Справа № 573/2501/17
Номер провадження 2/573/71/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(повний текст рішення)

04 травня 2018 року м. Білопілля

Білопільський районний суд Сумської області в складі:

головуючої судді: Кліщ О.В., секретаря судового засідання: Сітало Ю.С., за участю позивача: ОСОБА_1, представника позивача : адвоката ОСОБА_2, представника відповідача: ОСОБА_3, представників третіх осіб: ОСОБА_4, ОСОБА_5,-

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Білопілля цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, третіх осіб: Прокуратури Сумської області та Сумського міського відділу УМВС України в Сумській області в особі ліквідаційної комісії УМВС України в Сумській області,- про відшкодування моральної шкоди, завданої органом досудового слідства- слідчим відділом Зарічного РВ СМУ УМВС України в Сумській області та слідчим відділом Сумського міського відділу УМВС України в Сумській області внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 21.12.2017 року звернувся до суду з позовом до Державної казначейської служби України, (далі ДКСУ), третьої особи - Сумської місцевої прокуратури,- про відшкодування моральної шкоди, завданої органом досудового слідства - слідчим відділом Зарічного РВ СМУ УМВС України в Сумській області та слідчим відділом Сумського міського відділу УМВС України в Сумській області внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, та просив відшкодувати за рахунок Державного бюджету України шляхом списання Державною казначейською службою України грошових коштів з рахунку державного бюджету на користь ОСОБА_1 в сумі 500 000 ( п'ятсот тисяч) гривень та витрат за надання юридичної допомоги в сумі 8000( вісім тисяч) грн.

Ухвалою Білопільського районного суду Сумської області від 26.12.2017 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1

Ухвалою Білопільського районного суду Сумської області від 16.02.2018 року залучено до участі у цивільній справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Прокуратуру Сумської області та Сумський міський відділ УМВС України в Сумській області (а.с.89, 90).

Ухвалою Білопільського районного суду Сумської області від 11.04.2018 року залучено до участі у цивільній справі в якості третіьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Ліквідаційну комісію УМВС України в Сумській області ( а.с.189,190).

Позивач зазначає у позовній заяві, що 16 квітня 2011 року, у період часу з 15-00 до 15-30 год., дві невстановлені на той час особи, один з яких мав руде волосся, за попередньою змовою між собою прийшли до магазину «Грейс», що розташований за адресою: м.Суми, вул. Прокоф'єва, 29/1, представились працівниками податкової інспекції та пояснили продавцям магазину про те, що вони є друзями власника даного магазину ОСОБА_6 На прохання на той час невстановлених осіб продавець магазину ОСОБА_7 зібрала всі кошти з каси магазину в розмірі 8150 грн. та поклала їх у власну сумку у підсобному приміщенні магазину. Залишившись без нагляду продавців у підсобному приміщенні магазину, невстановлені на той час особи викрали з сумки продавця ОСОБА_7 кошти в сумі 8150 грн. та залишили приміщення магазину, спричинивши власнику магазину ОСОБА_6 матеріальну шкоду в зазначеному розмірі.

16.04.2011 року ОСОБА_1 одразу після обіду, забравши свою дружину з новонародженою дитиною, в якої було встановлено тяжку хворобу серця, з Сумської дитячої лікарні і відразу на автомобілі виїхав у с.Вири Білопільського району до місця свого постійного проживання. ОСОБА_1 разом з дружиною та дитиною прибув в цей же день о 14 годині в с.Вири Білопільського району Сумської області та не залишав межі села в день інкримінованого йому злочину.

В період дослідчої перевірки повідомлення про крадіжку з магазину «Грейс», оперативні працівники Зарічного РВ міліції з метою найшвидшого «розкриття злочину», у першу чергу перевіряючи колишніх працівників податкової інспекції міста Суми, взяли з особової справи фото ОСОБА_1, провели його комп'ютерну обробку, в період якої волосся на голові ОСОБА_1 зробили рудим. В цей же час продавці магазину «Грейс», які допустили невстановлених на той час злочинців до приміщення магазину, власником даного магазину були поставлені перед фактом необхідності відшкодування завданих з їх вини збитків та перед фактом можливості звільнення. Ще до моменту порушення кримінальної справи, тобто до моменту проведення офіційних слідчих дій, оперативними працівниками міліції фото ОСОБА_1, після його комп'ютерної обробки, було неофіційно показано продавцям магазину «Грейс», які, фактично знаходячись під впливом умов власника магазину, вказали на ОСОБА_1, як на одного зі злочинців. Саме тому, 21.04.2011 року старшим слідчим СВ Зарічного РВ СМУ УМВС України в Сумській області ОСОБА_8 було порушено кримінальну справу № 11280517 одразу відносно ОСОБА_1 та невстановленої особи за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України. 21.04.2011 року ОСОБА_1 було затримано в порядку ст. 115 КПК України ( в редакції 1960 року). Всі доводи ОСОБА_1 про його непричетність до інкримінованого йому злочину представниками досудового слідства ігнорувались. Алібі ОСОБА_1 у період досудового слідства не перевірялось.

22.02.2011 року старшим слідчим Шаповал О.І. було внесено подання про обрання ОСОБА_1 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Постановою Зарічного районного суду м.Суми від 22.04.2011 року строк затримання ОСОБА_1 продовжено до 10 діб. 28.04.2011 року за місцем мешкання ОСОБА_1 в с.Вири, вул. Н.Ясинок, 42, проводився обшук, у період якого будь-яких доказів причетності ОСОБА_1 до інкримінованого йому злочину виявлено не було. Постановою Зарічного районного суду м.Суми від 29.04.2011 року строк затримання ОСОБА_1 продовжено до 15 діб. Постановою Зарічного районного суду м.Суми від від 05.05.2011 року ОСОБА_1 обрано запобіжний захід- підписку про невиїзд.

17.05.2011 року старшим слідчим СВ Зарічного РВ СМУ УМВС України в Сумській області ОСОБА_8 кримінальні справи № 11280517 та № 11280517/2 об'єднані в одне провадження, якому присвоєно номер № 11280517. 20.05.2011 року ОСОБА_1 пред'явлено обвинувачення у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст. 185 ч.2, ст. 353 ч.1 КК України. 24.05.2011 року дана кримінальна справа з обвинувальним висновком була направлена до прокуратури Зарічного району у м.Суми. 07.06.2011 року дана кримінальна справа була направлена до Зарічного районного суду м.Суми для розгляду по суті.

Між тим, захистом ОСОБА_1 було встановлено, що аналогічний злочин невстановленими на той час особами було скоєно й у м.Охтирка Сумської області. При виїзді до м.Охтирка та спілкуванні з представниками досудового слідства Охтирського МВ було встановлено, що аналогічний злочин в місті Охтирка було скоєно громадянами ОСОБА_9 та ОСОБА_10, фото яких ідеально співпадало з рисованими портретами злочинців, які скоїли крадіжку з магазину «Грейс». Більш того, в період спілкування захисту ОСОБА_1 з заступником начальника Харківського СІЗО, де свого часу утримувались ОСОБА_9 та ОСОБА_10, було встановлено, що означеними громадянами було написано явку з повинною і по крадіжці з магазину «Грейс» у місті Суми, яку було направлено до Зарічного РВ міліції.

У зв'язку з вищевказаними обставинами та у зв'язку з необхідністю проведення певних слідчих дій, ігноруванням СВ Зарічного РВ міліції окремого доручення суду, дана кримінальна справа постановою Зарічного районного суду м.Суми від 22.02.2012 року була направлена прокурору Зарічного району м.Суми для організації проведення додаткового розслідування. Запобіжний захід ОСОБА_1 залишено без змін. Ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 24 квітня 2012 року вищевказану постанову Зарічного районного суду м.Суми від 22.02.2012 року було скасовано і справу було направлено на новий розгляд.

В період повторного розгляду по суті даної кримінальної справи Зарічним районним судом м.Суми було встановлено, що ОСОБА_1 ніколи не мав рудого волосся, а його алібі повністю підтверджується свідками ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21 та відповідними роздруківками з мобільних телефонів.

