Справа № 466/5016/17 Головуючий у 1 інстанції: Ковальчук О.І.
Провадження № 22-ц/783/6497/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2018 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді Цяцяка Р.П.,

суддів Ванівського О.М. і ОСОБА_2,

за участю: секретаря Цапа П.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 районної адміністрації Львівської міської ради на заочне рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 03 жовтня 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2017 року ОСОБА_3 районна адміністрація Львівської міської ради звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4, третя особа Львівське комунальне підприємство «Тополя-406», в якому просила суд ухвалити рішення про виселення ОСОБА_4 разом з малолітнім сином ОСОБА_5 з квартири № 1 в будинку № 2 на вулиці ОСОБА_6 у м.Львові (в подальшому «спірна квартира»).

Позовні вимоги обгрунтовувалися тим, що на обслуговуванні ЛКП «Тополя-406» перебуває будинок № 2 на вулиці ОСОБА_6 у м. Львові. ЛКП «Тополя-406» проведено обстеження спірної квартири та встановлено, що у ній без реєстрації проживає відповідачка ОСОБА_4 разом з малолітнім сином ОСОБА_5.

Основний квартиронаймач спірної квартири, ОСОБА_7, померла. ОСОБА_8 (чоловік відповідачки), який проживав та був зареєстрований у даній квартирі, також помер 07.06.2016 року і зареєстрованих осіб у спірній квартирі не залишилось.

Позивач стверджував, що спірну квартиру відповідачка зайняла самоправно, а відтак проживає у цій квартирібез законних на те підстав (а.с. 2-4).

Оскаржуваним заочним рішенням у задоволенні позову відмовлено (а.с. 34-35).

Дане рішення оскаржив позивач ОСОБА_3 районна адміністрація Львівської міської ради.

Апелянт просить рішення суду скасувати і ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги, покликаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи; на невідповідність висновків суду обставинам справи та на порушення норм матеріального і процесуального права.

Вважає, що суд не дав належної оцінки тому, що відповідачка, будучи разом з малолітнім сином з 04.02.2005 року зареєстрованою у квартирі № 34 на вул. Донецькій, 7 у м. Львові, спірну квартиру зайняла самоправно (а.с. 38-40).

ОСОБА_3 районна адміністрація Львівської міської ради та Львівське комунальне підприємство «Тополя-406», будучи своєчасно належним чином повідомленими про час і місце апеляційного розгляду справи (а.с. 60, 118), явку своїх представників в судове засідання не забезпечили.

ОСОБА_3 районна адміністрація Львівської міської ради про причини неявки її представника суд не повідомила, а Львівське комунальне підприємство «Тополя-406» подало до суду заяву про апеляційний розгляд справи за відсутності її представника (а.с. 61).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Статтями 12 і 81 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом, і що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а частиною 1 ст. 82 ЦПК України що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню.

Аналогічні за змістом норми містяться у статтях 10, 60, 61 (ч.1) ЦПК України в редакції, яка була чинною на час розгляду справи судом першої інстанції та ухвалення оскаржуваного рішення.

Судом встановлено та стверджується матеріалами справи наступне.

Спірна квартира № 1 в будинку № 2 на вулиці ОСОБА_6 у м.Львові складається з однієї кімнати площею 12,5 кв.м. та кухні 11,5 кв.м. і її загальна площа становить 24,00 кв.м. (а.с. 5, 13).

Спірна квартира була наданою та заселеною на підставі ордеру від 05.03.1974 року сімєю ОСОБА_7 в складі 4 (чотирьох) осіб: вона, її син та невістка і малолітній онук, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 108).

08 липня 2004 року між ОСОБА_8 (як наймачем) та ЖЕК № 404 (як наймодавцем), правонаступником якого є ЛКП «Тополя-406, на підставі вище згаданого ордеру від 05.03.1974 року було укладено Договір найму житлового приміщення у будинках місцевих ОСОБА_1 народних депутатів України і спірну квартиру по Акту здачі та приймання квартири (який є додатком до договору найму житлового приміщення) було передано ОСОБА_8

Підпунктом а) пункту 2 вище згаданого Договору найму житлового приміщення встановлено, що наймач (ОСОБА_4Р.) має право у встановленому порядку з письмової згоди всіх дорослих членів сімї, які разом з ним проживають, вселяти в житлове приміщення, яке він займає: свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не вимагається (а.с. 109).

24.01.1997 року ОСОБА_8 уклав шлюб з ОСОБА_9 (відповідачкою по справі), від якого у них 23.12.2004 року народився син ОСОБА_10 і у якому відповідачка перебувала до дня смерті свого чоловіка ОСОБА_8 (а.с. 103, 105, 106).

На час народження сина (23.12.2004 року) ОСОБА_8 вже був наймачем спірної квартири і був зареєстрованим у цій квартирі сам (а.с. 109), а відповідачка ОСОБА_4 залишалася зареєстрованою у квартирі № 34 на вул. Донецькій, 7 у м. Львові (загальною площею 24,7 кв.м.), власником якої по договору купівлі-продажу цієї квартири була (і залишається) інша особа (а.с. 65), в якості мешканки згаданої квартири (а.с. 78).

З урахуванням вище наведеного колегія суддів приходить до висновку про те, що відповідачка вселилася в спірну квартиру в якості члена сімї наймача цієї квартири, а саме його дружини, під час перебування у шлюбі з якою у них народився син; дана квартира була їхнім постійним місцем проживання до самої смерті ОСОБА_8 (чоловіка відповідачки) і залишається таким для відповідачки і її малолітнього сина по даний час.

Вище наведене стверджується також і тим, що померлий 07.06.2016 року ОСОБА_8 (чоловік відповідачки і наймач спірної квартири) був інвалідом першої групи загального захворювання та потребував постійного стороннього догляду (а.с. 107, 110, 111-112), який йому надавала дружина (оскільки інших близьких людей у нього на той час вже не було) і яка його похоронила, що стверджується укладеним саме нею договором-замовленням на організацію та проведення поховання (а.с. 113), а також відсутністю будь-якої заборгованості по спірній квартирі, що стверджується довідкою ЛКП «Тополя-406» (а.с. 79).

Частиною 4 ст. 19 Сімейного кодексу України встановлено, що при розгляді судом спорів щодо (зокрема) місця проживання дитини та її виселення обовязковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.

Однією з позовних вимог є вимога про виселення зі спірної квартири і малолітнього ОСОБА_5 (ІНФОРМАЦІЯ_2), однакпозивачем орган опіки та піклування до участі у розгляді справи не залучався.

З урахуванням вище наведеного колегія суддів приходить до висновку про те, що у суду першої інстанції були відсутніми правові підстави для задоволення позову про виселення зі спірної квартири відповідачки разом з її малолітнім сином і доводи апеляційної скарги цього висновку не спростовують, а тому підстави для скасування оскаржуваного рішення відсутні і апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 районної адміністрації Львівської міської ради залишити без задоволення, а заочне рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 03 жовтня 2017 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Головуючий

Судді: