Справа № 127/1302/15-ц
Провадження № 22-ц/772/991/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2018 рокуСправа № 127/1302/15-цм. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

головуючого Ковальчука О.В.,

суддів: Зайцева А.Ю., Якименко М.М.

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання дитини,

за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області, ухвалене у цій справі 05 березня 2015 року у м. Вінниці під головуванням судді цього суду Романюк Л.Ф., дати складання повного тексту рішення не відомо,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2015 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання дитини, мотивуючи його тим, що вона з відповідачем перебувала у близьких відносинах, від яких у них 06 січня 2008 року народилась донька ОСОБА_5. У серпні 2008 року їх відносини припинились, дитина залишилась проживати із позивачем. До 2011 року відповідач допомагав утримувати спільну дитину, а потім припинив це робити.

Пославшись на викладене та майнову спроможність відповідача надавати своїй дитині грошову допомогу, позивач просила суд стягнути з ОСОБА_4 на її користь аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі у розмірі 1 000 грн. щомісяця і до досягнення дитиною повноліття.

Заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 05 березня 2015 року позовні вимоги задоволено, вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У лютому 2018 року відповідач звернувся з заявою про перегляд цього рішення, яку ухвалою цього суду від 05 березня 2018 року залишено без задоволення.

Не погодившись із ухваленим рішенням, ОСОБА_4, посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального права, в апеляційній скарзі просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у предявленому до нього позові.

Відповідно до п. 3 Розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів», Указу Президента України № 452/2017 «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» Апеляційний суд Вінницької області діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Вінницького апеляційного суду в апеляційному окрузі, що включає Вінницьку область, з місцезнаходженням у м. Вінниці.

Колегія суддів відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно зі ст. ст. 10, 60 ЦПК України (в редакції цього Кодексу на момент розгляду справи судом першої інстанції) кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 141 СК України передбачено, мати та батько мають рівні права та обовязки щодо дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дітей до їх повноліття.

Частиною 3 ст. 181 СК України (у редакції цієї норми на час ухвалення оскаржуваного рішення) визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі.

Згідно із ст. 182 СК України (у редакції цієї норми на час ухвалення оскаржуваного рішення) при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

У п. 17 постанови № 3 від 15 травня 2006 року «Про судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» Пленум Верховного Суду України розяснив, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

У відповідності до положень ч. ч. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, що ратифікована Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

За змістом ч. 1 ст. 27 цієї Конвенції визнано право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Судом встановлено, що згідно зі свідоцтвом про народження серії І-АМ № 094707 ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є батьками ОСОБА_5, яка народилась 06 січня 2008 року (а.с. 3).

Дитина ОСОБА_5 проживає разом зі своєю матірю, що підтверджується довідкою № 409 від 16 січня 2015 року, виданою начальником ЖКП ЖЕК № 12 ОСОБА_6 (а.с. 4).

Із отриманих судом першої інстанції відомостей з адресно-довідкового підрозділу Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області судом було встановлено, що реєстрація місця проживання відповідача ОСОБА_4 не значиться (а.с. 10). Суд першої інстанції на виконання вимог положень ч. ч. 9, 10 ст. 74 ЦПК України (у редакції цього Кодексу на час розгляду справи судом першої інстанції), розпорядження Кабінету Міністрів України від 16 грудня 2015 року № 1333-р «Про друковані засоби масової інформації загальнодержавної та місцевої сфери розповсюдження, в яких у 2015 році розміщуються оголошення про виклик до суду відповідача, третіх осіб, свідків, місце фактичного проживання (перебування) яких невідоме, повістки про виклик підозрюваного, обвинуваченого та інформація про процесуальні документи» повідомляв ОСОБА_4 про час та місце розгляду цієї справи через опублікування оголошення у пресі (газета «Вінниччина») про його виклик до суду (а.с. 19, 22-23).

Встановивши доведеність обставин, якими позивач обґрунтовувала заявлені вимоги, суд першої інстанції, керуючись наведеними нормами права, дійшов вірно висновку про задоволення позову.

Згідно з доданим до апеляційної скарги посвідченням серії АА № 244589 ОСОБА_4 є учасником бойових дій (а.с. 74) та інвалідом 3 групи, що підтверджується пенсійним посвідченням серії ААІ № 957687 (а.с. 77), і довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією (а.с. 86).

Відповідно до довідки від 20 грудня 2012 року, виданої директором ПП «Нагані» ОСОБА_7 ОСОБА_4 звільнений з роботи за станом здоровя з 01 січня 2006 року відповідно до наказу № 1-К від 03 січня 2006 року (а.с. 90).