В суді колишні продавці магазину «Грейс» заявили про те, що не впевнені у тому, що саме ОСОБА_1 вчинив злочин, а фото ОСОБА_9 та ОСОБА_10 дуже схожі на осіб, які вчинили крадіжку з магазину 16.04.2011 року, а ОСОБА_1 менш схожий на одного зі злочинців.

Власник магазину «Грейс» ОСОБА_6 заявив суду про те, що матеріали кримінальної справи не мають достатніх доказів причетності ОСОБА_1 до інкримінованих йому злочинів і до нього він ніяких претензій не має.

Під тиском доказів невинуватості ОСОБА_1 в інкримінованих йому злочинах, прокурор вніс суду клопотання про повернення справи для проведення додаткового розслідування.

Постановою Зарічного районного суду м.Суми від 15 листопада 2012 року дана кримінальна справа була направлена прокурору м.Суми для організації проведення додаткового розслідування. Міру запобіжного заходу ОСОБА_1 залишено без змін. Тривалий термін часу належних процесуальних дій по даній кримінальній справі не проводилось, процесуальних рішень відносно ОСОБА_1 не приймалось.

10.09.2013 року дана справа була внесена до ЄРДР лише за ч.2 ст. 185 КК України та їй присвоєно номер 0006150. Знову на протязі трьох місяців належних процесуальних дій по даній кримінальній справі не проводилось, процесуальних рішень відносно ОСОБА_1 не приймалось.

25 грудня 2013 року старший прокурор прокуратури м.Суми ОСОБА_22 виніс постанову, якою провів перекваліфікацію кримінального правопорушення за кримінальним провадженням № 0006150 з ч.2 ст. 185 КК України на ч.1 ст. 162 КК України та, враховуючи наявну заяву потерпілого ОСОБА_6, закрив дане кримінальне провадження на підставі п.7 ст. 284 КК України, як справу приватного обвинувачення.

Ніяких процесуальних рішень відносно ОСОБА_1 в постанові прокурора Мошкіна К.О. від 25.12.2013 року не приймалось.

Після неодноразових звернень захисту ОСОБА_1 до правоохоронних органів міста Суми, 29 грудня 2014 року старший слідчий СВ СМВ УМВС України в Сумській області Шаповал О.І. виніс постанову наступного змісту: « 1. Матеріали відносно ОСОБА_1 в частині пред'явленого обвинувачення за ч.2 ст. 185 та ч.1 ст. 353 КК України по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0006150 від 10.09.2013 року за заявою ОСОБА_6 закрити у зв'язку з відсутністю і його діях складу злочину. 2. Відомості про прийняте рішення внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань. 3. Копію постанови направити прокурору, потерпілому, заявнику…» .

Між тим, означена постанова ані ОСОБА_1, ані його захиснику ОСОБА_2, не направлялась і її копія була отримана захисником ОСОБА_2 з рук старшого слідчого Шаповал О.І. у 2015 році..

Позивач ОСОБА_1 ані письмових, ані усних роз'яснень від СМВ УМВС України у Сумській області про його право звернутись до суду про відшкодування завданої йому шкоди не отримував.

Відповідно до вимог ст.1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» від 01 грудня 1994 року №266 / 94-ВР з відповідними змінами і доповненнями,( надалі за текстом-Закон №266), підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття та тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Згідно зі ст. 2 Закону № 266, право на відшкодування шкоди у розмірах і у порядку, визначених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діях складу кримінального правопорушенян або невстановленням достатніх доказів для доведенян винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати, тощо.

Відповідно до п.6 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», затвердженого наказом Міністерства юстиції, Генеральної прпокуратури та Міністерства фінансів України від 04.03.96 року № 6/5/3/41 відповідний орган одночасно з повідомленням особи про закриття справи направляє повідомлення, в якому роз'яснює, куди і протягом якого терміну можна звернутись за відшкодуванням шкоди і поновлення порушених прав, за формою, що встановлена у додатку до цього положення.

Позивач ОСОБА_1, ані письмових, ані усних роз'яснень від СМВ УМВС України у Сумській області про його право звернутись до суду про відшкодування завданої йому шкоди, не отримував.

Зарічний РВ СМУ УМВС України в Сумській області та Ковпаківський РВ СМУ УМВС України в Сумській області ліквідовано та на їх базі створено СМВ УМВС України в Сумській області, який, у зв'язку зі створенням органів поліції в Україні, ліквідовано постановою КМУ № 834 від 13 жовтня 2015 року « Питання функціонування органів поліції охорони як територіальних органів Національної поліції та ліквідації деяких територіальних органів внутрішніх справ». Сумський відділ поліції ГУ НП України в Сумській області не є правонаступником СМВ УМВС України в Сумській області.

Статтею 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» від 01 грудня 1994 року №266 / 94-ВР з відповідними змінами і доповненнями, передбачено, що у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються):

1)заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконих дій;… 4) суми сплачені громадянином у зв'язку з наданням йому юридичної допомоги; 5) моральна шкода.

Згідно з вимогами ст. 4 Закону № 266 відшкодування шкоди у випадках передбачених пунктами 1,2,4,5 статті 3 цього Закону, проводиться за рахунок коштів державного бюджету.

У зв'язку з незаконним притягненням ОСОБА_1 до кримінальної відповідальності ним було укладено на різних стадіях кримінального процесу кілька договорів з адвокатом ОСОБА_2 про надання юридичної допомоги, а саме:- договір від 13 травня 2011 року, за яким згідно акту приймання-передачі від 13.05.2011 року передано гонорар в сумі 5000 грн.; - договір від 28 травня 2012 року, за яким згідно акту приймання- передачі сплачено гонорар в сумі 3000 гривень.

Крім вищезазначеного, позивач вказав, що йому було завдано моральну шкоду, яку він оцінив у сумі 500 000 ( п'ятсот тисяч) грн. 00 коп., і яка полягає у наступному: з 21.04.2011 року по 29.12.2014 року він незаконно притягувався до кримінальної відповідальності за злочини, які він не скоював. Тривале незаконне знаходження його під слідством і судом спричиняло та спричиняє ОСОБА_1 тяжкі душевні страждання та вимогало значних додаткових зусиль для організації свого життя. Являючись батьком доньки, ОСОБА_23, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_1 21.04.2011 року забрав свою доньку з Сумської дитячої лікарні де їй- новонародженій дитині було поставлено діагноз- порок серця. Саме в цей день 21.04.2011 року ОСОБА_1 було затримано та фактично звинувачено у злочині, який він не скоював.

Душевні страждання ОСОБА_1 пов'язані з захворюванням новонародженої доньки були стократно помножені у зв'язку з незаконним його затриманням та фактичним звинуваченням у злочинах, які ним не скоювались. Усвідомлення того, що він може бути ув'язненим на кілька років і не зможе піклуватись за своєю тяжко хворою новонародженою дитиною спричиняло ОСОБА_1 тяжкі душевні страждання. Крім того, душевні страждання ОСОБА_1 ще більше поглиблювались фактом ігнорування представниками досудового слідства та прокуратури алібі ОСОБА_1 і фактичною відмовою від його належної та своєчасної перевірки. В період незаконного притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_1 за місцем його мешкання було проведено обшук, що принижувало його честь і гідність як людини і чесного громадянина України. Більше того, слідчим Шаповал О.І. з метою накладення арешту на майно ОСОБА_1 26.04.2011 року за № 5/3749 було направлено запит до Вирівської сільської ради про наявність у останнього нерухомого майна. Ці факти одразу стали відомі мешканцям села ОСОБА_17, що також спричиняло йому тяжкі душевні страждання.

Після обрання ОСОБА_1 Зарічним районним судом м.Суми 05.05.2011 року запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд, цей запобіжний захід фактично діяв до 29.12.2014 року. Наявність запобіжного заходу принижувало авторитет ОСОБА_1 в очах мешканців села та працівників за його місцем роботи, обмежувало його право на вільне пересування в межах України, тобто спричинило психологічні негативні наслідки останньому, а саме порушило його нормальні життєві зв'язки та вимагало від нього значних додаткових зусиль для організації свого життя.

