Справа № 466/9972/17 Головуючий у 1 інстанції: Зима І.Є.
Провадження № 22-ц/783/544/18 Доповідач в 2-й інстанції: Мельничук О. Я.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного

суду Львівської області у складі:

головуючого - судді Мельничук О.Я.,

суддів Крайник Н.П. і Савуляк Р.В.

при секретарі Фейір К.О.

з участю позивача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4, представника ОСОБА_5, на рішення Шевченківського районного суду міста Львова від 07.02.2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості по аліментах та пені за прострочення сплати аліментів,-

В С Т А Н О В И Л А:

14.12.2017 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості по аліментах у сумі 15000 гривень та пені за прострочення сплати аліментів у сумі 7300 гривень.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що шлюб між сторонами укладено 17 липня 2004 року, в шлюбі у них народилась донька - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає з нею та перебуває на її утриманні. 24 березня 2016 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 укладено договір про сплату аліментів на утримання малолітньої ОСОБА_6 у розмірі 5000,00 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Оплата за квітень 2016 року не була здійснена. Відтак виникла заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 5000 грн. Відповідач у добровільному порядку не погашає вказану заборгованість. Виходячи із положення ч.1 ст. 196 СК України, яка вказує, що розмір пені не може бути більшим від 100% розміру заборгованості, вважає, що має право на стягнення з відповідача 5000 грн. боргу аліментних зобов'язань за квітень 2016 року та 5000 грн. пені за прострочення сплати аліментів. Також за листопад 2017 року, відповідно до умов договору, аліменти мали б бути сплачені до 31 жовтня 2017 року, а за грудень 2017 року - до 30 листопада 2017 року. Однак, станом на момент звернення до суду дані виплати не здійснені, що становить заборгованість 10 000 грн., а також пеня за листопад 1900 гривень та за грудень 400 гривень, отже, заборгованість по аліментах та пені за прострочення сплати аліментів складає 22 300 гривень.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Львова від 07 лютого 2018 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_5 в користь ОСОБА_3 заборгованість по сплаті аліментів на утримання неповнолітньої ОСОБА_6 за квітень 2016 року у розмірі 5000 грн. та пеню за прострочення аліментів в сумі 7300 грн.

В решті вимог відмовлено.

Вирішено питання судових витрат.

Вищезгадане рішення в апеляційному порядку через свого представника ОСОБА_4 оскаржив ОСОБА_5. Вважає рішення суду в частині стягнення 3500 грн. пені за прострочення сплати аліментів за квітень 2016 року незаконним та необгрунтованим, ухваленим із неправильним застосуванням норм матеріального і процесуального права. Звертає увагу, що судом не взято до уваги правову позицію щодо порядку обрахування неустойки (пені) по заборгованості щодо оплати аліментів та застосуванню положень ст. 196 СК України викладеної в Постановах Верховного суду України від 1 липня 2015 року №6-94цс15, від 3 лютого 2016 року №6-1477цс15 та від 02.11.2016 року №6-1554цс16. Просить скасувати рішення суду в частині стягнення 3500 грн. пені за прострочення аліментів за квітень 2016 року та в цій частині відмовити в задоволенні позову. В решті рішення просить залишити без змін.

14 травня 2018 року від ОСОБА_3 надійшов відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_4, представника ОСОБА_5. Вважає оскаржуване відповідачем рішення суду законним. Зазначає, що в апеляційній скарзі відсутні будь-які доводи, які б підтверджували висновки скаржника про неправильне, неповне з»ясування судом обставин справи та відповідали наявним в матеріалах справи доказам. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду міста Львова від 07.02.2018 року без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_4, представника ОСОБА_5, до задоволення не підлягає із наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в Постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції таким вимогам відповідає.

Судом встановлено, що шлюб між сторонами укладено 17 липня 2004 року.

ОСОБА_5 та ОСОБА_3 є батьками ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується копією свідоцтва про народження Серія НОМЕР_1 від 21.08.2007 року.

24.03.2016 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 укладено договір про сплату аліментів на дитину, відповідно до умов якого ОСОБА_5 зобов»язується сплачувати аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка проживає разом з матір»ю ОСОБА_3, починаючи з 01 квітня 2016 року до досягнення нею повноліття в сумі 5000 грн. 00 коп. в місяць.

Згідно п. 4 вказаного договору ОСОБА_5 зобов»язаний слідкувати за дотриманням строків виплати аліментів.

Судом, на підставі копій квитанцій від 19.12.2017 року та від 05.01.2018 року, встановлено, що відповідачем сплачено аліменти на утримання доньки - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, за листопад 2017 року та грудень 2017 року з порушенням проведення строків таких виплат.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що з відповідача підлягає стягненню заборгованість по аліментах за квітень 2016 року та пеня за прострочення сплати аліментів за цей місяць, а також пеня за листопад 2017 року та грудень 2017 року у зв»язку з порушенням строків проведення виплат аліментів на утримання доньки за цей період, передбачених угодою сторін у договорі про сплату аліментів на дитину від 24.03.2016 року.

З такими висновками колегія суддів погоджується з наступних обставин.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно з ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 3 ст. 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

Згідно з ч. 1 ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про врахування розрахунку заборгованості по аліментах та пені, наданого позивачем, та стягнення на підставі такого заборгованості по сплаті аліментів на утримання неповнолітньої ОСОБА_6 за квітень 2016 року у розмірі 5000 грн. та пені за прострочення аліментів в сумі 7300 грн., з яких 5000 грн. - за квітень 2016 року, 1900 грн. - за листопад 2017 року та 400 грн. - за грудень 2017 року.

Доказів на спростування розрахунків ОСОБА_5 відповідачем ні в суді першої інстанції, ні в суді апеляційної інстанцій не надано.

Колегія суддів вважає, що розглядаючи спір, районний суд повно і всебічно дослідив, оцінив обставини по справі та надані сторонами докази.

Доводи апеляційної скарги правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому, апеляційну скаргу ОСОБА_4, представника ОСОБА_5, слід залишити без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду міста Львова від 07.02.2018 року залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, представника ОСОБА_5 - залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Львова від 07.02.2018 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 29 травня 2018 року.

Головуючий: О.Я. Мельничук

Судді: Н.П. Крайник

Р.В. Савуляк