КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ПОЛТАВИ
Справа №552/1857/18
Провадження № 2/552/793/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30.05.2018 року Київський районний суд м. Полтави в складі:

головуючий суддя Кузіна Ж.В.

за участю секретаря Павленко Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засідання в м. Полтаві цивільну справу за позовом Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства Полтаватеплоенергодо ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ПОКВПТГ Полтаватеплоенерго звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за відпуск теплової енергії у вигляді гарячої води посилаючись на те, що 12 жовтня 2014 року між сторонами укладений договір , в який у послідуючому вносились зміни шляхом укладення додаткових угод. Позивач зобовязався постачати теплову енергію у вигляді гарячої води на опалення нежитлового приміщення відповідача за адресою м. Полтава, вул. Докучаєва, 10, а відповідач проводити оплату вартості спожитої теплової енергії у визначеному порядку та строки. За період з 01.12.2015 року по 31.12.2017 року відповідачу нараховані до сплати 6 036,54 грн., з яких сплачено 871 грн., тому заборгованість складає 5 165,54 грн. У звязку з несплатою коштів, за період з 10 квітня 2017 року по 25 лютого 2018 року нарахована пеня у розмірі 144,85 грн., 3% річних в розмірі 168,92 грн. за період з 15.01.2016 року по 25.02.2018 року, втрати від інфляційних процесів в сумі 718,48 грн. за період з 01 лютого 2016 року по січень 2018 року. Загальна сума до стягнення складає 6 197,79 грн. , яку просили стягнути та 1 762 грн. сплаченого судового збору.

Ухвалою від 13 квітня 2018 року справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

08 травня 2018 року від відповідача ОСОБА_1 надійшов відзив на позовну заяву, в якому він позовні вимоги не визнав. 23 грудня 2016 року відповідач припинив свою діяльність як ФОП, тому не підпадає під тариф на теплову енергію, що постачається для потреб «інших споживачів», а відносно нього підлягають застосуванню тарифи для категорії споживачів як «населення» . Вважає позовні вимоги незаконними та необґрунтованими , просив відмовити у задоволенні позову.

21 травня 2018 року від позивача надійшла відповідь на відзив в якому ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» не погодився з відзивом та зазначив, що підприємство реалізує теплову енергію відповідачу в нежитлове приміщення, що не придатне для проживання, а тому постачання теплової енергії здійснюється за тарифами для потреб «інших споживачів» . Припинення підприємницької діяльності відповідачем не може вплинути на тариф теплової енергії. Критерієм розподілу є не вид діяльності відповідача, а призначення нерухомого майна, для отримання послуг з опалення якого у споживача виникає потреба.

У встановлений термін відповідач заперечення на відповідь на відзив не надав.

Суд, дослідивши докази по справі, дійшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що 12 жовтня 2004 року між ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» та відповідачем укладений договір № 2100 на відпуск теплової енергії у вигляді гарячої води , відповідно до п.1. позивач бере на себе постачання тепловою енергією у вигляді гарячої води з метою забезпечення опалення нежитлового приміщення відповідача за адресою м. Полтава, вул. Докучаєва, 10. Відповідно до п.п. 10 -11 даного договору встановлено обовязки відповідача по оплаті за користування тепловою енергією.

10 квітня 2009 року між сторонами укладена додаткова угода № 4 , відповідно до якої сторони внесли зміни до договору щодо розміру опалювальної площі та розміру оплати послуг за місяць, до розділу щодо юридичної адреси сторін та платіжних реквізитів.

У послідуючому між сторонами укладались додаткові угоди № 5 від 01 серпня 2011 року, № 6 від 20 жовтня 2011 року , № 7 від 25 січня 2016 року.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави по цивільній справі за позовом ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» до ОСОБА_1 про врегулювання розбіжностей при укладенні додаткової угоди за договором визначено пункт 11 додаткової угоди № 7 від 25.01.2016 року . Рішення набрало законної сили.

Статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», встановлено, що споживач - це фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Згідно ст.ст. 20,21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»,споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг із зобов'язанням оплачувати їх у строки, встановлені договором або законом, а виконавець зобов'язується забезпечувати вчасно та відповідної якості надання житлово-комунальних послуг.

Згідно з п. 17, 18, 20, 30 Правил надання населенню послуг з центрального опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005 року, споживач повинен своєчасно у встановлений термін сплачувати надані послуги. Оплата за надані послуги вноситься щомісячно, згідно норм і тарифів встановлених обласними державними адміністраціями.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно п. 11.3 додаткової угоди № 7 від 25 січня 2016 року , що укладена між сторонами визначено , що споживач зобовязується сплачувати за теплову енергію у строк до 10 числа місяця наступного за розрахунковим.

Позивачем надаються послуги відповідачу у вигляді гарячої води на опалення нежитлового приміщення відповідача, а тому тарифи застосовуються, які встановлені Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг. Даною комісією встановлені тарифи на теплову енергію для потреб інших споживачів в такому розмірі:

1403,42 грн./Гкал ( без ПДВ) з 01 травня 2015 року на підставі постанови № 1388 від 30.04.2015 року;

1354,31 грн./Гкал (без ПДВ) з 01 листопада 2015 року на підставі постанови № 2690 від 29.10.2015;

1304,87 грн./Гкал (без ПДВ) з 01 лютого2016 року на підставі постанови № 54 від 28.01.2016;

1153,45 грн./Гкал (без ПДВ) з 01 жовтня 2016 року на підставі постанови № 1757 від 29.09.2016;

1389,88 грн./Гкал (без ПДВ) з 30 грудня 2016 року на підставі постанови № 2126 від 02.12.2016;

1513 грн./Гкал (без ПДВ) з 24 лютого 2017 року на підставі постанови № 151 від 01.02.2017р.

Приймаючи до уваги, що відповідачу надавались послуги на опалення нежитлового приміщення, позивачем застосовані самі ці тарифи, що регулюють потреби інших споживачів.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач зобовязання за договором на відпуск теплової енергії у вигляді гарячої води не виконав, однак, приймав надані ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» послуги теплопостачання. В результаті неналежного виконання умов договору з боку відповідача, за період з 01 грудня 2015 року по 31 грудня 2017 року утворилася заборгованість в розмірі 5 165, 54 грн., яка підлягає стягненню.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник у разі прострочення виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до загальних умов виконання зобов'язання, установлених ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов'язань.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За змістом ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Зобов'язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов'язанням.

Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов'язанням.

Правовідносини, які склалися між сторонами на підставі договору про надання послуг теплопостачання, є грошовим зобов'язанням, у якому, серед інших прав і обов'язків сторін на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов'язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1 ст. 509 ЦК України) вимагати сплату грошей за надані послуги

Таким чином, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов'язань, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання

Застосування положень ч. 2 ст. 625 ЦК України до спірних правовідносин також кореспондується із закріпленими в п. 3 ч. 1 ст. 161 ЦПК України нормами, відповідно до яких однією з вимог, за якими може бути видано судовий наказ, є вимога про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, нарахованих на суму заборгованості.

На підставі викладеного суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за надані послуги з врахуванням індексу інфляції у сумі 718 грн. 48 коп. та 3% річних в сумі 168,92 грн., а всього на загальну суму 6 052 грн. 94 коп.

Що стосується стягнення з відповідача на користь позивача пені, яка нарахована за період з 10 квітня 2017 року по 25 лютого 2018 року в сумі 144 грн. 85 коп., то в цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки суду не надано доказів щодо погодження сторін , відповідно до умов укладеного договору нахування пені саме в такому розмірі.

Заперечення відповідача ОСОБА_1 викладені ним у відзиву на позовну заяву , а саме що у звязку з припиненням ним 23 грудня 2016 року діяльності як ФОП ОСОБА_1, тому нарахування оплати за отримані послуги необхідно проводити по категорії споживачів «населення» судом не можуть бути прийняті з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме договору купівлі-продажу від 25 червня 2004 року відповідач ОСОБА_1 є власником нежитлового приміщення , що складає 1/625 частину житлового будинку з вбудовано-прибудованим магазином, розташованим за адресою м. Полтава, вул.. Докучаєва, 10.

Предметом договору на відпуск теплової енергії у вигляді гарячої води є постачання теплової енергії у вигляді гарячої води з метою забезпечення опалення приміщення споживача ( відповідача ОСОБА_1М.) нежитлового приміщення по вул. Докучаєва, 10 м. Полтави.

Крім того, рішенням Київського районного суду м. Полтави від 26 травня 2016 року по цивільній справі за позовом Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» до ОСОБА_1 про врегулювання розбіжностей при укладенні додаткової угоди за договором встановлено, що ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» реалізовує теплову енергію ОСОБА_1 в нежитлове приміщення, що не придатне для проживання. Оскільки приміщення за адресою : м. Полтава, вул. Докучаєва,№ 10 є нежитловим, то постачання теплової енергії ПОКВППТГ «Полтаватеплоенерго» здійснюється за тарифом для потреб «інших споживачів» (крім населення).

Дані обставини встановлені судовим рішенням,яке набрало законної сили, а тому згідно ч.4 ст. 82 ЦПК України не доказуються при розгляді іншої справи, .у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Суду не надано доказів , що відповідачем ОСОБА_2 змінено статус спірного нерухомого майна, а саме переведено з нежитлового в житловий фонд, що дало б можливість застосовувати тариф для населення.

Припинення відповідачем діяльності як ФОП не може бути підставою для нарахування тарифу постачання теплової енергії в нежитлове приміщення за адресою м. Полтава, вул. Докучаева,10 за тарифом для потреб населення.

Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість у розмірі 5 165,54 грн., 3% річних у розмірі 168,92 грн., та індекс інфляції у розмірі 718,48 грн., а всього 6 052 грн. 94 коп.

Крім заборгованості, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у розмірі 1762 грн. 00 коп.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 322, 625 ЦК України , ст. ст. 12, 13, 81, 82,141, 259, 263-265 ЦПК України , суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (місце проживання ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 )на користь Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства Полтаватеплоенерго (місце знаходження м. Полтава, вул. Комарова, 2а, ) заборгованість за відпуск теплової енергії за період з 01 грудня 2015 року по 31 грудня 2017 року у розмірі 6 052 грн. 94 коп. , судові витрати у розмірі 1762 грн. 00 коп., а всього 7814 ( сім тисяч вісімсот чотирнадцять) грн. 94 коп.

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Полтавської області через Київський районний суд м. Полтави шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий Ж.В.Кузіна