Незаконне притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_1 також порушило у значній мірі його нормальні сімейні і родинні зв'язки. Постійні тяжкі нервові стреси в родині ОСОБА_1 негативно вплинули на його нормальні сімейні стосунки з дружиною та нормальний психологічний клімат в родині в цілому. Для відновлення нормальних сімейних стосунків ОСОБА_1 змушений був прикладати значні додаткові зусилля, що також спричиняло йому душевні страждання та вимагало значних додаткових зусиль для організації свого життя. Незаконне притягнення ОСОБА_1 до кримінальної відповідальності спричинило йому також інші наступні негативні наслідки, які тягли за собою тяжкі душевні страждання останнього та вимагали від нього значних додаткових зусиль для організації свого життя. Так, в період досудового та судового слідства неодноразово були допитаними близько 10 мешканців села ОСОБА_17 - сусідів ОСОБА_1, що принижувало його честь і гідність в їх очах та спричиняло йому тяжкі душевні страждання.

10.09.2013 року дана кримінальна справа була внесена до ЄРДР лише за ч.2 ст. 185 КК та їй присвоєно номер 0006150.

25 грудня 2013 року старший прокурор прокуратури м.Суми ОСОБА_22 виніс постанову, якою провів перекваліфікацію кримінального правопорушення за кримінальним провадженням № 0006150 з ч.2 ст.185 КК України на ч.1 ст. 162 КК України та, враховуючи наявну заяву потерпілого ОСОБА_6, закрив дане кримінальне провадження на підставі п.7 ст. 284 КК України як справу приватного обвинувачення. При цьому ніяких процесуальних рішень по зміні статусу ОСОБА_1 відносно наявної у нього міри запобіжного заходу не приймалось. Вищевказана незаконна постанова старшого прокурора Мошкіна К.О. була вручена ОСОБА_1, що спричинило останньому тяжкі душевні страждання.

Позивач вважає, що при визначенні розміру моральної шкоди мають враховуватись наступні фактичні обставини:

1. ОСОБА_1 було притягнуто до кримінальної відповідальності як колишнього працівника податкової інспекції міста Суми, який нібито став на злочинний шлях, що не відповідає дійсності.

2. Безпідставне притягнення ОСОБА_1 до кримінальної відповідальності практично зруйнувало на значний час його репутацію в очах мешканців села ОСОБА_17 та в очах працівників СМПО ім. Фрунзе в м.Суми.

3. Утримання ОСОБА_1 під вартою у період з 21.04.2011 року по 05.05.2011 року.

4. Тривале знаходження ОСОБА_1 під слідством та судом, а саме з 21 квітня 2011 року до 29 грудня 2014 року.

5.Тривалий термін перебування ОСОБА_1 на підписці про невиїзд з 06.05.2011 року по 29.12.2014 року і фактичне нескасування міри запобіжного заходу у постанові слідчого Шаповала О.І. від 29.12.2014 року.

6. Значні негативні наслідки по руйнуванню нормальних сімейних відносин та родинних зв'язків ОСОБА_1, пов'язаних з переживаннями членів родини останнього, у зв'язку з реальною можливістю притягнення його до кримінальної відповідальності за злочини, які він не скоював, а також у зв'язку з витрачанням ОСОБА_1 частини прибутку родини для забезпечення своєї своєчасної участі у процесуальних діях в період досудового та судового слідства.

7. Фактична відмова Сумської місцевої прокуратури притягувати до кримінальної відповідальності громадян ОСОБА_9 та ОСОБА_10, якими фактично було скоєно злочини, що незаконно було інкриміновано ОСОБА_1

Позивач вказує, що вказана обставина спричиняла та спричиняє значні моральні стражданні ОСОБА_1, оскільки вибіркове правосуддя та корумпованість окремих працівників правоохоронних органів неприпустимі в Україні.

Всі вищевказані обставини призвели до моральних страждань позивача, негативно вплинули на його нервову систему, родинні та службові стосунки, вимагали та вимагають від нього здійснення значних додаткових зусиль для налагодження свого життя.

Тому, посилаючись на вищезазначене, позивач просить суд задовольнити його позовні вимоги та відшкодувати за рахунок Державного бюджету України щляхом списання Державною казначейською службою України коштів з рахунку державного бюджету на користь ОСОБА_1 8000( вісім тисяч) грн. витрат на надання юридичної допомоги та 500 000 ( п'ятсот тисяч) грн. на відшкодування моральної шкоди, завданої органом досудового слідства - слідчим відділом Зарічного РВ СМУ УМВС України в Сумській обалсті та слідчим відділом Сумського міського відділу УМВС України в Сумській області внаслідок незаконного притягнення ОСОБА_1 до кримінальної відповідальності.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представника адвокат ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали повністю та просили позов задовольнити з підстав, викладених у ньому. ОСОБА_1 пояснив, що він тривалий час перебував під слідством і судом, зазнав душевні та фізичні страждання в період тримання під вартою в місцях позбавлення волі, де йому створювались найгірші умови перебування кожен день, як щодо розміру приміщення, так і щодо побутових проблем: вологості, відсутності належних санітарних умов. Під час слідства до нього застосовували психологічний тиск працівники правоохоронних органів , які наполягали на визнанні ним своєї вини в тому, чого він не скоював, говорили, що так менше покарання йому призначать, що йому все рівно «сидіти». Товариші по роботі та сусіди за місцем проживання стали вороже та підозріло і з недовірою до нього ставитися, ставили незручні запитання. Почався розлад у його сімейних стосунках на грунті постійного страху за його майбутнє і невпевненості у наступному дні, він постійно чекав, що його знову арештують і триматимуть у кайданках, був знервованим і ця його нервозність відображалася на ставленні до членів сімї. Він постійно боявся ходити в нічну зміну на роботу, так як йому постійно погрожували представники правоохоронних органів. Органи досудового слідства не направляли йому і на даний час не направили і не вручили йому копії постанови про закриття матеріалів кримінального провадження від 29.12.2014 року., тому він думав, що кримінальне провадженні відносно нього існує. Лише адвокат зміг отримати копію постанови від 29.12.2014 року. Ніхто йому не повідомляв про закриття кримінального провадження та можливість відновлення його порушених прав. Весь період з 21.04.2011 року по 29.12.2014 року він чекав виклику у міліцію та взяття його під варту, був змушений зявлятися до слідчого та в прокуратуру для проведення слідчих дій, приходив до суду, так як двічі кримінальна справа направлялася судом для проведення додаткового розслідування, йому доводилося витрачатися на часті поїздки. Запобіжний захід у виді підписки про невиїзд відносно нього дотепер так і не скасований. Після закриття кримінального провадження він не міг тривалий час адаптуватися.

Позивач приєднав до позовної заяви копії виписок з історії хвороби із різних медичних закладів його доньки, ОСОБА_23, ІНФОРМАЦІЯ_2, пояснив про його хвилювання за стан здоровя дитини, яку 21 квітня 2011 року він забрав з дитячої лікарні тяжко хвору з важкою вадою серця, і саме в цей день був затриманий за злочини, яких не скоював. Та усвідомлення того, що він тепер в найвідповідальніший період життя доньки не може поїхати з донькою до медичних закладів іншого міста, де необхідно консультуватися з дитячими кардіологами та кардіохірургами щодо стану здоровя дитини, зазначена обставина викликала у нього хвилювання, страх за здоровя доньки, відчай та пригніченість його душевного стану та як наслідок погіршення стану здоровя позивача внаслідок неможливості впливати повноцінно на долю своєї дитини, як і на свою долю( а.с.31-34).

Представник відповідача - Державної казначейської служби України ОСОБА_3 проти задоволення позову заперечувала. Зазначила, що Державна казначейська служба України не вступала у правовідносини із позивачем. Вважала, що позивачем не обґрунтовано розмір моральної шкоди, який на його думку підлягає стягненню та не наведено доказів спричинення такої шкоди.

Представник третьої особи- прокуратури Сумської області ОСОБА_4 визнала частково позовні вимоги При лепського Д.Ю, в частині перебування його під слідством і судом в період з 21.04.2011 по 15.11.2012 року з урахуванням визначеної законодавством розрахункової величини, а решту вимог вважала необґрунтованими і не підлягаючими задоволенню.

Від представника третьої особи, - Сумського міського відділу УМВС України в Сумській області в особі ліквідаційної комісії УМВС України в Сумській області ОСОБА_5 02.05.2018 року надійшло до суду письмове пояснення, яке суд викладає у повному тексті, згідно якого представник вказав, що встановлено, що 21 квітня 2011 року старшим слідчим СВ Зарічного РВ СМУ УМВС України в Сумській області відносно При лепського Д.Ю. та невстановленої особи порушено кримінальну справу № 11280517 за ознаками злочину, передбаченого ст.185 ч.2 КК України.

17.05.2011 року старшим слідчим СВ Зарічного РВ СМУ УМВС України в Сумській області відносно ОСОБА_1 та невстановленої особи порушено кримінальну справу № 11280517/2 за ознаками злочину, передбаченого ст.353 ч.1 КК України та кримінальні справи № 11280517 та 11280517/2 обєднані в одне провадження та присвоєний єдиний номер №11280517. У період часу з 21.11.2011 по 05.05.2011 ОСОБА_1 за відповідними постановами суду перебував під вартою.

20.05.2011 року ОСОБА_1 предявлено обвинувачення у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст. 185 ч.2, 353 ч.1 КК України, а 07.06.2011 року кримінальну справу направлено до Зарічного районного суду м.Суми для розгляду по суті. Постановою Зарічного районного суду м.Суми від 22.02.2012 року справу направлено прокурору Зарічного району м.Суми для організації проведення додаткового розслідування. Ухвалою апеляційного суду Сумської області від 24.04.2012 року вищевказану постанову суду першої інстанції скасовано, справу направлено на новий судовий розгляд.

Постановою Зарічного районного суду м.Суми від 15.11.2012 року справу направлено прокурору м.Суми для організації проведення додаткового розслідування.

10.09.2013 року інформація по даній кримінальній справі внесена до ЄРДР за ст.185 ч.2 КК України та їй присвоєно номер 0000150.

Постановою слідчого прокуратури м.Суми від 24.12.2013 року дії у кримінальному правопорушенні перекваліфіковано зі ст. 185 ч.2 КК України на ч.1 ст. 162 КК України та постановою слідчого від 25.12.2013 року кримінальне провадження закрито на підставі п.7 ст.284 КПК України у звязку з тим, що потерпілий відмовився від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

Постановою слідчого від 29.12.2014 року дії у кримінальному правопорушенні перекваліфіковано з ч.1 ст.162 КК України на ст. 185 ч.2 КК України та постановою слідчого СВ СМВ УМВС України в Сумській області від 25.12.2013 року матеріали відносно ОСОБА_1 в частині предявленого обвинувачення за ч.2 ст.185 та ч.1 ст. 353 КК України у кримінальному провадженні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0006150 від 10.09.2013 року закрито у звязку з відсутністю в його діях складу кримінальних правопорушень.

Статтею 3 Закону передбачено, що поряд з іншим громадянину відшкодовуються суми, сплачені громадянином у звязку з наданням йому юридичної допомоги. Разом з цим, вимоги При лепського Д.Ю. щодо відшкодування матеріальної шкоди в сумі 8000 грн. за надані послуги із юридичної допомоги задоволенню не підлягають, з огляду на наступне.

У відповідності до положень ст.12 Закону розмір відшкодування шкоди, зазначеної в пунктах 1,3,4 ст.3 цього Закону, залежно від того, який орган проводив слідчі (розшукові) дії чи розглядав справу, у місячний термін з дня звернення громадянина визначають відповідні органи, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратура і суд, про що виносять постанову ( ухвалу).

Аналогічні положення містяться у пунктах 11,12 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», затвердженого наказом Мінюсту України від 04.03.1996 року № 6/5, Генеральної прокуратури України від 04.03.1996 № 3 та Мінфіну України від 04.03.1996 № 41. Тобто, аналізуючи вказані норми, слід зазначити, що безпосередньо судом відповідно до ст. 13 Закону вирішуються лише вимоги громадянина щодо відшкодування моральної шкоди ( п.5 ст.3 Закону), інші вимоги ( п.п.1,3 і 4 ст.3 Закону) розглядаються органом, який провадив слідчі дії чи розглядав справу і який в свою чергу визначає розмір відшкодування шкоди шляхом винесення постанови (ухвали).

Оскільки слідчі дії стосовно закриття матеріалів кримінального провадження в частині предявленого ОСОБА_1 обвинувачення за ч.2 ст. 185 та ч. 1 ст. 353 КК України провадив орган досудового розслідування, то саме цей орган у встановлений термін з дня звернення громадянина витребовує всі необхідні документи, що мають значення для визначення розміру завданої шкоди і виносить відповідну постанову, яка може бути оскаржена до суду або прокуратури.

Отже, чинним законодавством чітко визначено порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, при цьому встановлення розміру грошових доходів, втрачених громадянами унаслідок незаконних дій зазначених органів, віднесено до компетенції цих органів, а не суду. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного вуду від 20.02.2018 року у справі № 136/64/15-ц.

Однак матеріали справи не містять доказів звернення ОСОБА_1 до органів досудового розслідування та винесення відповідної постанови, що виключає підстави для стягнення цих коштів за рішенням суду, у звязку з не додержанням встановленої чинним законодавством процедури відшкодування шкоди, завданої незаконними діями державних органів.

Належних доказів в підтвердження фактів надання правової допомоги ОСОБА_1 у загальній сумі 8000 грн. позивачем до суду не долучено. Зокрема, факт одержання адвокатом ОСОБА_2 коштів у вигляді здійснених ОСОБА_1 виплат за надання правової допомоги не підтверджено документами, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, повязаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження, дані з Книги обліку доходів адвоката). Також до матеріалів цивільної справи не надані акти приймання виконаних робіт, якими б визначався обєм, дата та час наданих послуг, інші докази надання послуг на стадії досудового розслідування. З урахуванням цього підстави для відшкодування за рахунок Державного бюджету України ОСОБА_1 матеріальної шкоди в загальній сумі 8000 грн. відсутні.

З питань відшкодування моральної шкоди, завданої органом досудового слідства- внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності вважає, що з урахуванням положень та вимог Закону позивач має право на відшкодування моральної шкоди, однак вказані вимоги в сумі 500 000 грн. є необґрунтовано завищеними з огляду на наступне. Так, ст. 3 Закону передбачає, що поряд з іншим громадянину відшкодовується моральна шкода. Відповідно до ч.ч.5,6 ст. 4 Закону моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих звязків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Згідно із п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року « Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди обовязковому зясуванню підлягають наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен зясувати чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями ( бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

З огляду на вищевикладене, з метою повного і всебічного дослідження всіх обставин справи зясуванню підлягають питання щодо того, якими саме діями та рішеннями органів досудового слідства завдано моральної шкоди ОСОБА_1, характер та ступінь його моральних і фізичних страждань, втрат немайнового характеру, які він зазнав внаслідок вказаних дій та рішень, а також наявність причинно-наслідкового звязку між цими діями та фактично завданою шкодою.

