Справа №487/2191/17 24.05.2018
Провадження №22-ц/784/821/18
Доповідач апеляційної інстанції-Данилова О.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2018 року м. Миколаїв

справа № 487/2191/17-ц

Апеляційний суд Миколаївської області в складі колегії суддів:

головуючого Данилової О.О.,

суддів: Коломієць В.В., Шаманської Н.О.,

із секретарем Гавор В.Б.,

переглянувши в апеляційному порядку цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до

Державного підприємства «Адміністрація морських портів України»

про захист трудових прав

за апеляційною скаргою

державного підприємства «Адміністрація морських портів України»

на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва, ухвалене 20 березня 2018 року суддею Бобровою І.В. в приміщенні цього ж суду (повний текст судового рішення складено 23 березня 2018 року),

У С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2017 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ДП «Адміністрація морських портів України» (далі ДП «АМПУ») про захист трудових прав.

Позивач зазначав, що працював старшим контролером команди охорони загону загальної охорони служби загальної охорони та режиму у Миколаївській філії ДП «АМПУ» (Адміністрація Миколаївського морського порту). Наказом №181/о від 27 березня 2017 року його звільнили з займаної посади на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП у звязку зі скороченням штату. Підставою звільнення зазначено наказ № 30 від 17 січня 2017 року «Про внесення змін до штатного розпису». Звільнення з роботи вважає незаконним, оскільки фактичні зміни в організації виробництва і праці не відбулися, скорочення штату охорони суперечить закону, профспілковий орган завчасно не був повідомлений про наступне вивільнення, згоди профспілкової організації на його звільнення не отримано.

Посилаючись на порушення трудових прав, ОСОБА_1 просив поновити його на роботі та стягнути середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Представник ДП «АМПУ» позов не визнав, посилаючись на дотримання всіх вимог трудового законодавства при звільненні позивача. При цьому зазначав, що надання профспілковим органам інформації про наступне вивільнення працівників є обовязковим лише у випадках ліквідації, реорганізації підприємств, зміни форми власності або часткового зупинення виробництва; роботодавець має право самостійно визначати численність працівників та доцільність змін в організації виробництва; відсутність згоди профспілкового органу на звільнення не позбавляє суд можливості її запитати; а вимоги, передбачені статтею 492 КЗпП, роботодавцем виконані.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 20 березня 2018 року позов задоволено, ОСОБА_1 поновлено на роботі на посаді контролера команди охорони загону загальної охорони служби загальної охорони та режиму в Миколаївській філії ДП «АМПУ» з 27 березня 2017 року, стягнуто 83 109 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу, та розподілені судові витрати. Рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення 6 925 грн. середнього заробітку за один місяць допущено до негайного виконання.

В апеляційній скарзі ДП «АМПУ» просило рішення скасувати та відмовити у задоволенні позову, посилаючись на ті ж обставини, якими заперечувало позов, та на безпідставне стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та судових витрат з ДП «АМПУ», а не з Миколаївської філії, як відокремленого підрозділу з самостійною господарською діяльністю.

Відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 не подав.

Переглянувши справу за наявними в ній та доданими доказами та перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Так, відповідно до пункту 1 частини 1 статті 40 КЗпП трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Звільнення з підстав, зокрема зазначених у пункті 1 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу (частина 2 статті 40 КЗпП).

Належним виконанням вимог частини 2 статті 40 та частини 3 статті 49-2 КЗпП щодо можливого працевлаштування працівника, є пропозиції працівнику наявної на підприємстві роботи, тобто вакантних посад чи роботи за відповідною професією, спеціальністю, чи іншої вакантної роботи, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

При цьому роботодавець зобов'язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Оскільки обов'язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини 3 статті 49-2 КЗпП роботодавець є таким, що виконав цей обов'язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з'явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

За положеннями статті 43 КЗпП розірвання трудового договору з підстав, передбачених, зокрема, пунктом 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації) статті 40 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Якщо розірвання трудового договору з працівником проведено власником або уповноваженим ним органом без звернення до виборного органу первинної профспілкової організації, суд зупиняє провадження у справі, запитує згоду виборного органу профспілкової організації і після її одержання або відмови в дачі згоди на звільнення працівника розглядає спір по суті (частина 9 статті 43 КЗпП).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 працював старшим контролером команди охорони загону загальної охорони служби загальної охорони та режиму Миколаївській філії ДП «АМПУ».

