Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Є.У.№ 310/7133/17 Головуючий у 1 інстанції: Білоусова О.М.
№ 22-ц/778/1642/18 Суддя-доповідач: Крилова О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2018 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Кухаря С.В.

Полякова О.З.

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 22 січня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про захист честі гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначав, що він є фізичною особою-підприємцем, основним видом його підприємницької діяльності є вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур. Все життя проживає у селі Дмитрівка Бердянського району Запорізької області, давно і успішно займається підприємницькою діяльністю, користується повагою та авторитетом серед мешканців села та хорошою діловою репутацією серед партнерів по бізнесу.

Вказує, що 21.07.2017 року із публікацій у мережі Інтернет дізнався про те, генеральний прокурор України ОСОБА_5 під час оперативної наради у м. Дніпрі у присутності керівників регіональних місцевих прокуратур та представників засобів масової інформації зачитав скаргу, направлену йому від імені мешканців села Дмитрівка про те, що позивач вчиняє протиправні дії, зокрема:

- самовільно розорює та засіває пасовища мешканців села, штучно зменшуючи їх площу, внаслідок чого корови, щоб пройти на водопій до річки Кільтичия, мають проходити по полям, які засіяні соняшником та іншими сільгоспкультурами, що зумовлює виникнення суперечок та соціальної напруженості у відносинах з орендарями;

- прикриваючись своїм сином ОСОБА_6, прокурором місцевої прокуратури, погрожує мешканцям села фізичною розправою;

- зазіхає на землі пасовищ.

Автором даної скарги є відповідач, який, як вважає ОСОБА_3, опорочив гідність, честь та ділову репутацію позивача.

Вказує, що жителі села Дмитрівка, чиї підписи додані до складеної відповідачем скарги, повідомили позивачу про те, що ОСОБА_4 ввів усіх в оману, оскільки селяни не уповноважували його подавати подібну скаргу від їх імені та про її зміст не знали. Усно відповідач розповідав їм, що дане звернення адресується голові Запорізької обласної державної адміністрації для виділення більшої площі пасовищ.

Вважає, що викладена відповідачем у скарзі інформація щодо нього є абсолютно недостовірною та очевидно має на меті створити негативне враження про нього, його особисті, ділові, моральні якості та підприємницьку діяльність, а також змінити моральне ставлення суспільства до позивача: з позитивного або нейтрального - на негативне. Застосовуючи обман, ОСОБА_4 намагався переконати невизначене коло осіб в нібито протизаконній діяльності позивача, порушенні ним прав жителів села Дмитрівка.

Зазначає, що на підставі розпорядження голови Бердянської районної державної адміністрації від 04.11.2010 року № 661 та договору оренди землі від 08.11.2010 року, йому передано в строкове платне користування (оренду) земельну ділянку площею 66,4998 гектарів для ведення товарного сільськогосподарського виробництва строком на 15 років за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності (землі резервного фонду, контур № 355) на території Дмитрівської сільської ради Бердянського району Запорізької області.

Вказує, що за інформацією Дмитрівської сільської ради Бердянського району Запорізької області: до водойми річки Кільтичия є вільний доступ для загального водокористування для мешканців села Дмитрівка, у тому числі для напування великої рогатої худоби; під час розпаювання земель колективного сільськогосподарського підприємства імені Леніна ОСОБА_4 та його близьким родичам виділені земельні ділянки під сінокоси та пасовища, проте дані особи свої земельні ділянки передали в користування фізичній особі-підприємцю ОСОБА_7; мешканці села Дмитрівка випасають власну худобу на землях державної форми власності (пасовища), контур № 289, за межами населеного пункту.

Вважає, що вказаними документами підтверджується, що позивач на законних підставах користується своєю земельною ділянкою, та скасовуються всі твердження ОСОБА_4, викладені в скарзі.

Зазначає, що його син ОСОБА_6 дійсно є заступником керівника Бердянської місцевої прокуратури, проте як у своїй підприємницькій діяльності, так і повсякденному житті позивач ніколи не прикривався іменем і посадою свого сина та не погрожував фізичною розправою мешканцям села, яких знає і поважає.

Поширення відповідачем недостовірних відомостей про нього завдало непоправної шкоди його діловій репутації, яка для нього, як для підприємця, має дуже велике значення для ефективного здійснення ним підприємницької діяльності, яка будується на взаємодії з людьми.

Вважає, що поширена відповідачем інформація принижує його гідність, честь та ділову репутацію. Посилається на норми Конституції України, Цивільного Кодексу України, Постанову пленуму Верховного суду України від 27.02.2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» та просить визнати недостовірною та скасувати поширену інформацію шляхом направлення ОСОБА_4 генеральному прокурору України та Запорізькій обласній державній адміністрації письмову заяву про спростування недостовірної інформації щодо позивача, викладеній у раніше направленій скарзі від імені мешканців села Дмитрівка від 30.06.2017 року.