У своєму позові ОСОБА_1 протиправними діями, які завдали йому моральної шкоди, визначає: безпідставне притягнення до кримінальної відповідальності; утримання під вартою: тривале знаходження під слідством і судом та на підписці про невиїзд; значні негативні наслідки по руйнуванню нормальних сімейних відносин та родинних звязків, повязаних з переживаннями членів родини у звязку з реальною можливістю притягнення його до кримінальної відповідальності за злочини, які він не скоював, а також у звязку з втрачанням частини прибутку родини для забезпечення своєчасної участі у процесуальних діях в період досудового та судового слідства; відмова органів прокуратури притягувати до кримінальної відповідальності осіб, які, на його думку, вчинили злочин, що незаконно було інкриміновано ОСОБА_1 Зазначає, що внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності йому було завдано моральні страждання, оскільки тривалий час були порушені його нормальні життєві звязки, що вимагало від нього значних додаткових зусиль для організації свого життя, також порушено у значній мірі його нормальні сімейні та родинні стосунки. Дії органів досудового слідства під час проведення обшуку за місцем його мешкання та отримання інформації із Вирівської сільської ради про наявність нерухомого майна спричинили душевні хвилювання та принижували його честь і гідність, як людини і чесного громадянина України. Разом з тим, твердження ОСОБА_1 про те, що вищезгадані дії органів досудового розслідування спричинили погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, порушення його нормальних життєвих звязків, які вимагають додаткових зусиль для організації життя тощо, не доведено ним належними та допустимими доказами, тобто позивачем не підтверджено заподіяння, на його думку, шкоди, будь-які факти її спричинення відсутні. Твердження про приниження, на думку заявника, його авторитету та його честі і гідності в очах мешканців села та порушення у значній мірі його нормальних сімейних та родинних стосунків не підтверджено достатніми та допустимими доказами. Факти наявності запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд після направлення Зарічним районним судом м.Суми справи для організації додаткового розслідування 15.11.2012 року та фактичної дії цього запобіжного заходу до 29.12.2014 року є безпідставними, оскільки така міра запобіжного заходу із набранням чинності Кримінального процесуального кодексу України з 19.11.2012 року відсутня. Жодних доказів заборони чи відсутності можливості вільного пересування в межах України ОСОБА_1 до суду не надано та матеріали справи не містять. Відсутні дані, що діями органів досудового слідства під час провадження і перебування ОСОБА_1 під слідством та судом спричинено виникнення будь-яких захворювань, в тому числі нервового характеру. Окрім цього, після направлення судом справи для організації додаткового розслідування 15.11.2012 року та внесення 10.09.2013 року інформації по даній кримінальній справі до ЄРДР, майже 10 місяців жодні процесуальні рішення та дії відносно ОСОБА_1 органами досудового слідства не проводились. Також у період з 10.09.2013 по 29.12.2014 ( майже 1,5 року) жодних обвинувачень чи підозр, запобіжних заходів та інших процесуальних рішень та дій за участю ОСОБА_1 органами досудового слідства не проводилось, що власноруч зазначено позивачем у викладеній до суду позовній заяві. Вказані обставини підтверджують відсутність будь-яких незаконних дій у цей період та спростовують твердження заявника щодо тривалого обмеження його прав.

Враховуючи, що окремі негативні наслідки, які, на думку позивача, він зазнав внаслідок дій органів поліції, не підтверджено конкретними доказами, не можна погодитися з розміром визначеної ним моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню.

Згідно із ч.2, 3 ст. 13 Закону розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Відповідно до пункту 3 розділу 11 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 № 1774-У11 мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом (01.01.2017) не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі 1600 грн.

Відповідно до ч.3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи. Яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування, враховуються вимоги розумності і справедливості.

Вважаючи, що позивачем не доведено належним чином, що було витрачено на правову допомогу 8000 грн., також позивачем заявлена у позові сума коштів про стягнення моральної шкоди не обґрунтована належними доказами, за тих обставин, якщо у суді буде підтверджено заподіяння йому моральної шкоди за період перебування його під слідством і судом з 21.04.2011 по 15.11.2012, представник третьої особи ОСОБА_5 просив суд визначити розмір відшкодування моральної шкоди із урахуванням передбаченої законодавством розрахункової величини.

Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали цивільної справи, та дослідивши матеріали кримінального провадження № 0006150 по обвинуваченню ОСОБА_1 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 185, ч.1 ст. 353 КК України(в 3-х томах), та оцінивши надані суду докази, приходить до наступного.

Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Судом встановлено, що 21 квітня 2011 року старшим слідчим СВ Зарічного РВ СМУ УМВС України в Сумській області ОСОБА_8 була порушена у відношенні ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, та невстановленої особи кримінальна справа № 11280517 за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, згідно постанови від 21.04.2011 року, якою встановлено, що в період часу з 15.00 год. по 15.30 год. 16.04.2011 року ОСОБА_1 за попередньою змовою з невстановленою особою, перебуваючи в магазині «Грейс», що розташований за адресою м.Суми вул. Прокофєва, 29/1, маючи вільний доступ з корисливих мотивів вчинили крадіжку грошей в сумі 8150 грн., які належать ОСОБА_6, чим спричинили останньому матеріальну шкоду на заявлену суму 8150 грн. Та в цей же день, 21.04.2011 року, ОСОБА_1 була вручена копія постанови про порушення кримінальної справи( том 1, а.с.1, 2 кримінальної справи).

17 травня 2011 року старшим слідчим СВ Зарічного РВ СМУ УМВС України в Сумській області ОСОБА_8 була порушена у відношенні ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, та невстановленої особи кримінальна справа № 11280517/2 за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.353 КК України, згідно постанови від 17.05.2011 року. Та через день, 19.05.2011 року, ОСОБА_1 була вручена копія постанови про порушення кримінальної справи( том 1, а.с.4,4-а кримінальної справи).

Постановою старшого слідчого СВ Зарічного РВ СМУ УМВС України в Сумській області ОСОБА_8 від 17.05.2011 року кримінальні справи №11280517 та №11280517/2 були обєднані в одне кримінальне провадження, якому присвоєно номер № 11280517( т.1,а.с.5).

Постановою старшого слідчого СВ Зарічного РВ СМУ УМВС України в Сумській області ОСОБА_8 від 20.05.2011 року було виділено із кримінальної справи № 11280517 в окреме провадження кримінальну справу відносно невстановленої особи, яка за попередньою змовою з ОСОБА_1 вчинили крадіжку грошей ОСОБА_6 ( т.1,а.с.6).

Постановою Зарічного районного суду м.Суми від 22 квітня 2011 року задоволено подання старшого слідчого СВ Зарічного РВ СМУ УМВС України в Сумській області ОСОБА_8 про проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_1, 25.05.1977р.н., за адресою: Сумська область, Білопільський район, с.Віри, вул. Н.Ясинок, буд.42( т.1,а.с.53,54).

Згідно протоколу обшуку від 28.04.2011 року за місцем проживання ОСОБА_1 було вилучено з підставки для взуття в прихожій кімнаті черевики (одна пара) чорного кольору 41 розміру, більше нічого не вилучалось ( т.1,а.с.56).

Вищевказані черевики після проведення їх огляду, згідно протоколу огляду від 18.05.2011 року, були постановою про виключення предметів з переліку речових доказів від 20 травня 2011 року виключені з переліку речових доказів по кримінальній справі № 11280517 та віддані ОСОБА_1 під зберігальну розписку ( т.1, а.с.57-61).

Органами досудового розслідування були допитані свідки, в тому числі працівники СМПО ім..Фрунзе, де на той час працював ОСОБА_1, а також його односельці, дружина, мати, дитячий інфекціоніст СМДКЛ «Св.Зінаїди», які підтвердили, що 16 квітня 2011 року дійсно донька ОСОБА_1- ОСОБА_24, ІНФОРМАЦІЯ_2, була виписана разом зі своєю матірю,ОСОБА_21, із інфекційного відділення №3 дитячої лікарні, що розташована в м.Суми по вул. Дзержинського, де знаходилася на лікуванні з 11.04.2011 року по 16.04.2011 року з вадою серця-вродженим пороком серця, та що дитину разом з матірю з лікарні забирав ОСОБА_1Ю.( т.1, а.с.100-115).

21 квітня 2011 року, о 16 годині 45 хвилин, у приміщенні СВ Зарічного РВ СМУ ОСОБА_1 був затриманий згідно протоколу від 21.04.2011 року старшим слідчим СВ Зарічного РВ СМУ УМВС України в Сумській області ОСОБА_8 відповідно до ст. 115 Кримінально-процесуального кодексу України від 28.12.1960, як підозрюваний в скоєнні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 353 КК України. Підставою затримання ОСОБА_1 стало те, що очевидці, в тому числі й потерпілі, прямо вказали на дану особу, що саме він вчинив злочин( т.1, а.с.128,129).