Наказом т.в. обовязки начальника філії №30 від 17 січня 2017 року внесено зміни до штатного розпису підприємства, а саме в команді охорони загону загальної охорони служби загальної охорони та режиму скорочено чисельну кількість працівників на 66 одиниць, в тому числі 12 одиниць старших контролерів з місячною тарифною ставкою 3490 грн. (а.с. 27).

25 січня 2017 року ОСОБА_1 попереджено про наступне вивільнення з 26 березня 2017 року, та йому запропоновані вакантні посади в Миколаївській філії ДП «АМПУ» (а.с. 28, 29).

У відомості пропозицій ОСОБА_1 зазначив, що бажає обійняти посаду пожежного (а.с. 30). Представник відповідача посилався на неможливість працевлаштування позивача на цю посаду тим, що її зайняв інший працівник, який підлягав вивільненню.

16 лютого та 27 березня 2017 року посадовими особами адміністрації складено акти про те, що ОСОБА_1 відмовився від ознайомлення з наданими пропозиціями вакантних посад (а.с. 41, 42).

ОСОБА_1 є членом первинної профспілкової організації працівників Адміністрації Миколаївського морського порту.

З поданням до профспілкової організації про дачу згоди на звільнення ОСОБА_2 адміністрація не зверталась.

Наказом начальника адміністрації № 181/о від 27 березня 2017 року ОСОБА_1 звільнено з займаної посади за пунктом 1 статті 40 КЗпП за скороченням штату (а.с. 7).

Встановивши зазначені обставини, суд першої інстанції виходив з того, що звільнення з роботи ОСОБА_1 здійснено з порушенням вимог статті 49-2 КЗпП щодо порядку вивільнення працівників.

Таким порушенням суд вважав невиконання відповідачем обовязку запропонувати всі вакантні посади (іншу роботу), які з'явилися протягом всього періоду з 25 січня по 27 березня 2017 року на підприємстві ДП «АМПУ», в тому числі і в інших філіях підприємства.

При цьому надані відповідачем акти від 16 лютого та 27 березня 2017 року суд мотивовано вважав такими, що не доводять виконання цього обовязку, оскільки з їх змісту не вбачається, які саме посади і в яких структурних підрозділах ДП «АМПУ» пропонувались ОСОБА_1

Надані суду списки вакантних посад не співпадають із датами актів.

Позивач заперечує факт пропозицій вакантних посад в інших філіях підприємства.

Крім того, в судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача не зміг назвати прізвище працівника, що зайняв посаду пожежника в філії, яку погодився зайняти і ОСОБА_3

Доказів, які би спростовували оцінку судом наданих встановлених обставин, апелянт не надав.

Іншим порушенням вимог трудового законодавства суд першої інстанції вважав розірвання трудового договору без згоди виборного органу первинної профспілкової організації, що передбачено статтею 43 КЗпП.

Судом встановлено, що звільнення позивача 27 березня 2017 року здійснено без попереднього звернення власника або уповноваженого ним органу до профспілкової організації, членом якої був ОСОБА_1, з поданням про надання згоди на розірвання трудового договору.

Питання щодо дачі згоди на звільнення позивача стало предметом розгляду профспілкового органу під час розгляду справи в суді, а саме у березні 2018 року, що не суперечить змісту частини 9 статті 43 КЗпП.

За рішенням профспілкового комітету Професійної спілки працівників морського транспорту Миколаївського морського торговельного порту від 20 березня 2018 року (протокол № 2 профспілка відмовила ДП «АМПУ» у наданні згоди на звільнення ОСОБА_1С.). (а.с.173-176).

