Постанова

Іменем України

25 квітня 2018 року

м. Київ

справа № 344/6096/16-ц

провадження № 61-4696св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О., Мартєва С. Ю., Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Штелик С. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2,

відповідачі: ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_5 на рішення Івано-Франківського міського суду

Івано-Франківської області від 19 липня 2016 року у складі судді Бородовського С. О. та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 17 серпня 2016 року у складі колегії суддів: Горблянського Я. Д., Максюти І. О., Матківського Р. Й.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення»

ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У травні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Свої позовні вимоги ОСОБА_2 мотивувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_6, унаслідок чого відкрилась спадщина на 1/2 частину житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд, які розташовані на земельній ділянці загальною площею 632 кв. м, що знаходяться на АДРЕСА_1. Фактом підтвердження родинного зв'язку з померлою є її свідоцтво про народження, в якому батьком зазначений

ОСОБА_6 ОСОБА_2 зі своїм батьком ОСОБА_6 та братом ОСОБА_3, а також з сестрою ОСОБА_7 та матір'ю ОСОБА_8 через сімейний конфлікт не підтримувала жодних зв'язків. У встановлений законом строк звернутись до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини позивач не мала змоги, оскільки про смерть батька вона дізналася випадково від матері 25 березня 2016 року.

Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_2 просила визначити додатковий строк тривалістю в один місяць для подання заяви про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті її батька ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області

від 19 липня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що строк для прийняття спадщини є преклюзивним і з його спливом право на прийняття спадщини припиняється. Додатковий строк для прийняття спадщини може бути встановлено судом у виняткових випадках у разі доведення позивачем тієї обставини, що у нього були непереборні обставини, за яких він був позбавлений можливості подати заяву про прийняття спадщини. Подання заяви про прийняття спадщини є обов'язком спадкоємця, який має намір прийняти спадщину. Не виконання обов'язку або незнання про нього не звільняє позивача від відповідного обов'язку і не надає йому жодних переваг щодо інших спадкоємців.

Ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 17 серпня 2016 року рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 19 липня 2016 року залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що причина пропуску строку для прийняття спадщини не може бути визнана поважною, оскільки саме по собі незнання про смерть спадкодавця без установлення інших об'єктивних, непереборних, істотних труднощів на вчинення дій щодо прийняття спадщини не свідчить про поважність пропуску зазначеного строку.

У касаційній скарзі, поданій у вересні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, представник ОСОБА_2 - ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати судові рішення і направити справу на новий судовий розгляд.

Касаційна скарга мотивована тим, що відсутність у ОСОБА_2 інформації про факт смерті спадкодавця у розумінні статті 1272 ЦК України обумовлюють наявність непереборних об'єктивних істотних обставин, що унеможливлюють прийняття спадкоємцем спадщини у визначений законом строк.

Відзив на касаційну скаргу відповідачами не подано.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Суди попередніх інстанцій встановили, що відповідно до свідоцтва про смерть від 24 вересня 2015 року ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в місті Івано-Франківську.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом ОСОБА_6 є власником 1/2 частини житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд, які знаходяться на вул. Сеченова, 8 та розташовані на земельній ділянці розміром 632 кв. м.

Згідно зі свідоцтвом про народження від 11 вересня 1978 року батьками позивачки записано ОСОБА_6 та ОСОБА_8

Відповідно до роз'яснень приватного нотаріуса Павлінського В. Д.

від 28 квітня 2016 року позивачу повідомлено про пропуск строку для прийняття спадщини та відмовлено у реєстрації заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6

Згідно з нотаріально засвідченою заявою від 11 квітня 2016 року відповідач

ОСОБА_4, яка прийняла спадщину, дала згоду на прийняття спадщини позивачем після смерті ОСОБА_6 Інший спадкоємець - відповідач ОСОБА_3 такої згоди не надав.

Обґрунтовуючи позовну заяву, ОСОБА_2 вказувала, що у встановлений законом строк не мала можливості звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, оскільки про факт смерті батька та відповідно про відкриття спадкової справи до 25 березня 2016 року їй не було відомо. У зв'язку з цим позивач звернулася до суду з позовом про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Відповідно до вимог статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (стаття 1270 ЦК України ).

Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (стаття 1272 ЦК України).

Суди правильно зазначили, що поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правових підстав для визначення додаткового строку для прийняття спадщини немає.

Такий висновок міститься у постановах Верховного Суду України

від 26 вересня 2012 року (справа № 6-85цс12) та від 04 листопада 2015 року (справа № 6-1486цс15).

Безпідставними є доводи касаційної скарги стосовно поважності причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини через хворобу позивача в 2016 році, що могло би бути підтверджене показаннями свідків.

Згідно з вимогами чинного цивільного законодавства обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Так, хвороба, перебування позивача-спадкоємця в іншому регіоні України у зв'язку із відрядженням, службовою необхідністю не можуть підтверджуватись лише показаннями свідків. Крім того, такі докази повинні подаватися до суду першої інстанції на підтвердження позовних вимог. Не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім'єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови.

Суди попередніх інстанцій на підставі встановлених обставин справи та належним чином оцінених судами доказів , керуючись положеннями статей 1222, 1220, 1269, 1270, 1272 ЦК України про порядок прийняття спадщини, правильно встановили, що причини, на які ОСОБА_2 посилалась як на підставу для визначення їй додаткового строку для прийняття спадщини, а саме відсутність інформації про факт смерті спадкодавця, не можуть бути визнані поважними, тому дійшли обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Доводи касаційної скарги про неповідомлення позивача та її законного представника про час і місце судового засідання, призначеного

на 17 серпня 2016 року судом апеляційної інстанції, не знайшли свого підтвердження, оскільки спростовуються розписками, що містяться в матеріалах справи. Відсутність позивача та його представника у судовому засіданні апеляційної інстанції не є підставою для скасування законного та обґрунтованого рішення суду апеляційної інстанції, оскільки не потягло за собою порушення прав та законних інтересів позивача, яка була присутня в судовому засіданні суду першої інстанції і мала можливість в повній мірі скористатися своїми правами, наданими їй та її законному представнику статтею 27 ЦПК України (у редакції, чинній на момент розгляду справи судом першої інстанції).

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому вказані судові рішення відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України необхідно залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області

від 19 липня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 17 серпня 2016 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді А. О. Лесько

С.Ю. Мартєв

І.М. Фаловська

С.П. Штелик