Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний №336/2230/15 Головуючий у 1 інстанції Наумов О.О.
Провадження № 22-ц/778/1599/18 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2018 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Онищенка Е.А.

суддів: Бєлки В.Ю.

Воробйової І.А.

за участю секретаря судового засідання Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 09 лютого 2018 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2015 року ПАТ «ПУМБ» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості.

В позові, уточненому в ході судового розгляду зазначало, що20.07.2007 року між Закритим акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний Банк», правонаступником всіх прав і обов'язків якого є Публічне акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір, згідно з яким вона отримала кредит у розмірі 29 000,000 доларів США та зобов'язалась повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку встановлених кредитним договором. Позивачем було виконано умови кредитного договору та надано відповідачці кредит.

В забезпечення виконання зобов'язання за договором № 5526356 від 20.07.2007 року між Закритим акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний Банк», правонаступником всіх прав і обов'язків якого є Публічне акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» укладено договір поруки №5526420 з поручителем ОСОБА_5 в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ОСОБА_4

У порушення умов договору та ст.ст.526, 527, 530 ЦК України відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконала, у зв'язку із чим станом на 16/03/2015 року утворилась заборгованість 19076,42 доларів США, яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 17717,78 доларів США, заборгованості по процентам за користування кредитом з період з 20.07.2014року по 16.03.2015 року. За період з 17.03.2015 року по 09.02.2016 року нараховані проценти за користування кредитом у сумі 1867,79 доларів США, таким чином загальна заборгованість за процентами за користування кредитом складає 3226,43 долара США.

Посилаючись на викладені обставини, уточнивши позовні вимоги, просило суд стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором у розмірі 20944,21 доларів США, яка складається з - заборгованості за сумою кредиту в розмірі 17717,78 доларів США, заборгованості за несплаченими відсотками за користування кредитом в розмірі 3226,43 доларів США, та судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 3654,00 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 09 лютого 2018 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «ПУМБ» заборгованість за кредитним договором № 5526356 від 20.07.2007 року в розмірі 20944,21 доларів США, яка складається з - заборгованості за сумою кредиту в розмірі 17717,78 доларів США, заборгованості за несплаченими відсотками за користування кредитом в розмірі 3226,43 доларів США, та судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 3654,00 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду ПАТ «ПУМБ» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з ОСОБА_5 скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з відповідачів у солідарному порядку заборгованість за кредитним договором № 5526356 від 20.07.2007 року у сумі 20 652,79 долари США, з яких 17 602,10 доларів США заборгованість за сумою кредиту, 3 050,69 доларів США заборгованість за процентами за користування кредитом за період з 20.08.2014 року по 09.02.2016 року. Стягнути солідарно з відповідачів витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви у розмірі 3 654 грн. та за подачу апеляційної скарги у розмірі 5481 грн.

В обґрунтування апеляційної зазначив, що відмовляючи в задоволенні позову в частині стягнення заборгованості з поручителя ОСОБА_5 суд першої інстанції посилався на те, що у вимозі, яка адресована ОСОБА_5 зазначено, що банк вимагає погасити заборгованість за кредитним договором від ОСОБА_6. У зв'язка уз цим суд дійшов висновку, що банком не надано належного доказу про направлення вимоги поручителю, та те, що позивач пропустив шестимісячний строк для пред'явлення позову до поручителя, який встановлений ч.4 ст. 559 ЦК України. Вважає що такий висновок суду не відповідає обставин справи та не надав належної оцінки доказам, що призвело до неправильного застосування норм матеріального та процесуального права.

Відповідач ОСОБА_5 надав суду відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що суд першої інтонації обґрунтовано відмовив в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості солідарно з поручителя, оскільки банком пропущено строк на пред'явлення вимоги. Просив рішення суду першої інстанції у цій справі залишити без змін.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Встановлено, що 20.07.2007 року між Закритим акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний Банк», правонаступником всіх прав і обов'язків якого є Публічне акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № 5526356, згідно з яким ОСОБА_4 отримала кредит у розмірі 29 000,000 доларів США.

З метою забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_4 перед банком за кредитним договором було укладено договір поруки №5526420 від 20.07.2007 року між банком та ОСОБА_5

Відповідно до зазначеного вище договору поруки відповідач ОСОБА_5 поручився перед банком за виконання відповідачем ОСОБА_4 зобов'язань за кредитним договором.

