ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2018 року

м.Суми

Справа №591/7002/17

Номер провадження 22-ц/788/654/18

Апеляційний суд Сумської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Ткачук С. С. (суддя-доповідач),

суддів - Хвостика С. Г. , Собини О. І.

за участю секретаря судового засідання - Пархоменко А.П.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1,

представник позивача ОСОБА_2,

відповідач Публічне акціонерне товариство «Перший Український міжнародний ОСОБА_3»,

представник відповідача ОСОБА_4,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Перший Український міжнародний ОСОБА_3» на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 22 лютого 2018 року в складі судді Шелєхової Г.В., ухваленого у м. Суми, повне судове рішення складено 23 лютого 2018 року,

в с т а н о в и в:

Звернувшись до суду із позовом у грудні 2017 року, ОСОБА_1 просив: 1) визнати недійсним з дати укладення ОСОБА_1 та ПАТ «Перший Український ОСОБА_3» кредитного договору у вигляді заяви про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб №01 від 02.12.2016 року: пункт 7 заяви на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб №01 від 02.12.2016 року в частині розміру комісії за обслуговування кредитної заборгованості: 05.10.2017 року 3,00%; пункт заяви на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб №01 від 02.12.2016 року без номеру в частині: «У тому числі *: Комісія за обслуговування кредитної заборгованості (грн.)**: 0; 341,99»; пункт заяви на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб №01 від 02.12.2016 року без номеру у частині: «У тому числі*: проценти за користування, грн.»; 2) застосувати наслідки недійсності вказаних положень заяви на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб №01 від 02.12.2016 року шляхом стягнення з ПАТ «Перший Український ОСОБА_3» на його користь грошової суми в розмірі 717,33 грн.; 3) стягнути з ПАТ «Перший Український ОСОБА_3» на його користь сплачену комісію за переказ коштів в розмірі 28,80 грн.

Свої вимоги мотивує тим, що 02.12.2016 року йому було надано кредит у розмірі 11399,80 грн. на придбання побутової техніки, шляхом підписання заяви на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб. При оформлені кредиту працівник банку повідомив лише, що кредит надається під 0,01 % річних, і, сплачуючи 10 місяців по 1140,00 грн., кредитне зобовязання буде повністю виконане. Позивачем було повністю сплачено кредит в сумі 11400,00 грн. станом на 16.09.2017 року. У жовтні 2017 року позивач дізнався, що у нього наявна заборгованість 0,25 грн, яку він погасив 10.11.2017 року в сумі 1 грн. 07.11.2017 року на його телефон надійшло смс-повідомлення про необхідність сплати комісії у розмірі 717,33 грн. Вказує, що вказані умови договору порушують положення Закону України «Про захист прав споживачів». При укладанні кредитного договору працівником банку не було ознайомлено його з Договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, а також не надано час для ознайомлення із заявою, також не надано повної та достовірної інформації.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 22.02.2018 року позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано недійсним з дати укладення ОСОБА_1 та ПАТ «Перший Український ОСОБА_3» кредитного договору у вигляді заяви про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб №01 від 02.12.2016 року: пункт 7 Заяви на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування банківського обслуговування фізичних осіб №01 від 02.12.2016 року в частині розміру комісії за обслуговування кредитної заборгованості: 05 жовтня 2017 року 3,00%; пункт Заяви на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування банківського обслуговування фізичних осіб №01 від 02.12.2016 року без номеру в частині: «У тому числі *: Комісія за обслуговування кредитної заборгованості (грн.)**: 0; 341,99»; пункт Заяви на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування банківського обслуговування фізичних осіб №01 від 02.12.2016 року без номеру у частині: «У тому числі*: проценти за користування, грн.». Застосовано наслідки недійсності пункту 7 Заяви на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування банківського обслуговування фізичних осіб №01 від 02.12.2016 року в частині розміру комісії за обслуговування кредитної заборгованості: 05 жовтня 2017 року 3,00%; пункту Заяви на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування банківського обслуговування фізичних осіб №01 від 02.12.2016 року без номеру в частині: «У тому числі *: Комісія за обслуговування кредитної заборгованості (грн.)**: 0; 341,99»; пункту Заяви на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування банківського обслуговування фізичних осіб №01 від 02.12.2016 року без номеру у частині: «У тому числі*: проценти за користування, грн.» шляхом стягнення на користь ОСОБА_1 грошової суми в розмірі 717,33 грн. Стягнуто з ПАТ «Перший Український ОСОБА_3» на користь ОСОБА_1 сплачену комісію за переказ коштів в розмірі 28,80 грн.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ПАТ «Перший Український ОСОБА_3» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги мотивує тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення позову, оскільки сторони кредитного договору досягли згоди з усіх істотних умов у письмовій формі, а позивач підтвердив своїм підписом у заяві, що ознайомлений з наявними формами кредитування, умовами отримання та користування кредитом, тарифами банку і проінформований про переваги та недоліки схем кредитування. Вказує, що ст.ст. 15, 23 Закону України «Про захист прав споживачів» не передбачають такої підстави для визнання умов кредитного договору недійсними, як ненадання субєктом господарювання споживачу інформації про орієнтовну сукупну вартість кредиту, вартість послуги з оформлення кредиту. Тому, вимоги позивача в розумінні ч. 1 ст. 229 ЦК України є необґрунтованими.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення без змін. Вказує, що банком не було надано належних доказів про ознайомлення позивача з Договором комплексного банківського обслуговування банківського обслуговування фізичних осіб та Тарифами банку, а на сайті банку не міститься прямого посилання на вказані договір та тарифи. Вказує, що умови договору стосовно різних відсотків за користування кредитом заплутують та вводять в оману позичальника, а встановлення комісії за обслуговування кредиту є незаконними.

