АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 607/8051/17Головуючий у 1-й інстанції Дзюбич В.Л.
Провадження № 22-ц/789/401/18 Доповідач - Костів О.З.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 травня 2018 року м. Тернопіль

Апеляційний суд Тернопільської області в складі:

головуючого - Костіва О.З.

суддів - Сташків Б. І., Хома М. В.,

з участю секретаря - Романюк Х.Ю.

за участю апелянта - ОСОБА_1,

представника апелянта - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 607/8051/17 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 лютого 2018 року про залишення позовної заяви без розгляду, постановлену суддею Дзюбич В.Л., повний текст якої складено 20 лютого 2018 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансовий дім «Позика» про визнання недійсним договору та стягнення коштів,-

В С Т А Н О В И В:

В червні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Тернопільського міськрайонного суду із даним позовом.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що 01 квітня 2015 року між сторонами було укладено договір про отримання позики в сумі 40000 грн. З моменту укладення договору ним щомісячно на розрахунковий рахунок відповідача сплачувалися платежі за, начебто, отриману позику. Однак, відповідачем позики йому так і надано не було. Всього ним було сплачено 81 платіж на загальну суму 30650.79 грн. 27 березня 2017 року ним на адресу відповідача було направлено заяву з проханням повернути сплачені кошти та розірвати договір, відповіді на яку він не отримав. Посилаючись на ст.907 ЦК України та Закон України «Про захист прав споживачів» позивач просив стягнути із відповідача в його користь 30650.79 грн. сплачених коштів, 3000 грн. моральної шкоди та розірвати вказаний договір.

В серпні 2017 року позивач подав заяву про зміну позовних вимог, в якій зазначив, що оскаржуваний договір укладений із використанням нечесної підприємницької діяльності та на забезпечення діяльності пірамідальної схеми, шляхом введення споживача в оману, юридичною особою, яка не мала відповідного дозволу на надання фінансових послуг, а тому, посилаючись на ст.ст.203, 215, 216, 230 ЦК України, Закон України «Про захист прав споживачів» просив визнати укладений договір недійсним, стягнути сплачені грошові кошти та розірвати договір.

Представником відповідача до суду першої інстанції було подано клопотання, в якому зазначено, що в ст.5 Договору міститься третейське застереження, згідно якого даний спір повинен вирішуватися третейським судом.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 лютого 2018 року позовну заяву залишено без розгляду на підставі п.6 ч.1 ст.257 ЦПК України.

Представник ОСОБА_1 - адвокат ОСОБА_2 подав на вказану ухвалу апеляційну скаргу, посилаючись на її незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм процесуального права.

Вказує, що судом не повно встановлено фактичні обставини справи та дано невірну оцінку доказів. Зазначає, що виниклий між сторонами спір підсудний Тернопільському міськрайонному суду, оскільки на дані правовідносини поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів», а тому позивач вправі подати позов за власним місцем проживання. Окрім цього, вказав, що згідно спірного договору №001628 та додатку №1 до нього відповідач зобов'язався надати ОСОБА_1 позику в розмірі, визначеному згідно додатку №2 до даного договору, тобто надати відповідну фінансову послугу, яка, як випливає з матеріалів справи, належним чином так і не була виконана, відтак споживач і змушений був звернутись до суду за захистом своїх прав, в чому Тернопільським міськрайонним судом йому було незаконно відмовлено.

Враховуючи вищевказане, просив скасувати ухвалу Тернопільського міськрайонного суду від 15 лютого 2018 року, а справу передати до розгляду в Тернопільський міськрайонний суд.

18 квітня 2018 року ТзОВ «Фінансовий дім «Позика» подало відзив на вказану апеляційну скаргу, в якому вказує, що на даний спір не розповсюджується Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки вказаний закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Натомість, правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються главою 77 ЦК України.

ОСОБА_1, як сторона договору, не є споживачем в розумінні п.22 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів», а є Стороною (Учасником) Договору Простого товариства, який взяв на себе зобов'язання об'єднати свої вклади та спільно діяти з метою визначеною Договором Простого товариства.

Окрім того, всі рішення стосовно визначення Учасника, якому надається позика/товар, приймається всіма Учасниками Простого товариства на Зборах всіх Учасників, серед яких є і позивач. Таким чином позивач не може бути споживачем послуг, так як він здійснює управлінські функції в Простому товаристві, відповідно до договору.

Враховуючи вищевикладене, просить відмовити в задоволені апеляційної скарги.

В судовому засіданні апелянт ОСОБА_1 та його представник - ОСОБА_2 свою апеляційну скаргу підтримали, зіславшись на мотиви, викладені в ній.

Інші сторони в судове засідання не з'явились, хоча належним чином були повідомлені про день, час та місце слухання справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Залишаючи без розгляду позовну заяву, суд першої інстанції виходив із того, що сторони перебувають у договірних відносинах між собою щодо створення простого товариства, на які не поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів».

З таким висновком суд апеляційної інстанції погоджується.

Судом встановлено наступні обставини.

01 квітня 2015 року між TOB «Фінансовий дім Позика» та гр. ОСОБА_1 укладено Договір №001628 (договір Простого товариства), предметом та метою якого, згідно ст.1, є об"єднання зусиль та вкладених коштів сторін, спрямованих на отримання позики або придбання товару (за вибором учасника), шляхом створення Простого товариства, у відповідності до глави 77 ЦК України.

Відповідно до п.2.2. Договору спільна діяльність сторін здійснюється у відповідності до «Регламенту спільної діяльності», що є Додатком №1 до договору, в якому сторони визначають порядок, етапи та умови спільної діяльності.

Відповідно до ст.5 оспорюваного Договору сторони домовились про те, що усі спори, які виникають щодо укладення, зміни, визнання недійсним повністю або частково Договору простого товариства, в тому числі реєстрації, діяльності та припинення товариства, а також з інших питань, що стосуються даного договору, вирішуються шляхом переговорів сторін. Якщо спір неможливо вирішити шляхом переговорів, він підлягає вирішенню та розгляду у Постійному діючому Третейському суді «Феміда» при Асоціації «Міжрегіональне об'єднання підприємств «Тріада» за адресою: м.Полтава, вул.Сінна, 2/49.

Відповідно до положень п.6 ч.1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо між сторонами укладено угоду про передачу спору на вирішення до третейського суду, і від відповідача не пізніше початку розгляду справи по суті, але до подання ним першої заяви щодо суті спору надійшли заперечення проти вирішення спору в суді, якщо тільки суд не визнає, що така угода є недійсною, втратила чинність або не може бути виконана.

Відповідно до положень ст.21 ЦПК України сторони мають право передати спір на розгляд третейського суду, крім випадків, встановлених законом. Будь-які неточності в тексті угоди про передачу спору на вирішення до третейського суду та (або) сумніви щодо її дійсності, чинності та виконуваності повинні тлумачитися судом на користь її дійсності, чинності та виконуваності.

Колегія суддів не погоджується з твердженням апелянта про те, що на спірні відносини поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки сторони перебувають у договірних відносинах між собою щодо створення простого товариства, на які дія вказаного Закону не поширюється.

Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції вірно зробив висновок про те, що даний спір підлягає вирішенню та розгляду у Постійному діючому Третейському суді «Феміда» при Асоціації «Міжрегіональне об'єднання підприємств «Тріада» за адресою: м.Полтава, вул.Сінна, 2/49, а тому вірно залишив позов без розгляду на підставі п.6 ч.1 ст.257 ЦПК України.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 лютого 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складення повного тексту постанови - 08 травня 2018 року.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області О.З. Костів