Свої зобов'язання за кредитним договором ОСОБА_4 не виконала, внаслідок чого її заборгованість за кредитним договором №5526356 від 20.07.2007 року, станом на 09.02.2016 року становить у розмірі 20944,21 доларів США, яка складається з - заборгованості за сумою кредиту в розмірі 17717,78 доларів США, заборгованості за несплаченими відсотками за користування кредитом в розмірі 3226,43 доларів США, яка підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_4

Розрахунком банку, відповідно до якого ОСОБА_4 станом на 09.02.2016 року становить у розмірі 20944,21 доларів США, яка складається з - заборгованості за сумою кредиту в розмірі 17717,78 доларів США, заборгованості за несплаченими відсотками за користування кредитом в розмірі 3226,43 доларів США.

Позивачем надано суду на підтвердження своїх вимог - копії письмової вимоги №ZАP-44/99 від 26.12.2014р., про усунення порушень основного зобов'язання на ім'я ОСОБА_7; копії письмової вимоги №ZАP-44/99 від 26.12.2014р. про дострокове виконання зобов'язань за кредитним договором на ім'я ОСОБА_7; копії письмової вимоги №ZАP-44/104 від 30.12.2014р.; про виконання зобов'язання за договором поруки на ім'я ОСОБА_5, але вимагають від ОСОБА_6, як поручителя погасити заборгованість; копії письмової вимоги №ZАP-44/104 від 30.12.2014р. про виконання зобов'язання за договором поруки, але вимагають від ОСОБА_6, як поручителя погасити заборгованість.

Суд першої інстанції вірно встановив, що обсяг зобов'язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель, що передбачено частинами 1, 2 ст.553 ЦК України.

Згідно ст.. .554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що відомості про отримання вимоги відповідачами суду не надані та у справі вони відсутні, такі ж відомості не надано апеляційному суду, тому надана вимога не підтверджує того, що банк належним чином виконав умови договору поруки щодо направлення письмової вимоги поручителю про погашення боргу.

Позивачем суду не надано доказів того, що поручитель ОСОБА_5 був повідомлений про наявність простроченої заборгованості основного боржника за кредитним договором ОСОБА_4 невиконання позивачем, в тому числі і з 20.07.2014 року, умов договору щодо направлення письмової вимоги поручителю ОСОБА_5 зумовило збільшення боргу, зважаючи на те, що заборгованість почала виникати задовго до звернення позивача до суду 30.03.2015 року.

Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.251 ЦК України терміном є певний момент у часі з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення, що може бути визначена правочином.

Відповідно до ч.2 ст.252 ЦК України термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Отже, зазначеним договором поруки не встановлено строк, після закінчення якого порука припиняється, що не відповідає вимогам ст.252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами.

Згідно з ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Судом вірно встановлено, що з розрахунку заборгованості, наданого банком, станом на час звернення до суду прострочена заборгованість позичальника ОСОБА_4 за кредитним договором виникла у липні 2014 року, позичальник не вносила коштів на погашення кредиту.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позичальник не виконав умови кредитного договору і у цьому разі за умовами кредитного договору у банку виникло право вимоги дострокового повернення кредиту. Відтак з цього моменту почав спливати шестимісячний строк виконання зобов'язання, протягом якого банк має право звернутись з вимогою до поручителя, а у разі, якщо банк не скористається таким правом, зобов'язання за договором поруки припиняються після спливу такого строку.

До суду з позовом до поручителя банк звернувся 30.03.2015 року тобто за межами шестимісячного строку, встановленого законом. Оскільки строк поруки не є строком для захисту порушеного права, а строком існування самого зобов'язання поруки, то право кредитора і обов'язок поручителя по його закінченні припиняються. У зв'язку з цим, зобов'язання поручителя за договорами поруки, що укладений 20.07.2007 року між банком та ОСОБА_5 припинився відповідно до ч.4 ст.559 ЦК України.

Таким чином, судом обґрунтовано зроблено висновок про те, що вимоги банку про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором з відповідача ОСОБА_5 не підлягають задоволенню.

З огляду на наведене вбачається, що суд з дотриманням вимог ст. ст. 89,263 ЦПК України дана належна оцінка доказам по справі, вірно встановлений характер спірних правовідносин і обґрунтовано зроблено висновок про наявність правових підстав для задоволення позову.

На підставі вищенаведеного, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Доводи апеляційної скарги повністю повторюють зміст її позовної заяви, були предметом дослідження суду першої інстанції, який дав їм належну оцінку у своєму рішенні, і повторної перевірки ці доводи не потребують.

Наведені скаржником в апеляційній скарзі доводи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення скаржником норм процесуального закону.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які могли б призвести до скасування судового рішення, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 09 лютого 2018 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 23 травня 2018 року.

Головуючий:

Судді: