Постанова

Іменем України

03 травня 2018 року

м. Київ

справа № 127/25723/15-ц

провадження № 61-17110св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Курило В. П. (суддя-доповідач), Коротуна В. М.,

Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідачі: ОСОБА_5, фізична особа-підприємець ОСОБА_5,

третя особа - споживче товариство «Еліт»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 22 серпня 2016 року у складі судді Гуменюка К. П. та рішення апеляційного суду Вінницької області від 22 лютого 2017 року у складі колегії суддів: Шемети Т. М., Кучевського П. В., Панасюка О. С.,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_5, фізичної особи-підприємця ОСОБА_5, третя особа - споживче товариство «Еліт» (далі - СТ «Еліт»), про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні магазином-кафе та зобов'язання звільнити його від товарно-матеріальних цінностей шляхом виселення.

Позовна заява мотивована тим, що 19 лютого 2005 року СТ «Еліт» придбано магазин, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1).

Членами СТ «Еліт» ОСОБА_7 та ОСОБА_4 встановлено, що ОСОБА_5 самовільно, без будь-яких документів зайняла приміщення магазину-кафе, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1), про що свідчать акти обстеження.

ОСОБА_5 направлялись претензії, складались акти, але самовільно захоплене приміщення магазину ОСОБА_5 не звільнила, продовжує використовувати його в своїх особистих цілях, розмістила в приміщенні магазину барну стійку, столи, стільці, м'який куточок, кухонне обладнання (електричну плиту, мийку), холодильне обладнання (холодильна камера, холодильник), тощо.

28 липня 2015 року СТ «Еліт» передало позивачу у власність спірну будівлю магазину-кафе, загальною площею 186,2 кв.м, що знаходиться за адресою:

АДРЕСА_1), таким чином, позивач на даний час є власником спірної будівлі.

ОСОБА_4 неодноразово зверталась до відповідача з проханням про звільнення самовільно зайнятого приміщення магазину-кафе, проте відповідач продовжує його займати та здійснювати в останньому підприємницьку діяльність, що позбавляє можливості власника користуватись своїм майном, чим завдає позивачу матеріальної шкоди.

З врахування зміни предмету позову, ОСОБА_4 просила усунути перешкоди в користуванні магазином-кафе, загальною площею 186,2 кв.м, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 зобов'язавши солідарно ОСОБА_5 та фізичну особу-підприємця

ОСОБА_5 звільнити його від товарно-матеріальних цінностей, а саме: барної стійки, столів, стільців, м'якого куточка, кухонного обладнання (електроплита, мийка, холодильник), шляхом виселення.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 22 серпня

2016 року позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_5, фізичної особи-підприємця ОСОБА_5, третя особа - СТ «Еліт», про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні магазином-кафе та зобов'язання звільнити його від товарно-матеріальних цінностей шляхом виселення задоволено частково.

Усунуто ОСОБА_4 перешкоди в користуванні магазином-кафе, загальною площею 186,2 кв.м, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 зобов'язавши ОСОБА_5 та фізичну особу-підприємця ОСОБА_5 звільнити його від товарно-матеріальних цінностей, а саме: барної стійки, столів, стільців, м'якого куточка, кухонного обладнання (електроплита, мийка, холодильник).

Стягнуто в рівних частках з ОСОБА_5 та фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 витрати щодо сплати судового збору у розмірі 487,20 грн.

Рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні магазином-кафе та зобов'язання звільнити його від товарно-матеріальних цінностеймотивовано тим, що власником спірної будівлі (магазину-кафе) у АДРЕСА_1) є ОСОБА_4 відповідачі в свою чергу чинили перешкоди позивачу володіти, користуватись та розпоряджатись своєю власністю. Судом не взято до уваги копію договору від 01 березня 2009 року № З про здачу в оренду основних засобів, як належний та допустимий доказ, оскільки оригінал договору в судовому засіданні не досліджувався.

Залишаючи без задоволення позовні вимоги в частині виселення відповідачів з спірного приміщення, суд виходив з того, що поняття «виселення» відноситься до категорії житлових правовідносин та застосовується до правовідносин, які виникають між фізичними особами з приводу виселення з житлових приміщень, а тому позивачем обрано неналежний спосіб захисту.

Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 22 лютого 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено частково.

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6 задоволено частково.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 22 серпня 2016 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до

ОСОБА_5, фізичної особи-підприємця ОСОБА_5, третя особа -

СТ «Еліт», про виселення скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_5, фізичної особи-підприємця ОСОБА_5, третя особа - СТ «Еліт», про виселення задоволено.

