Справа № 369/4326/16-ц Головуючий у І інстанції Дубас Т. В.
Провадження № 22-ц/780/1863/18 Доповідач у 2 інстанції Журба С. О.
Категорія 33 03.05.2018
П О С Т А Н О ВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 травня 2018 року м. Київ

Апеляційний суд Київської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Журби С.О.,

суддів Лівінського С.В., Сержанюка А.С.,

за участю секретаря Топольського В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 січня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія», треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду із вказаним вище позовом, який мотивувала тим, що він 29 вересня 2014р. позивач керувала автомобілем НОМЕР_1 та рухалась по лівій смузі проїжджої частини автодороги Київ-Бишів у напрямку Києва зі швидкістю приблизно 70 км/год у колоні транспортних засобів.

По правій смузі у попутному напрямку в той же час рухався вантажний автомобіль НОМЕР_2 під керуванням відповідача, який, грубо порушуючи п.10.1 та п.10.3 Правил дорожнього руху, перед зміною напрямку руху не впевнився у відсутності небезпеки, не надав переваги автомобілю під керуванням позивача, яка рухалась в попутному напрямку по лівій смузі, на яку він перестроювався, став змінювати напрямок руху ліворуч та перестроюватися на ліву смугу, зайняту автомобілем під керуванням позивача, в результаті чого скоїв зіткнення передньою лівою частиною свого автомобіля з задньою правою частиною автомобіля, яким керувала позивач. В результаті зіткнення позивач втратила керування транспортним засобом, автомобіль НОМЕР_1, який після зіткнення був некерованим, виїхав на зустрічну смугу, де сталося зіткнення з автомобілем НОМЕР_3. Внаслідок зіткнення транспортних засобів автомобіль позивача зазнав механічних ушкоджень.

Доказом вказаних обставин є протокол огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 29 вересня 2014р. з доданим протоколом огляду технічного стану автотранспорту від 29 вересня 2014р., який міститься у матеріалах досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0003008 від 30 вересня 2014р. Києво-Святошинським РВ ГУМВС України в Київській області.

27 лютого 2015р. ст. слідчим СВ Києво-Святошинського РВ ГУМВС України в Донецькій області Слюта Д.М. було винесено постанову про закриття кримінального провадження у зв'язку з відсутністю в діях водія ОСОБА_2 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.286 КК України. Копія зазначеної постанови відповідно до п. 3, була направлена до відділу ДАІ Києво-Святошинського РВ для вирішення питання про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності.

17 квітня 2015р. відносно позивача ОСОБА_2 було складено протокол про адміністративне правопорушення, з якого вбачалося скоєння ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КпАП України. Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 квітня 2014р. провадження у справі про притягнення ОСОБА_2 за ст. 124 КпАП України було закрито за відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до експертного висновку №80 від 9 квітня 2015р., складеного експертом-автотехніком Давидовичем О.О., з урахуванням обставин даної ДТП, водій автомобіля НОМЕР_2 ОСОБА_3 (відповідач по справі), починаючи перестроювання з правої смуги руху в ліву, в зв'язку з закінченням асфальтової смуги для його руху, повинен був переконатись, що це буде безпечно для інших учасників дорожнього руху, натомість ОСОБА_3 своїми діями змусив водія автомобіля Мерседес ОСОБА_8, що рухався попутно позаду нього по лівій смузі, пришвидшити свій рух та змістити керований ним автомобіль лівіше до розділової лінії, щоб уникнути зіткнення з автомобілем «Renault Midliner М 180», а водія «Honda CR-V» ОСОБА_2, що рухалася попутно позаду вказаного автомобіля Мерседес, змусив застосувати заходи екстреного гальмування, щоб уникнути зіткнення з автомобілем «Renault Midliner М 180». Також експертним висновком зазначено, що з технічної точки зору в даній дорожній ситуації водій автомобіля НОМЕР_4 ОСОБА_3, виконуючи вимоги п.п.10.1 і 10.3 Правил дорожнього руху України, гарантовано мав у своєму розпорядженні технічну можливість запобігти зіткненню з автомобілем НОМЕР_5 під керуванням водія ОСОБА_2, а також запобігти змушенню водія автомобіля Мерседес ОСОБА_8 пришвидшити свій рух та його зміщення лівіше до розділової лінії, щоб уникнути зіткнення з автомобілем «Renault Midliner М 180».

Відповідно до висновків експерта з технічної точки зору в діях водія автомобіля «Honda CR-V» ОСОБА_2 невідповідностей вимогам Правил дорожнього руху України, які б знаходилися в причинному зв'язку з настанням даної ДТП, не вбачається; з технічної точки зору, дії водія автомобіля «Renault Midliner М 180» ОСОБА_3 не відповідали вимогам п. 10.1, п.10.3 Правил дорожнього руху України та знаходилися в причинному зв'язку з настанням даної ДТП.