Таке рішення мотивоване порушенням вимог статті 22 Закону «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», п. 4.1.1 Колективного договору на 2013-2018 роки, відсутністю обєктивних причин для неминучих звільнень працівників загону охорони, який має функціонувати відповідно до вимог Закону України «Про морські порти України», невиконання ст. ст. 40, 49-2 КЗпП України, оскільки роботодавець запропонував наявні вакансії лише в філії, а не на підприємстві в цілому. Також профспілка зазначила, що ДП «АМПУ» не видавало т.в.о. начальника філії ОСОБА_4 довіреність представляти інтереси юридичної особи, а тому він не мав відповідно до приписів ст. ст. 92, 95 ЦК України повноважень на видачу наказу «Про внесення змін до штатного розпису» № 30 від 17 січня 2017 року.

Колегія суддів не може погодитись з доводами апелянта про те, що відмова профспілкового органу належним чином не аргументована.

Верховний Суд України у постанові від 1 липня 2015 року (справа №6-703цс15) про розгляді цього питання зазначав, що оскільки поняття обґрунтованості рішення профспілкового органу закон не розкриває, така обґрунтованість повинна оцінюватись судом виходячи із загальних принципів права і засад цивільного судочинства та лексичного значення (тлумачення) самого слова "обґрунтований", яке означає "бути достатньо, добре аргументованим, підтвердженим науково, переконливими доказами, доведеним фактами". Отже рішення профспілкового органу про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути достатньо, добре аргументованим та містити посилання на правове обґрунтування незаконності звільнення працівника або посилання на неврахування власником фактичних обставин, за яких розірвання трудового договору з працівником є порушенням його законних прав.

Рішення профспілкового органу від 20 березня 2018 року містить посилання на неврахування власником суттєвих фактичних обставин та деталізоване правове обґрунтування незаконності звільнення, що свідчить про його відповідність критеріям обгрунтованості у розумінні частини 7 статті 43 КЗпП та частини 6 статті 39 Закону «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності».

Не можна вважати переконливими й посилання апелянта на те, що стягнення середнього заробітку та судових витрат має проводитись з Миколаївської філії ДП «АМПУ».

Відповідно до статті 48 ЦПК статус сторони у справі, в тому числі відповідача, набувають, зокрема, юридичні особи.

Згідно Положення про Миколаївську філію ДП «АМПУ», затвердженого наказом Міністерства інфраструктури України № 184 від 18 квітня 2014 року, філія є відокремленим підрозділом підприємства, який не має статусу юридичної особи та здійснює від його імені частину господарської діяльності (3.1 Положення). При здійсненні своєї діяльності Філія виконує функції, передані Підприємством, та керується Конституцією та законами України, актами Президента України, Кабінету Мінівстрів України, наказами Уповноваженого органу, управління, нормативно-правовими актами, які видаються міністерствами, іншими органами виконавчої влади; наказами, розпорядженнями та іншими актами Голови Підприємства; наказами розпорядженнями та іншими актами начальника Миколаївської філії ДП «АМПУ» (п. 3.2 Положення). Дії, які вчиняються Філією у встановленому законодавством України та цим Положенням порядку, вчиняються від імені Підприємства. Підприємство несе відповідальність за всіма зобовязаннями Філії.

Отже, ДП «АМПУ» як юридична особа, до структури якої входить Миколаївська філія, несе відповідальність за всіма зобовязаннями, включаючи виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу працівника в разі його незаконного звільнення.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що звільнення ОСОБА_3 з роботи наказом від 27 березня 2017 року здійснено всупереч вимог статей 43, 492 КЗпП та з порушенням трудових прав позивача, що відповідно до статті 235 КЗпП є підставою для його поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Заперечень щодо обґрунтованості розрахунку середнього заробітку позивача за час вимушеного прогулу, наведеного судом першої інстанції, апеляційна скарга не містить.

Підстав для скасування судового рішення та відмови в позові ОСОБА_3 колегія суддів не вбачає.

Керуючись статтями 374, 375, 382 ЦПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу державного підприємства «Адміністрація морських портів України» залишити без задоволення.

Рішення Заводського районного м. Миколаєва від 20 березня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О.О.Данилова

Судді: В.В.Коломієць

ОСОБА_5

---------------------------------

Повний текст постанови складено 25 травня 2018 року.