Постановою Зарічного районного суду м. Суми від 22 квітня 2011 року щодо ОСОБА_1 було продовжено строк затримання до 10 діб(т.1, а.с. 132).

Постановою Зарічного районного суду м. Суми від 29 квітня 2011 року щодо ОСОБА_1 було продовжено строк затримання до 15 діб(т.1, а.с. 133).

Постановою Зарічного районного суду м. Суми від 05 травня 2011 року було відмовлено в задоволенні подання старшого слідчого СВ Зарічного РВ СМУ УМВС України в Сумській області ОСОБА_8 про обрання запобіжного заходу відносно ОСОБА_1 у вигляді взяття під варту та обрано відносно ОСОБА_1 запобіжний захід підписку про невиїзд ( т.1, а.с.134).

29 квітня 2011 року ОСОБА_1 було предявлено обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, що підтверджується постановою про притягнення в якості обвинуваченого від 29.04.2011 року, та він був допитаний як обвинувачений в цей же день, пояснив, що даного злочину він не вчиняв( т.1, а.с.156-160).

Відповідно до постанови старшого слідчого СВ Зарічного РВ СМУ УМВС України в Сумській області ОСОБА_8 від 10 травня 2011 року було допущено до участі в кримінальній справі адвоката ОСОБА_2, який предявив договір на участь по даній кримінальній справі на захист ОСОБА_1 ( т.1, а.с.163-166).

20 травня 2011 року ОСОБА_1 було предявлено обвинувачення у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.185, ч.1 ст.353 КК України, що підтверджується постановою про притягнення в якості обвинуваченого від 20.05.2011 року, та він був допитаний як обвинувачений в цей же день за участю захисника ОСОБА_2П.( т.1, а.с.174-178).

Вироком Ковпаківського районного суду м.Суми від 08 лютого 2005 року ОСОБА_1 був визнаний винним у скоєнні злочинів, передбачених ч.2 ст.186, ч.2 ст.187, ст.353 КК України, і йому на підставі ст. 70 КК України було призначено покарання у виді обмеження волі на строк чотири роки без конфіскації майна. Міру запобіжного заходу до набрання вироком законної сили При лепському Д.Ю. залишено тримання під вартою, строк відбуття покарання відраховано з 24 січня 2005 року. Зараховано в строк відбуття покарання строк знаходження ОСОБА_1 під вартою з 26.11.2004 року по 29.11.2004 року тобто три дні.(т.1, а.с.179-181).

Постановою Місцевого Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 25 грудня 2006 року замінено ОСОБА_1 невідбуту частину покарання, призначеного вироком Ковпаківського районного суду м.Суми від 8 лютого 2005 року, 1 рік 10 місяців 23 дні обмеження волі на 1 рік 10 місяців 23 дні виправних робіт з відрахуванням 20% заробітку в доход держави щомісячно ( т.1, а.с.183).

Згідно довідки Конотопського ВЦ-130 від 02 січня 2007 року ОСОБА_1 був звільнений по постанові Конотопського м/р суду Сумської області від 25.12.2006 року згідно ст. 82 КК України, невідбутий строк 1 рік 10 місяців 23 дні обмеження волі замінено на 1 рік 10 місяців 23 дні виправних робіт з відрахуванням 20% заробітку в доход держави щомісячно ( т.1, а.с.185,186).

Згідно довідки Державної податкової адміністрації в Сумській області від 11.05.2011 року № 04/129 ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, дійсно проходив службу на посадах начальницького складу податкової міліції ДПА в Сумській області з 01 листопада 1999 року по 01 лютого 2002 року. Наказом ДПА в Сумській області від 01.02.02 № 25-О звільнений з податкової міліції за ст. 64 п.п. «ж» ( за власним бажанням) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ ( т.1, а.с.194).

Відповідно до постанови про накладення арешту на майно від 21.05.2011 року старшим слідчим СВ Зарічного РВ СМУ УМВС України в Сумській області ОСОБА_8 було накладено арешт на вклади, цінності та інше майно обвинуваченого ОСОБА_1 ( т.1, а.с.202).

Відповідно до протоколу від 21.05.2011 року було встановлено відсутність майна, на яке може бути накладений арешт ( т.1, а.с.203).

Згідно постанови Дзержинського районного суду м.Харкова від 10 листопада 2011 року постановлено звільнити ОСОБА_9 та ОСОБА_10 від кримінальної відповідальності за здійснення злочину, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України та ст. 353 КК України( представлялися співробітниками податкової міліції й викрадали кошти у продавців магазинів м.Харкова та м. Ахтирка Сумської області) у звязку з набуттям законної сили Закону України «Про амністію» від 08.07.2011 року, кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_9 та ОСОБА_10 за ч.2 ст. 185 КК України та ст. 353 КК України провадженням закрито. Запобіжний захід у відношенні ОСОБА_9Б, та ОСОБА_10- утримання під вартою- скасовано та звільнено останніх з під варти в залі суду негайно ( т.2, а.с.46-50).

Постановою Зарічного районного суду м.Суми від 22.02.2012 кримінальну справу по обвинуваченню ОСОБА_1 за ч.2 ст. 185, ч.1 ст. 353 КК України направлено прокурору Зарічного району м.Суми для організації проведення додаткового розслідування ( т.2, а.с.95-96).

Відповідно до ухвали колегії суддів з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Сумської області від 24 квітня 2012 року постанову Зарічного районного суду м.Суми від 22.02.2012 скасовано, а справу направлено на новий судовий розгляд в цей же суд іншому судді ( т.2, а.с.139-141).

Постановою заступника голови Апеляційного суду Сумської області від 18.06.2012 року було задоволено подання старшого слідчого СВ Зарічного РВ СМУ УМВС України в Сумській області ОСОБА_8 про зняття інформації з каналів звязку з зазначенням місць розташування базових станцій, в зоні яких перебували телефони з абонентськими номерами, належними ОСОБА_1, ОСОБА_21, ОСОБА_11Г.( т.2, а.с.163).

Згідно запиту судді Зарічного районного суду м.Суми від 14.08.2012 року на імя керівника Сумської філії ПрАТ «МТС Україна» щодо того, що із роздруківок телефонних розморв абонента + 8, який належить ОСОБА_21, вбачається, що 16.04.2011 року о 16 год. 36 хв.05 сек вона перебувала в зоні дії вежі, розташованої в с.Синяк Білопільського району, а о 16 год.37 хв.27 сек. вона перебувала в зоні дії вежі, розташованої в м.Білопілля, по вул. 1-го Травня, 15(?) ОСОБА_13 показань учасників процесу вбачається, що абоненти не перебували, ані в м.Білопілля, ані в с.Синяк Білопільського району Сумської області. Між названими населеними пунктами є досить значна відстань, тому просимо розяснити, чи є спроможним з технічної точки зору пояснення абонентів про їх перебування саме у с.Віри Білопільського району( т.2,а.с.192).

На вищевказаний запит директором Северного ТУ ПрАТ «МТС Україна» 16.08.2012 року суду була надана відповідь про те, що на момент часу, вказаного в листі, у цьому населеному пункті можна було дзвонити через базові станції (БС). Крім них, на території с.Вири теоретично можна було дзвонити і через наступні БС: с.Річки, Білопільського району ; смт. Жовтневе Білопільського району; смт.Улянівка Білопільського району. На даний момент побудована нова БС (запущена в кінці 2011 року) за адресою: Сумська обл., Білопільський р-он, с.Білани і якщо вона в роботі, дзвінки на території с.Вири в першу чергу проходять через неї, але зберігається можливість і дзвонити через старі БС ( т.2, с.с 193).