Доходи ОСОБА_4 за період із серпня 2010 року по березень 2011 року склали 27 013 грн. 12 коп., що підтверджується довідкою про його доходи (а.с. 91), а з травня 2017 року по жовтень 2017 року 4 574 грн. 36 коп. (а.с. 92).

На підтвердження незадовільного стану здоровя відповідач надав виписки із медичної картки від 12 березня 2018 року (а.с. 72), від 23 березня 2018 року (а.с. 73) та медичну довідку від 02 березня 2018 року (а.с. 87).

11 серпня 1992 року ОСОБА_4 розірвав шлюб з ОСОБА_8 (а.с. 75) та 17 березня 2011 року зареєстрував шлюб із ОСОБА_9, про що видано свідоцтво серії І-АМ № 101512 (а.с. 76).

ОСОБА_10 є інвалідом другої групи, що підтверджується пенсійним посвідченням серії ААЇ № 504321 (а.с. 79) та довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією (а.с. 86). На підтвердження її незадовільного стану здоровя відповідач надав консультативний висновок (а.с. 88), карту ехокардіографічного обстеження (а.с. 89). Доходи цієї особи згідно з довідкою № 1817 (а.с. 93) за період з травня по жовтень 2017 року становлять 8 764 грн. 60 коп. (а.с. 93).

Разом із відповідачем та його дружиною проживає дочка дружини Діана ІНФОРМАЦІЯ_1, яка навчається у медичному коледжі, має незадовільний стан здоровя, про що надано виписку із медичної картки, медичну довідку, довідку про навчання (а.с. 97, 98, 99).

Заочним рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 13 вересня 2017 року з ОСОБА_4 вирішено стягнути на користь його колишньої дружини аліменти на утримання повнолітнього непрацездатного сина ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_2, та повнолітньої непрацездатної доньки ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_3, у розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 04 серпня 2017 року (а.с. 94-96). Відмітка про набрання цим рішенням законної сили відсутня.

Відповідач, пославшись на наведені обставини, зокрема на незадовільний стан його здоровя та членів його сімї, наявність доходу лише у виді пенсійних виплат, необхідність утримувати повнолітню дитину його дружини, а також наявність зобовязань за рішенням про стягнення з нього аліментів на утримання його двох повнолітніх непрацездатних дітей, просив у задоволенні предявленого до нього позову відмовити, враховуючи його майновий стан. Окрім того, звернув увагу суду, що у нього є підозри, що дитина, на утримання якої позивач просила стягувати із нього аліменти, не є його донькою.

Такі доводи апеляційний суд відхиляє, оскільки більшість із наведених обставин виникли вже після ухвалення оскаржуваного рішення. Те, що відповідачу встановлено третю групу інвалідності не дає підстав для висновку про його непрацездатність та неспроможність надавати кошти на утримання доньки ОСОБА_5. Доказів тієї обставини, що ця дитина не є його донькою, ним суду не надано.

Зі змісту викладених в апеляційній скарзі обставин вбачається, що всі вони фактично зводяться до обґрунтувань зміни його майнового стану, що відповідно до положень ст. 192 СК України може бути підставою для звернення до суду з відповідним позовом про зменшення розміру аліментів, визначених за рішенням суду, однак обґрунтованість висновків суду при ухваленні оскаржуваного рішення доводи скарги не спростовують.

Апеляційний суд також відхиляє доводи скарги про порушення судом першої інстанції норм процесуального права щодо неповідомлення відповідача належним чином про розгляд цієї справи, оскільки, як вже вище зазначалось, суд здійснив його виклик у передбаченому ч. ч. 9, 10 ст. 74 ЦПК України (у редакції цього Кодексу на час розгляду справи судом першої інстанції) порядку, а те що відповідач не ознайомлюється зі змістом оголошень, викладених у газеті «Вінниччина», яка видається у регіоні Вінницької області, в якій відповідач проживає, та віднесена до друкованих засобів масової інформації загальнодержавної та місцевої сфери розповсюдження, є його вибором реалізації своїх прав.

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість оскаржуваного рішення, тому відповідно до положень ст. 375 ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 369, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області, ухвалене у вказаній справі 05 березня 2015 року без змін.

Постанова набирає законної сили із дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий О.В. Ковальчук

Судді : А.Ю. Зайцев

ОСОБА_13

Повний текст постанови виготовлено 22 травня 2018 року.