Враховуючи наведене, відшкодування спричиненої ДТП шкоди має бути покладене на водія автомобіля «Renault Midliner М 180» ОСОБА_3

Враховуючи, що цивільно-правова відповідальність відповідача застрахована в Приватному акціонерному товаристві «Українська транспортна страхова компанія», відповідно до приписів ст.ст.22, 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», вказана особа також має відшкодовувати спричинену ДТП шкоду в межах суми страхового відшкодування.

Розмір шкоди, завданої позивачу внаслідок ДТП, складає 374037, 10 грн. вартості матеріального збитку в результаті пошкодження транспортного засобу та 1470, 00грн. витрат на оцінку пошкодженого транспортного засобу відповідно до акту приймання-передачі послуг від 5 травня 2015р. Загальний розмір завданої шкоди, який підлягає стягненню з відповідачів, складає 375507,10 грн.

На підставі викладеного з урахуванням уточнення позовних вимог позивач просила суд стягнути з відповідача ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» на її користь 50 000 грн. та 325 507,10 грн. - з відповідача ОСОБА_3

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 січня 2018 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної в результаті ДТП, в розмірі 265 211,99 грн. та судовий збір в розмірі 2 652,11 грн. В решті вимог позову відмовлено.

Частково не погоджуючись з ухваленим по справі рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду в частині відхилених позовних вимог скасувати і ухвалити нове, яким задовольнити позов в повному обсязі. Зазначає, що судом першої інстанції проігноровано доводи її позову. При цьому суд безпідставно не взяв до уваги представлені до справи докази належного подання до страхової компанії повідомлення про страховий випадок та вимоги про виплату страхового відшкодування. Не були судом розподілені і витрати позивача на правничу допомогу.

У відповідності до положень ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду прийшла до висновку, що підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Стаття 35 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначає, що для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

У відповідності до положень ст. 37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування не підлягає виплаті у разі, коли до страхової компанії заява про страхове відшкодування не була подана впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров'ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Свої позовні вимоги до страхової компанії позивач серед іншого обґрунтовувала тим, що ОСОБА_5 як власником пошкодженого транспортного засобу було подано до ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» заяву-повідомлення про настання ДТП та виплату страхового відшкодування завданої шкоди, яка надійшла до відповідача 09.10.2014 р. за вх. № 1345. Відмовляючи у задоволенні позову в цій частині суд першої інстанції виходив з недоведеності вищевказаних посилань позивача, відтак і наявності підстав для стягнення страхового відшкодування із страхової компанії. При цьому суд не прийняв в якості доказу по справі представлену копію звернення ОСОБА_5 до ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» у зв'язку з порушенням встановленого законом порядку подання доказів.

З наведеною позицією суду першої інстанції погоджується й колегія суддів апеляційного суду, вважаючи її законною та обґрунтованою.

Ст. 12 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. При цьому сторона самостійно несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Обов'язок доведення своєї позиції за допомогою належних та допустимих доказів міститься і в ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами за допомогою належних та допустимих доказів.

У відповідності до положень ст. 83 ЦПК України копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними.

З матеріалів справи вбачається, що в останнє судове засідання ОСОБА_5 було направлено до суду копію його звернення до ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» від 07.10.2014 року з відповідним клопотанням про прийняття такого доказу. В той же час доказів надсилання (надання) копій такого доказу усім іншим учасникам справи до суду надано не було, у зв'язку з чим суд першої інстанції у відповідності до положень ст. 83 ЦПК України не взяв такий доказ до уваги, про що детально розписав в ухваленому за результатами розгляду справи рішенні. Інших доказів з приводу відповідного звернення до страхової компанії до суду представлено не було, відтак твердження позивача в цій частині залишилися недоведеними, з чим погоджується й колегія суддів апеляційного суду.

Окрім наведеного колегія суддів вважає неможливим прийняти вищевказану заяву-повідомлення в якості належного та допустимого доказу по справі ще й з огляду на те, що незважаючи на заперечення ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» як самого факту звернення ОСОБА_5 з вказаною заявою, так і заперечення достовірності такого доказу, тим не менш до суду не було представлено ні належним чином завіреної копії такої заяви-повідомлення, ні її оригіналу. За таких умов надана до суду заява є копією невідомого походження та достовірності, відтак не може були прийнята в якості допустимого доказу.

Не може погодитися колегія суддів апеляційного суду й з доводами апеляційної скарги щодо необхідності стягнення з відповідачів на користь позивача компенсації понесених останньою витрат на правничу допомогу. У відповідності до положень ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає до суду детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Оскільки такі положення закону не виконані, відповідні документи до суду не були представлені, вимоги позивача в цій частині до задоволення не підлягають.

З урахуванням викладеного, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, відтак дійшов до правильного висновку по суті позовних вимог.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 січня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді: С.В. Лівінський

А.С. Сержанюк