Цивільного кодексу Української РСР 1963 р., для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Вимогою ст. 549 Цивільного кодексу Української РСР 1963 р. визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

До часу набрання чинності Цивільного кодексу України та Законом України від 01.07.2004 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від їх державної реєстрації.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 на день смерті була власником квартири за адресою: АДРЕСА_3, його син ОСОБА_5 прийняв спадщину, а тому за позивачем слід визнати право на спадщину.

Беручи до уваги вищевикладене та те, що відповідач цілком визнав позов, про що ним подано суду заяву, і визнання позову відповідачем не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають повному задоволенню.

На підставі ст. 41 Конституції України, ст.ст. 524, 548, 549 Цивільного кодексу Української УРС (1963 р.), керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 259, 263 265 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_5 задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_1, право власності на квартиру, розташовану АДРЕСА_2, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6, яка померла 25 вересня 2000 р.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Запорізької області через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Вступна та резолютивна частини рішення постановлені в нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 2 травня 2018 р.

Повне рішення складено 7 травня 2018 р.

Суддя І.П. Соболєва