Згідно постанови Зарічного районного суду м.Суми від 15 листопада 2012 року кримінальну справу по обвинуваченню ОСОБА_1 за ч.2 ст. 185, ч.1 ст. 353 КК України за клопотанням прокурора про повернення справ для проведення додаткового розслідування, оскільки при дослідженні доказів в суді свідки обвинувачення - колишні продавці магазину «Грейс» пояснили, що не впевнені в тому, що ОСОБА_1 є саме тією особою, яка 16 квітня 2011 року приходила до магазину «Грейс» та заволоділа грошовими коштами ОСОБА_6, представившись працівником податкової інспекції, та крім того, свідки вказали, що в матеріалах кримінальної справи маються фотокартки 2 осіб ( ОСОБА_9 та ОСОБА_10О.), які були засуджені та відбували покарання у м.Харків та які дуже схожі на осіб, причетних до крадіжки грошових коштів потерпілого ОСОБА_6 Та свідки зазначили, що підсудний менше схожий обличчям на рисовані зображення осіб, що 16.04.2011 року приходили до магазину «Грейс», ніж ОСОБА_9 та ОСОБА_10 Також слідчим не усунуті протиріччя в поясненнях свідків та не вжиті належні та повні заходи по встановленню усіх осіб, які причетні до вчинення цього злочину. Не приймалося процесуальне рішення щодо можливої причетності однієї із продавців магазину до скоєння крадіжки. Жодна із продавців чітко не могли пояснити що саме за посвідчення було їм предявлено, та яку саме посаду займала особа, що предявила посвідчення, слідчим не вказано яке саме звання (спеціальне, військове тощо) було самовільно присвоєно,- тому кримінальну справу направлено прокурору м.Суми для організації проведення додаткового розслідування. Запобіжний захід ОСОБА_1 залишений без змін- підписка про невиїзд ( т.2,а.с.242,243).

Відповідно до витягу з кримінального провадження № 0006150 вбачається, що відомості про кримінальне правопорушення за ч.2 ст. 185 КК України за фабулою : «У період часу з 15.00 год. до 15.30 год. 16.04.2011 року, невстановлені особи, перебуваючи у магазині «Грейс», що по вул. Прокофєва, 29/1 м.Суми, маючи вільний доступ з корисливих мотивів вчинили крадіжку грошей в сумі 8150 грн., які належать ОСОБА_6, чим спричинили останньому матеріальної шкоди», внесені до ЄРДР 10.09.2013 року ( т.3, а.с.2).

Постановою про перекваліфікацію злочину від 24.12.2013 року старший слідчий СВ Зарічного РВ СМУ УМВС України в Сумській області ОСОБА_8 постановив перекваліфікувати дії невстановлених осіб зі ст. 185 ч.2 КК України на ст. 162 ч.1 КК України( т.3, а.с.16-18).

Відповідно до витягу з кримінального провадження № 0006150 вбачається, що відомості про кримінальне правопорушення за ч.1 ст. 162 КК України за фабулою : «У період часу з 15.00 год. до 15.30 год. 16.04.2011 року, невстановлені особи незаконно проникли до приміщення магазину «Грейс», що по вул.Прокофєва, 29/1 м.Суми, який належить ОСОБА_6, - внесені до ЄРДР 10 вересня 2013 року ( т.3, а.с.19).

Постановою про закриття кримінального провадження від 25 грудня 2013 року старший прокурор прокуратури м.Суми постановив: кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0006150 від 10.09.2013 року закрити на підставі п.7 ст. 284 КПК України у звязку з тим, що потерпілий відмовився від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення ( т.3, а.с.20,21).

Постановою про скасування постанови про закриття кримінального провадження від 09.09.2014 року в.о. прокурора м.Суми постанову старшого прокурора прокуратури м.Суми від 25.12.2013 року про закриття кримінального провадження № 0006150 від 10.09.2013 року скасував як незаконну, матеріали направлено начальнику Сумського міського відділу УМВС України в Сумській області для організації подальшого досудового розслідування ( т.3, а.с.23).

В результаті надання старшим слідчим СВ Зарічного РВ СМУ УМВС України в Сумській області ОСОБА_8 доручення у порядку ст. 40 КПК України на проведення слідчих (розшукових) дій щодо встановлення місцезнаходження осіб, які можуть бути причетними до вчинення даного злочину, а саме ОСОБА_9, 19.09.1980р.н., ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_5 та запросити їх до СВ СМВ для проведення слідчих дій, зібрати на вказаних осіб всі характеризуючи дані, а саме вимогу на судимість, адресні справки, витяг з армору, дані про перетин кордону даних осіб, паспортні дані, - зазначені доручення не виконані( т.3, а.с. 8, 10, 13, 24,26).

20 грудня 2014 року постановою старшого слідчим СВ СМВ УМВС України в Сумській області О.І. Шаповал матеріали відносно При лепського Д.Ю, в частині пред0явленого обвинувачення за ч.2 ст.185 та ч.1 ст. 353 КК України по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0006150 від 10.09.2013 року за заявою ОСОБА_6 закрито на підставі ч.1 п.2 ст. 284 КПК України у звязку з відсутністю в його діях складу кримінальних правопорушень ( т.3, а.с.35-40).

У вищевказаній постанові зазначено, що притягнутий до кримінальної відповідальності та допитаний як обвинувачений ОСОБА_1 свою вину в скоєнні інкримінуємих йому злочинах, передбачених ст. 185 ч.2, 353 ч.1 КК України не визнав з самого початку слідства, та поясняв, що 16.04.2011 року біля 14.00 год. разом з братом ОСОБА_11 забирав дружину з донькою з лікарні, яка розташована в м.Суми на вул. Дзержинського. Також пояснив, що його втой час бачив завідувач відділення. Після цього вони всі поїхали в с.Вири Білопільського району Сумської області. Приїхали туди приблизно в 15.20 год. там його бачили в цей час сусіди та родичі. Також він пояснив, що злочинів він не вчиняв. Що вході повторного досудового розслідування не здобуто доказів причетності ОСОБА_1 до вчинення ним інкримінованих злочинів за ч.2 ст. 185 та ч.1 ст. 353 КК України, а тому матеріали кримінального провадження стосовно ОСОБА_1Ю, підлягають закриттю на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК УКраїни ( т.3, а.с.35-40).

Таким чином, встановлено, що ОСОБА_1 незаконно перебував під слідством і судом в період з 21.04.2011 року по 29.12.2014 року, тобто 44 місяці та 8 днів.

Ці обставини в повному обсязі стверджуються матеріалами цивільної справи, матеріалами кримінального провадження № 0006150 по обвинуваченню ОСОБА_1 за ч.2 ст.185, ч.1ст. 353 КК України, оглянутими в судовому засіданні, а також визнавалися сторонами в судовому засіданні.

Так, під час досудового слідства слідчим відділом Зарічного РВ СМУ УМВС України в Сумській області та діями слідчого відділу СМВ УМВС України в Сумській області проводилися слідчі дії щодо причетності ОСОБА_1 до вчинення вказаних злочинів, проводилися допити свідків, більша частина яких є його односельцями, працювали разом з ним, проводився обшук у його домогосподарстві, надсилались запити до різних органів та установ, виносилася постанова про накладення арешту на його майно, він був затриманий в порядку ст. 115 КПК та утримувався під вартою 15 діб, потім судом обирався запобіжний захіл у виді підписки про невиїзд, що обмежувало тривалий час ОСОБА_1 у вільному пересуванні територією України та зазначеними заходами у їх сукупності, проведенням інших процесуальних дій, що безпосередньо повязані із кримінальним переслідуванням, ОСОБА_1 спричинено суттєві моральні (психічні та фізичні) страждання, порушило його нормальні жтиттєві звязки та вимагало від нього значних додаткових зусиль для організації свого життя. Зазначені обставини спричиняли тривалий час ОСОБА_1 тяжкі душевні страждання та вимагали значних додаткових зусиль для організації свого життя.