Виселено ОСОБА_5 та фізичну особу-підприємця ОСОБА_5 з нежитлового приміщення магазину-кафе, загальною площею 186,2 кв.м, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2, належного на праві власності ОСОБА_4

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_4 про виселення мотивовано тим, що усунення перешкод позивачу у користуванні власністю без вирішення позовних вимог про виселення не призведе до звільнення відповідачем займаного приміщення магазину-кафе, загальною площею 186,2 кв.м, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 та відповідно не відновить порушене право власності ОСОБА_4

В іншій частині суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції.

07 березня 2017 року представник ОСОБА_5 - ОСОБА_6 через засоби поштового звʼязку подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 22 серпня 2016 року та рішення апеляційного суду Вінницької області від 22 лютого 2017 року та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами першої та апеляційної інстанцій не взято до уваги ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 січня 2015 року в справі № 6-39266св14.

Позивачем не надано жодного доказу про те, що жоден з відповідачів перебувають в приміщенні магазину-кафе, що належить позивачу.

Судами проігнорована обставина, що приміщення, яке орендує фізична особа-підприємець ОСОБА_5 є відмінним від приміщення, що належить позивачу.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2017 року відкрито касаційне провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, фізичної особи-підприємця ОСОБА_5, третя особа - СТ «Еліт», про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні магазином-кафе та зобов'язання звільнити його від товарно-матеріальних цінностей шляхом виселення, за касаційною скаргою представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 22 серпня 2016 року та рішення апеляційного суду Вінницької області від 22 лютого 2017 року.

Витребувано з Вінницького міського суду Вінницької області цивільну справу № 127/25723/15-ц.

Зупинено виконання рішення апеляційного суду Вінницької області від

22 лютого 2017 року до закінчення касаційного провадження у справі.

Копії касаційної скарги та додані до неї матеріали надіслано особам, які беруть участь у справі та роз'яснено їм право подати заперечення на касаційну скаргу протягом одного місяця з дня отримання ухвали.

14 квітня 2017 року справа № 127/25723/15-ц надійшла до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Відповідно до розділу 6 «Прикінцеві положення» Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», цей Закон набирає чинності з дня початку роботи Верховного Суду, визначеного рішенням його Пленуму відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (Відомості Верховної Ради України, 2016 року, № 31, стаття 545), опублікованим у газеті «Голос України».

Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду від 30 листопада 2017 року

№ 2 «Про визначення дня початку роботи Верховного Суду» визначено днем початку роботи Верховного Суду 15 грудня 2017 року.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення»

ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Статтею 388 ЦПК України визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

16 квітня 2018 року касаційну скаргу разом із матеріалами цивільної справи

№ 127/25723/15-ц передано до Верховного Суду.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вимогами частин першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Оскаржувані судові рішення хвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а аргументи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Відповідно до частини першої статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з частиною першою, другою статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (стаття 391 ЦК України).

Передбачений статтею 391 ЦК України спосіб захисту - усунення перешкод у здійсненні власником прав користування та розпорядження своїм майном, підлягає застосуванню у тих випадках, коли між позивачем, який є власником майна, і відповідачем, який користується спірним майном, не існує договірних відносин щодо цього майна і майно перебуває у користуванні відповідача не на підставі договору, укладеного з позивачем.

Суди вірно встановили, що між власником приміщення ОСОБА_4 та відповідачем відсутні будь-які договірні відносини. Вірно не взяли до уваги копію договору № 3 про здачу в оренду основних засобів від 01 березня

2009 року, як належний та допустимий доказ, оскільки вказаний договір існував між СТ «Еліт» та фізичною особо-підприємцем ОСОБА_5 і термін його дії закінчився 31 січня 2010 року, тобто задовго до набуття права власності на спірне приміщення позивачем по справі, а тому висновок судів попередніх інстанцій про задоволення позовних вимог ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні магазином-кафе та зобовʼязання звільнити його від товарно-матеріальних цінностей є обґрунтованим, оскільки відповідачі чинять перешкоди позивачу в користуванні та розпорядженні своєю власністю.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Колегія суддів Верховного Суду погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про задоволення позовних вимог ОСОБА_4 про виселення, оскільки це є належним способом захисту порушеного права позивача.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня

2006 року).

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки підстави для скасування судових рішення відсутні.

За змістом частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2017 року зупинено виконання рішення апеляційного суду Вінницької області від 22 лютого 2017 рокудо закінчення касаційного провадження.

Враховуючи те, що касаційна скарга представника ОСОБА_5 -

ОСОБА_6підлягає залишенню без задоволення, відповідно до положень частини третьої статті 436 ЦПК України Верховних Суд поновлює виконання рішення апеляційного суду Вінницької області від 22 лютого 2017 року.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 22 серпня 2016 року, в не скасованій його частині, та рішення апеляційного суду Вінницької області від 22 лютого 2017 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення апеляційного суду Вінницької області від

22 лютого 2017 року.

Постанова оскарженню не підлягає.

Судді: В. П. Курило

В. М.Коротун

М. Є.Червинська