Внаслідок поширення вказаної інформації різко погіршився його стан здоров'я: після пережитого стресу ОСОБА_3 не спав три доби, став роздратованим, порушився сон, часто стали з'являтися головні болі, сильне серцебиття, відчуття тривоги та неспокою, що зумовило необхідність звернутися за кваліфікованою медичною допомогою. Посилається на норми ЦК України та обґрунтовує заявлену суму моральної шкоди винятковим цинізмом неправдивої інформації, вигаданої та поширеної відповідачем, тривалим характером та глибиною душевних страждань, яких зазнав, суттєве погіршення стану здоров'я, тяжкість вимушених змін у його життєвих і ділових стосунках, суттєвий ступінь зниження його престижу, ділової репутації, значний час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, відсутність з боку відповідача щонайменшого каяття та бажання добровільно спростувати поширену ним неправдиву інформацію.

Посилаючись на зазначені обставини просив суд,спростувати поширену відповідачем неправдиву інформацію; стягнути з відповідача моральну шкоду в сумі 100 000 грн.; стягнути з відповідача понесені ним судові витрати в сумі 2240 грн.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 22 січня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

За ст. 375 ЦПК суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач по справі ОСОБА_3 є фізичною особою-підприємцем, основним видом його підприємницької діяльності є вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур (а.с.15-18).

Позивач вважає, що інформація, викладена відповідачем по справі у заяві від 30.06.2017 р., яка була адресована Генеральному прокурору України ОСОБА_5 та голові Запорізької обласної державної адміністрації ОСОБА_8, копія якої міститься в матеріалах справи (а.с.41-42), порушує його права повагу до честі та гідності, є недостовірною.

Судова колегія, аналізуючи зміст заяви відповідача, про яку зазначено у позові, та її спрямованість, а також наявність численних підписів мешканців під текстом заяви, вважає, що суд першої інстанції зробив правильний висновок про безпідставність позовних вимог.

При цьому судова колегія враховує наступне.

У заяві йдеться про те, що нібито позивач самовільно розорює та засіває пасовища мешканців села, штучно зменшуючи їх площу, внаслідок чого корови, щоб пройти на водопій до річки Кільтичия, мають проходити по полям, які засіяні соняшником та іншими сільгоспкультурами, що зумовлює виникнення суперечок та соціальної напруженості у відносинах з орендарями, прикриваючись своїм сином ОСОБА_6, прокурором місцевої прокуратури, погрожує мешканцям села фізичною розправою, та зазіхає на землі пасовищ.

Такий зміст заяви, адресованої Генеральному прокурору України ОСОБА_5 та голові Запорізької обласної державної адміністрації ОСОБА_8, містить як посилання на певні факти так і оціночні судження.

Згідно із ч 2 ст. 30 Закону України "Про інформацію" оціночними судженнями є висловлювання які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири).

У п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 "Про судову практику у справах про захист честі, гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" також роз'яснено, що відповідно до ст. 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночним судженням, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності і спростувати.

Тобто, вирішуючи питання про визнання інформації недостовірною, суди повинні визначитися з характером такої інформації, та з'ясувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Відповідно до ст. 47-1 Закону України "Про інформацію", ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком образ та наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема вживання гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Тому посилання на те, що позивач прикривається своїм сином ОСОБА_6, є оціночною та спростуванню не підлягає.

Одночасно судова колегія звертає увагу, що скарга була підписана не лише відповідачем та спрямована відповідним органам для проведення перевірки у встановленому порядку.

Як правильно зазначив суд першої інстанції, відповідно до ст. 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

У п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" роз'яснено, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевіряти таку інформацію та надавати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації.

Аналогічні висновки викладені й у Рішенні Конституційного Суду України від 10 квітня 2003 року № 8-рп/2003 (справа про поширення відомостей).

Відтак суд першої інстанції зробив правильний висновок, що метою звернення відповідача було не поширення недостовірної інформації щодо позивача, а реалізація відповідачем свого конституційного права, визначеного ст. 40 Конституції України.

Доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки висновків суду та не спростовують їх. Так, наприклад. послання на те, що відповідач адресував Генеральному прокурору України ОСОБА_5 та голові Запорізької обласної державної адміністрації ОСОБА_8, не заяву про вчинення правопорушення, а назвав своє звернення скаргою, жодним чином не впливає на зміст звернення, яке мало на меті проведення відповідних перевірок законності діяльності позивача.

Також и доказами не підтверджено наявність у скарзі завідомо неправдивих тверджень. тим більше з огляду на те, що скарга підписана численними мешканцями села.

Та обставина, що зазначені мешканці згодом зазначили, що підписали звернення не вдаючись до його змісту, жодними належними доказами крім пояснень самих мешканців, не підтверджена та одночасно не може свідчити про те, що зазначені мешканці не висловлювали своєї думки з приводу впорядкування пасовищ. Також допитані судом особи, не зазначають про жодні обставини, які змусили їх до вчинення підпису під колективним зверненням.

Враховуючи викладене, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції та підстав для скасування оскаржуваного судового рішення не вбачає.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 22 січня 2018 року по цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повна постанова складена 15 травня 2018 р.

Головуючий:

Судді: