Справа № 462/5310/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 травня 2018 року Залізничний районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді: Бориславського Ю.Л.,

при секретарі: Каралюс Т.Р.,

за участю учасників справи

позивача: ОСОБА_1,

представника позивача: ОСОБА_2,

відповідача: ОСОБА_3,

представника відповідача: ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та ОСОБА_5 за участю третьої особи - Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради - про усунення перешкод в користуванні майном, суд

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до суду із позовною заявою до ОСОБА_3 та ОСОБА_5, третя особа - Залізнична районної адміністрації Львівської міської ради, у якій просить присвоїти 1/3 частині будинку АДРЕСА_1, яка належить на праві власності позивачу, окрему поштову адресу: АДРЕСА_2. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що сторони є співвласниками будинку АДРЕСА_1, будинковолодіння та земельна ділянка є розподіленими між співвласниками. Позивач звернулася до відповідачів про надання ними згоди на присвоєння її частині будинку окремої адреси, однак останні невмотивовано відмовили їй у цьому, а тому позивач звернулася до суду із позовом та просить задовольнити такий, оскільки без цієї згоди вона немає фактичної можливості належним чином користуватися своїм нерухомим майном.

У судовому засіданні позивач та її представник ОСОБА_2, який діє на підставі ордера серії ЛВ №009324, позовні вимоги підтримали повністю з підстав, викладених у позовній заяві, просили задовольнити позов.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_4, який діє на підставі договору №01/01-18 від 26.01.2018р. заперечили проти позову та вказали, що такий є необґрунтованим, оскільки відповідачами не чиниться позивачу жодних перешкод у користуванні її майном, крім цього, відповідачі не мають повноважень для присвоєння частині будинку окремого номера. Просили у задоволенні позову відмовити повністю.

Відповідач ОСОБА_5 у судове засідання не з'явився, подав суду заяву, в якій просить відмовити у задоволенні позову та проводити розгляд справи у його відсутності.

Представник третьої особи у судові засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суд не повідомив. Неявка представника третьої особи не є перешкодою для розгляду справи по суті.

Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши зібрані докази, прийшов до висновку, у задоволенні позову слід відмовити виходячи із наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Частиною 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 4 визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

У відповідності до вимог ст.76, 77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до вимог ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що сторони є співвласниками будинку АДРЕСА_1. Позивач ОСОБА_1 являється власником 1/3 частини будинку, що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно та інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна /а.с.5, 6-9/.

Як вбачається із долучених до матеріалів справи копій документів, Львівське обласне державне комунальне бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки надало висновок про технічну можливість розділити будинок АДРЕСА_1 на два самостійних будинки з присвоєнням окремих номерів від 04.10.2004 р. та такий скеровано виконкому Залізничної районної Ради народних депутатів м. Львова /а.с.46/.

Згідно вимог Положення про порядок присвоєння поштових адрес на об'єкти нерухомого майна, затвердженого рішенням виконкому від 26.12.2008р. № 1380 із внесеними змінами рішенням № 606 від 08.08.2014, Положення діє на адміністративній території м. Львова і є обов'язковим до виконання всіма органами влади, фізичними та юридичними особами незалежно від форм власності.

Присвоєння поштових адрес на об'єкти нерухомого майна здійснюється на підставі розпорядження голови районної адміністрації згідно з висновком районної міжвідомчої комісії.

Для присвоєння чи зміни поштових адрес об'єктам нерухомого майна суб'єкти господарювання та фізичні особи подають відповідну заяву на ім'я голови районної адміністрації.

Заявник має право подати заяву особисто, через уповноважену особу або надіслати рекомендованим листом з описом вкладення.

Пунктом 6 вказаного Положення встановлено, що до заяви щодо присвоєння (зміни) поштової адреси додаються копії таких документів на об'єкти нерухомого майна, які входять до складу будинковолодіння (проведення поділу або виділу часток):

Правовстановлюючі документи і технічний паспорт на будинковолодіння.

Копія нотаріально завіреної заяви-згоди співвласників будинковолодіння на виділ часток у будинку на два самостійних об'єкти.

Документ, що посвідчує право власності на земельну ділянку, на котрій розташовані об'єкти, які виділяються або поділяються (свідоцтво на право власності, видане Державною реєстраційною службою, витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно або Державного земельного кадастру тощо), чи документ, який засвідчує право користування земельною ділянкою, або рішення про відведення земельної ділянки для будівництва.

Довідка Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради "Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки" про відсутність інвентаризації і реєстрації права власності на частку об'єкта, який виділяється або утворюється у результаті поділу, станом на 31.12.2012.

Висновок щодо технічної можливості поділу, виділу об'єкта нерухомого майна у самостійний з присвоєнням окремого поштового номера, виготовлений у встановленому законом порядку суб'єктом господарювання, з пропозиціями щодо можливих розмірів земельної ділянки, що закріплюється за новими (виділеними) об'єктами з врахуванням обмежень (обтяжень) на використання земельних ділянок відповідно до затвердженої містобудівної документації та земельного законодавства.

Висновки департаменту містобудування про доцільність утворення містобудівної одиниці.

Інформація департаменту економічної політики про те, що сплата інвестиційного внеску на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Львова здійснена.

Викопіювання з плану м. Львова масштабу 1:500.

Витяг про державну реєстрацію юридичної особи (для фізичної особи - копія паспорта громадянина України (сторінки 1, 2, 11).

Відтак, присвоєння поштової адреси законодавством віднесено до компетенції органів місцевого самоврядування.

Із змісту Рекомендації № R (80) 2 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11 березня 1980 року вбачається, що під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Згідно з пунктом 1.6 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 23.06.2010 №1380/5, дискреційні повноваження - сукупність прав та обов'язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов'язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб'єкта. Він не може ухилятися від реалізації своєї компетенції, але і не має права виходити за її межі. Тобто дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб'єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають в застосуванні суб'єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень.

Дискреційні повноваження в більш звуженому розумінні це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними). Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 21.05.2013р. №21-87а13.

Відтак, за своєю правовою природою, повноваження органу місцевого самоврядування щодо присвоєння поштової адреси є дискреційними повноваженнями.

Позивач не надала суду жодних доказів того, що вона зверталася із заявою про присвоєння окремої поштової адреси належної їй частини будинку до органу місцевого самоврядування і їй було відмовлено у цьому.

Суд не приймає до уваги покликання позивача, як на підставу своїх позовних вимог, на п.6.2.2 Положення про порядок присвоєння поштових адрес на об'єкти нерухомого майна, оскільки такий містить вимогу щодо подання копії нотаріально завіреної заяви-згоди співвласників будинковолодіння на виділ часток у будинку на два самостійних об'єкти, а не на присвоєння поштової адреси.

Крім цього, позивач не надала суду жодних доказів того, що вона зверталася до відповідачів щодо надання ними згоди на присвоєння окремої поштової адреси та такими було їй відмовлено.

Також, суд враховує, що позовна вимога викладена наступним чином: присвоїти 1/3 частини будинку АДРЕСА_1, яка належить на праві власності позивачу окрему поштову адресу: АДРЕСА_2. Така позовна вимога не може бути виконана відповідачами, оскільки відповідачі є фізичними особами та не мають повноважень щодо присвоєння поштової адреси будинку.

Відтак, в ході розгляду справи, судом не встановлено обставин, які б свідчили про порушення з боку відповідачів прав позивача, так як частки сторін у будинку АДРЕСА_1 визначені, доказів звернення позивача до органу місцевого самоврядування щодо присвоєння адреси та відмови відповідачів у наданні згоди до матеріалів справи не долучено, присвоєння поштової адреси будинку не входить до компетенції суду.

Враховуючи наведене, суд приходить до переконання, що позивач обрала спосіб захисту, який не грунтується на законі, присвоєння поштової адреси будинку є компетенцією органу місцевого самоврядування та присвоєння адреси судом буде втручанням у дискреційні повноваження органу місцевого самоврядування, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. 4, 5, 11, 12, 13, 80, 81, 223, 264-265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, Положенням про порядок присвоєння поштових адрес на об'єкти нерухомого майна, затвердженого рішенням виконкому від 26.12.2008 № 1380 із внесеними змінами рішенням № 606 від 08.08.2014р., суд

у х в а л и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні майном відмовити за безпідставністю.

Понесені судові витрати у розмірі сплаченого судового збору /640.00грн./ при поданні позову покласти на позивача.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у випадку оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 29.05.2018 року.

Суддя: /підпис/

З оригіналом згідно.

Суддя: Бориславський Ю. Л.