Провадження № 2/369/720/18
РІШЕННЯ

Іменем України

26.04.2018 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючої судді Пінкевич Н.С.,

за участі секретаря Водала А.Ю.,

представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом Ситнік публічного акціонерного товариства «БМ Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «БМ Банк» про визнання договору розірваним, -

в с т а н о в и в :

У жовтні 2017 року ПАТ «БМ Банк» звернувся з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості. Свої вимоги мотивував тим, що 30 липня 2007 року між ним та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір. За договором останній отримав кредит у розмірі 138 040 дол. США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00%, з листопада 2008 року 14,00%. Банк зобовязання перед відповідачем виконав у повному обсязі. У порушення норм закону та умов договору відповідач свої зобовязання належним чином не виконав, а саме не здійснював погашення заборгованості за кредитом у встановлені договором строки. Тому за рішенням суду від 15 листопада 2012 року з ОСОБА_2 стягнено заборгованість в розмірі 713 877,22 грн. та судовий збір 3219 грн. Заборгованість відповідачем не погашена. Тому за період з 22 лютого 2012 року по 27 вересня 2017 року утворилась заборгованість за відсотками в розмірі 62 972,16 дол. США, що в еквіваленті становить 1 667 051,29 грн. Також була нарахована пеня за несвоєчасне погашення відсотків за кредитом 460 417,64 грн. та пеня за несвоєчасно погашений кредит 569 798.53 грн. У добровільному порядку відповідач не погашає заборгованість.

Просили суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ «БМ Банк» заборгованість за кредитним договором №284/300707 від 30 липня 2007 року: заборгованість за процентами в розмірі 62 972,16 дол. США; пеня за несвоєчасне погашення відсотків за кредитом 460 417,64 грн. та пеня за несвоєчасно погашений кредит 569 798.53 грн.; судові витрати покласти на відповідача.

При розгляді справи ОСОБА_2 подав зустрічний позов. Свої вимоги мотивував тим, що 30 липня 2007 року був укладений кредитний договір, заборгованість за даним кредитним договором в розмірі 713 877,22 грн. Укладеним договором сторони погодили, що банк має право на розірвання цього договору та дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплати процентів, штрафних санкцій та інших платежів, передбачених цим договором, в разі порушення позичальником графіку погашення, встановленого цим договором. Тому даний договір є розірваним.

Просив суд визнати кредитний договір №284/300707 від 30 липня 2007 року розварним з моменту набрання чинності рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області по справі №2-2156/2012, а саме з 23 січня 2013 року (з дати ухвали Апеляційного суду Київської області по справі 22ц-6756/12 про залишення в силі зазначеного рішення).

У судовому засіданні представник ПАТ «БМ Банк» позовні вимоги підтримав, проти доводів зустрічного позову заперечував. Просив суд задоволити позов та відмовити в задоволенні зустрічного позову.

У судовому засіданні ОСОБА_2 зустрічний позов підтримав та заперечував проти доводів позову банку. Просив задоволити зустрічний позов та відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, дослідивши обґрунтування позовних вимог, подані сторонами відзиви, відповіді на відзив, докази, матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов та зустрічний позов не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

За ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

При розгляді справи судом встановлено, що 30 липня 2007 року між ПАТ «БМ Банк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №284/300707.

За даним договором ОСОБА_2 отримав в кредит грошові кошти в розмірі 138 040 дол. США, з погашенням кредиту на умовах та в порядку передбаченому договором, зі сплатою 12,00 %, з кінцевим терміном погашення заборгованості до 29 липня 2014 року.

За ст. 1046 ЦКУкраїни за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобовязання, відповідно до положень ст. 610 ЦК України є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання.

За ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором чи законом.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 листопада 2012 року стягнено з ОСОБА_2 на користь ПАТ «БМ Банк» кошти в розмірі 713 877,22 грн. та судовий збір 3219 грн.

При розгляді вищевказаної справи судом було встановлено, що станом на 22 лютого 2012 року позичальником прострочено виконання зобовязання щодо повернення за кредитним договором: 16 605,03 дол. США (еквівалент 126 631,02 грн.) прострочена заборгованість за кредитом, 63 093,85дол. США (еквівалент 503 955,82 грн.) строкова заборгованість за кредитом, 9 305,65 дол. США (еквівалент 74 327,95 грн.) прострочена заборгованість за процентами, 681,19 дол.США (еквівалент 5 440,94 грн.) строкова заборгованість за процентами, 1730,71 дол. США (еквівалент 1379.74 грн.) пеня, 268,03 дол.США (еквівалент 2141,75 грн.) три відсотки річних.

Рішення суду набрало законної сили. З пояснень сторін вбачається, що рішення суду на даний час перебуває на примусовому виконанні та боржником не погашена заборгованість.

Таким чином, позивач в звязку з неналежним виконанням відповідачем умов договору, змінив строк виконання зобовязання за кредитним договором з 29 липня 2014 року на листопад 2012 року та мав право звернутися до суду із позовом про дострокове стягнення заборгованості. Таким правом позивач скористався і його позовні вимоги були задоволені повністю рішенням суду від 15 листопада 2012 року.

Після зміни строку виконання зобовязання усі наступні платежі, передбачені графіком сплати щомісячних платежів, не мали правового значення, оскільки за вимогою від 18 січня 2012 року позичальник був зобовязаний повернути кредит в повному обсязі до вказаної у вимозі дати й усі наступні щомісячні платежі за графіком після письмового повідомлення з вимогою про дострокове погашення всієї заборгованості не підлягали виконанню.

Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд України у постановах від 02 грудня 2015 року (№ 6-1707цс15 та № 6-249цс15), які згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для судів.

Таким чином, після направлення відповідачу письмового повідомлення з вимогою про дострокове погашення всієї заборгованості кредитний договір припинив свою дію та позивач втратив можливість нарахування та стягнення з відповідача відсотків за кредитним договором, оскільки, нарахування процентів за користування кредитними коштами, комісійних, неустойки поза строком дії кредитного договору не передбачено.

З моменту ухвалення вказаного рішення, яким вирішено спір сторін щодо боргових зобовязань відповідача, правовідносини сторін перейшли в іншу площину площину виконання судового рішення. Ці правовідносини врегульовані спеціальним законом Законом України «Про виконавче провадження».

Крім того, згідно положень абзацу 2 пункту 17 Постанови Пленуму ВССУ № 5, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора надає кредитору право лише на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, і не надає права на нарахування і отримання відсотків за Кредитним договором (нарахування і отримання яких можливо лише у разі стягнення коштів за виконавчим написом нотаріуса, згідно положень абзацу 3 пункту 17 Постанови Пленуму ВССУ № 5).

Таким чином, після ухвалення рішення суду від 15 листопада 2012 року про стягнення суми боргу, позивач має право лише на отримання інфляційного нарахування на суму боргу, виражене в національній валюті та на три проценти річних від простроченої суми боргу, згідно положень ст. 625 ЦК України.

Наведене узгоджується також з правовою позицією, виловленою в постанові Верховного Суду від 14 лютого 2018 року (справа № 564/2199/15-ц, провадження № 61 - 2404 св 18).

За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за процентами в розмірі 62 972,16 дол. США, пені за несвоєчасне погашення відсотків за кредитом 460 417,64 грн. та пені за несвоєчасно погашений кредит 569 798.53 грн. не підлягає до задоволення. При цьому суд враховує, що пеня нарахована позивачем за умовами кредитного договору, а не на підставі ст.625 ЦК України.

Також суд вважає необґрунтованим та недоведеним зустрічний позов ОСОБА_2

Відповідно до положень ч.2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути : визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обовязку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків, відшкодування моральної шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу місцевого самоврядування. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

За змістом вказаної норми особа, яка вважає, що її право порушене, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права, який, як правило, визначається спеціальним законом (Цивільний Кодекс чи інший акт цивільного законодавства), що регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Разом з тим, ні у позовній заяві, ні в судовому засіданні ОСОБА_2 не уточнив на підставі якого спеціального закону (Цивільний Кодекс чи інший акт цивільного законодавства), що регламентує конкретні цивільні правовідносини, передбачено судовий спосіб захисту шляхом визнання договору розірваним.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність відмови в задоволенні позову та зустрічного позову.

Керуючись ст.ст.12, 81, 141, 200, 206, 263-265 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

У задоволенні позову публічного акціонерного товариства «БМ Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовити.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «БМ Банк» про визнання договору розірваним - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Київської області через Києво-Святошинський районний суд Київської області (пп.15.5 п.15 ч.1 Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 3 жовтня 2017 року) протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи(вирішення питання) без повідомлення(виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скаргу на рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 08 травня 2018 року.

Суддя