Також, надані позивачем у судовому засіданні пояснення щодо тривалого перебування його під слідством і судом, душевні та фізичні страждання в період тримання під вартою в місцях позбавлення волі, де йому створювались найгірші умови перебування кожен день, як щодо розміру приміщення, так і щодо побутових проблем: вологості, відсутності належних санітарних умов. Під час слідства до нього застосовували психологічний тиск, працівники правоохоронних органів наполягали на визнанні ним своєї вини в тому, чого він не скоював, говорили, що так менше покарання йому призначать, що йому все рівно «сидіти». Товариші по роботі та сусіди за місцем проживання стало вороже та підозріло і з недовірою на нього дивитися, ставили незручні запитання. Почався розлад у його сімейних стосунках на грунті постійного страху за його майбутнє і невпевненості у наступному дні, він постійно чекав, що його знову арештують і триматимуть у кайданках, був знервованим і ця його нервозність відображалася на ставленні до членів сімї. Він постійно боявся хотити в нічну зміну на роботу, так як йому постійно погрожували представники правоохоронних органів. Органи досудового слідства не направляли йому і на даний час не направили і не вручили йому копії постанови про закриття матеріалів кримінального провадження від 29.12.2014 року. Лише адвокат зміг отримати копію постанови від 29.12.2014 року. Ніхто йому не повідомляв про закриття кримінального провадження та можливість відновлення його порушених прав. Весь період з 21.04.2011 року по 29.12.2014 року він чекав виклику у міліцію та взяття його під варту, був змушений зявлятися до слідчого та в прокуратуру для проведення слідчих дій, приходив до суду, так як двічі кримінальна справа направлялася судом для проведення додаткового розслідування, йому доводилося витрачатися на часті поїздки. Після закриття кримінального провадження він не міг тривалий час адаптуватися. Міра запобіжного заходу у виді підписки про невиїзд на даний час відносно нього не скасована.

Позивач приєднав до позовної заяви копії виписок з історії хвороби із різних медичних закладів його доньки, ОСОБА_23, ІНФОРМАЦІЯ_2, пояснив про його хвилювання за стан здоровя дитини, яку 21 квітня 2011 року він забрав з дитячої лікарні тяжко хвору з важкою вадою серця, і саме в цей день був затриманий за злочини, яких не скоював. Та усвідомлення того, що він тепер в найвідповідальніший період життя доньки не може поїхати з донькою до медичних закладів іншого міста, де необхідно консультуватися з дитячими кардіологами та кардіохірургами щодо стану здоровя дитини, зазначена обставина викликала у нього хвилювання, страх за здоровя доньки, відчай та пригніченість його душевного стану та як наслідок погіршення стану здоровя позивача внаслідок неможливості впливати повноцінно на долю своєї дитини, як і на свою долю( а.с.31-34).

Встановлені обставини, на думку суду, підтверджують те, що внаслідок незаконних дій органів досудового розслідування ОСОБА_1 була спричинена моральна шкода.

Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Ст. 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно вимог ч. ч. 1, 2, 7 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» від 1 грудня 1994 року N 266/94-ВР визначено, що шкода в порядку, передбаченому цими нормами, може бути відшкодована лише внаслідок обставин, визначених ст. 1 цього Закону, а право на її відшкодування виникає у випадках, зазначених у ст. 2 Закону.

Пунктами 1, 2 ч. 1, ч. 2 ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що підлягає відшкодування шкода, завдана громадянинові внаслідок: незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; незаконного застосування адміністративного арешту.

У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.

Згідно з п. 2 ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події

кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Частинами 5, 6 ст. 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним

своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Згідно з п. 5 ст. 3, ч. 1 ст. 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовується моральна шкода. Відшкодування шкоди провадиться за рахунок коштів державного бюджету.

З огляду на викладене, суд не може погодитися з запереченнями сторони відповідача та третіх осіб щодо можливого задоволення позову за період досудового слідства з 21.04.2011 року по 15.11.2012 року та невизнання спричинення йому моральної шкоди в період до закриття кримінального провадження- 29.12.2014 року, оскільки приходить до обґрунтованого висновку, що по відношенню до позивача мали місце незаконні дії, які завдали йому моральної шкоди, внаслідок психічного впливу, позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, призвели до порушення його нормальних життєвих звязків та вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя, негативно вплинули на стан його здоров'я, привели до інших негативних наслідків морального характеру.

Визначаючи розмір завданої моральної шкоди, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Отже, межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з розміру, встановленої законодавством на момент відшкодування.

Статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» від 7 грудня 2017 року № 2246-VIII установлено у 2018 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі з 1 січня - 3723 гривні.

Виходячи з викладеного, мінімальний розмір відшкодування моральної шкоди становить 164 772 грн.72 коп. (3 х 12 + 8 = 44 місяця х 3723грн. = 163 812 грн.; 3723 грн. /31 день = 120,09 грн. в день х 8 днів = 960,72 грн.; 163 812 + 960,72 = 164 772,72 грн.)

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

З врахуванням наведеного, приймаючи до уваги тривалість часу, протягом якого ОСОБА_1 зазнавав кримінального переслідування, керуючись принципами рівності, поміркованості, виваженості, розумності, справедливості, визнаючи, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову та вважає необхідним стягнути на користь позивача на відшкодування завданої йому моральної шкоди кошти в сумі 170 000 грн., що на думку суду буде достатнім для відновлення його порушених прав в цій частині.

Крім цього, суд вважає необхідним стягнути на користь ОСОБА_1 кошти в розмірі 8000 грн., які слід віднести в рахунок завданої йому матеріальної шкоди, так як позивач був вимушений понести дані витрати внаслідок кримінального переслідування, яке, як встановлено в судовому засіданні, було незаконним. У зв'язку з незаконним притягненням ОСОБА_1 до кримінальної відповідальності ним було укладено на різних стадіях кримінального процесу кілька договорів з адвокатом ОСОБА_2 про надання юридичної допомоги, а саме:- договір від 13 травня 2011 року, за яким згідно акту приймання-передачі від 13.05.2011 року передано гонорар в сумі 5000 грн.; - договір від 28 травня 2012 року, за яким згідно акту приймання- передачі сплачено гонорар в сумі 3000 гривень.

При цьому суд не може погодитися з запереченнями сторони відповідача та третіх осіб щодо недоведеності заявлених вимог в цій частині, оскільки доводи ОСОБА_1 в повному обсязі стверджуються матеріалами кримінального провадження, які досліджувалися в судовому засіданні, а саме (т. 1 а.с.164-169, 174-178, 223-227); (т. 2 а.с. 136-138, 242-243), а також матеріалами даної цивільної справи (а.с. 11-29).

Зазначені докази в ході судового розгляду нічим спростовані не були.

Вирішуючи питання про судові витрати, суд керується положеннями ст. 141 ЦПК України та вважає необхідним компенсувати їх за рахунок держави у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

На підставі вище наведеного, керуючись ст. 56 Конституції України, ст. ст. 16, 23, 1176 ЦК України, Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» від 1 грудня 1994 року N 266/94-ВР, ст. ст. 2-5, 76-81, 141, 258-259, 263-265 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути із Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_7, (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) на відшкодування моральної шкоди 170 000 (сто сімдесят тисяч) грн. та 8 000 (вісім тисяч) грн. на відшкодування майнової шкоди.

В іншій частині позовних вимог - відмовити. Судові витрати компенсувати за рахунок держави.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Сумської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя

Справа № 573/2501/17

Номер провадження 2/573/71/18

Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(вступна і резолютивна частина)

04 травня 2018 року м. Білопілля

Білопільський районний суд Сумської області в складі:

головуючої судді: Кліщ О.В., секретаря судового засідання: Сітало Ю.С., за участю позивача: ОСОБА_1, представника позивача : адвоката ОСОБА_2, представника відповідача: ОСОБА_3, представників третіх осіб: ОСОБА_4, ОСОБА_5,-

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Білопілля цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, третіх осіб: Прокуратури Сумської області та Сумського міського відділу УМВС України в Сумській області в особі ліквідаційної комісії,- про відшкодування моральної шкоди, завданої органом досудового слідства- слідчим відділом Зарічного РВ СМУ УМВС України в Сумській області та слідчим відділом Сумського міського відділу УМВС України в Сумській області внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути із Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_7, (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) на відшкодування моральної шкоди 170 000 (сто сімдесят тисяч) грн. та 8 000 (вісім тисяч) грн. на відшкодування майнової шкоди.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Судові витрати компенсувати за рахунок держави.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Сумської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя

Повний текст рішення буде виготовлено 10 травня 2018 року.