Представник відповідача доводи скарги підтримав та просив її задовольнити.

Представник позивача проти скарги заперечив та просив рішення залишити без змін.

Відповідно до п. 3 розділу ХIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02.06.2016 року №1402-VII «Про судоустрій і статус суддів», апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних суддів у відповідних апеляційних округах.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що умови заяви про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування є несправедливими, оскільки є нечіткими та двозначними, а встановлення комісії за обслуговування кредиту, а саме за послуги, що супроводжують кредит, є незаконним.

Колегія суддів погоджується з таким висновком місцевого суду виходячи з наступного.

Як вбачається із цивільної справи та встановлено судом першої інстанції, що 02.12.2016 року між ОСОБА_5 та ПАТ «Перший Український ОСОБА_3» було укладено кредитний договір шляхом підписання заяви №01 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, за умовами якого позичальник отримав в банку споживчий кредит в розмірі 11399,00 грн. на придбання побутової техніки (а.с. 10).

В пункті 6 даного договору визначений розмір процентної ставки: з 05.12.2016 року по 04.10.2017 року 0,01 % річних, з 05.10.2017 року 0,01 % річних.

У розділі «У тому числі *: Проценти за користування, грн.» визначені суми процентів за платіжний період, а саме: 1 платіжний період 0,09 грн., 2 0,08 грн., 3 0,08 грн., 4 0,07 грн., 5 0,07 грн., 6 0,06 грн., 7 0,05 грн., 8 0,05 грн., 9 0,04 грн., 10 0,04 грн., 11 0,03 грн., 12 0,03 грн., 13 0,03 грн., 14 0,02 грн., 15 0,02 грн., 16 0,02 грн., 17 0,02 грн., 18 0,01 грн, 19 0,01 грн, 20 0,01 грн., 21 0,01 грн.

Також у вказаному розділі в графі «Комісія за обслуговування кредитної заборгованості (грн.)**» зазначена сума 341,99 грн. (** - плата за послуги банку, що повязані з наданням виписок, довідок щодо стану заборгованості по споживчому кредиту; списання та зарахування коштів за всіма видами рахунків межах банку; уточненням, поверненням, анулюванням, зміною умов переказів; підтвердженням проведених платежів; відправленням повідомлень про уточнення платіжних реквізитів).

У пункті 7 кредитного договору «Розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості (далі комісія), %» встановлено комісію у розмірі: з 05.12.2016 року по 04.10.2017 року 0,00 грн, з 05.10.2017 року 3,00 грн.

В нижній частині заяви «Підтвердження та запевнення» зазначений текст, що підписанням цієї заяви позичальник надає підтвердження, що ознайомлений з ДКБО, тарифами банку та цілком згодний з ними, всі умови зрозумілі, ознайомлений та погоджується з усіма умовами кредитного договору. Також, зазначено, що ОСОБА_1 отримав від банку примірник заяви приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб №01 від 02.12.2016 року.

Позичальником здійснювалось погашення заборгованості через відділення ПАТ «Перший Український ОСОБА_3» наступним чином: 17.12.2016 року 1140,00 грн.; 23.01.2017 року - 1140,00 грн.; 15.02.2017 року - 1140,00 грн.; 17.03.2017 року - 1140,00 грн.; 14.04.2017 року - 1140,00 грн.; 23.05.2017 року - 1140,00 грн., також 11,40 грн. комісії; 17.06.2017 року - 1140,00 грн., комісія 11,40 грн.; 07.07.2017 року - 1140,00 грн., комісія 2,00 грн.; 23.08.2017 року - 1140,00 грн., комісія 2,00 грн.; 16.09.2017 року - 1140,00 грн., комісія 2,00 грн. Всього комісії сплачено - 28,80 грн. (а.с. 14-22).

Також, у звязку з тим, що ОСОБА_5 стало відомо, що у нього наявна заборгованість у розмірі 0,25 грн. за жовтень 2017 року, останнім 10.11.2017 року було сплачено 1,00 грн. в рахунок її погашення, комісія становила 2,00 грн. (а. с. 23).

В подальшому ОСОБА_5 банком було повідомлено про наявну заборгованість за вказаним кредитним договором, яка станом на 13.11.2017 року становить 717,33 грн, з них 0,25 грн. сума основного боргу, 682,98 грн. сума комісій, пеня 34,10 грн., яку позивачем було сплачено 16.11.2018 року (а.с. 11, 16).

З даного приводу ОСОБА_5 звертався з письмовою заявою на адресу відділення № 1 ПАТ «Перший Український ОСОБА_3» у м. Суми, однак відповіді банком не надано (а.с. 12).

За положеннями ст. 55 Закону України «Про банки та банківську діяльність» визначено, що відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

З рішення Конституційного Суду України від 10.11.2011 року № 15-рп/2011 вбачається, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозвязку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10.05.2007 року № 168 ( далі Правила), банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).

Таким чином, встановивши в кредитному договорі сплату комісії за обслуговування кредитної заборгованості банк не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються позивачу, при цьому відповідач нараховував комісію за послуги, що супроводжують кредит, а саме за обслуговування кредиту.

Отже, умови договору про встановлення комісії за надання послуги - плати за послуги банку, що повязані з наданням виписок, довідок щодо стану заборгованості по споживчому кредиту, зазначені в тексті заяви №01 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 02.12.2016 року, передбачені в порушення Правил, а тому є несправедливими і тому суд першої інстанції обґрунтовано на підставі норм Закону "Про захист прав споживачів" визнав їх недійсними.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054, ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Відповідно до положень ч. 8 ст. 18, п.п. 5, 7 ч. 1 ст. 21 Закону України права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію або ціну продукції визначено неналежним чином. Нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача.

Аналіз приведених норм дає підстави для висновку, що умови споживчого кредитного договору, якими неналежним чином (нечітко або двозначно) визначено розмір відсоткової ставки за користування кредитними коштами, є порушенням прав споживача на отримання достовірної інформації, і це є підставою для визнання таких положень недійсними.

Як вбачається з кредитного договору, укладеного сторонами у справі, в пункті 6 розмір відсоткової ставки визначено у відсотках, а у розділі «У тому числі *: Проценти за користування, грн.» визначені суми процентів у гривневому вираженні, тобто дані положення договору є нечіткими та двозначними, тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про визнання їх недійсними.

Як розяснено в п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року № 9, згідно зі статтею 217 ЦК правочин не може бути визнаний недійсним у цілому, якщо закону не відповідають лише його окремі частини й обставини справи свідчать про те, що він був би вчинений і без включення недійсної частини. У цьому разі відповідно до статті 217 ЦК суд може визнати недійсною частину правочину.

Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про визнання недійсними положень кредитного договору про встановлення комісії за обслуговування кредитної заборгованості та в частині встановлення двозначної відсоткової ставки за користування кредитом та стягнув з банка на користь ОСОБА_5 сплачені ним суми комісії.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів визнає, що суд першої інстанції всебічно і повно зясував, обставини, що мають значення для справи і доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-382 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Перший Український міжнародний ОСОБА_3» залишити без задоволення.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 22 лютого 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає касаційному оскарженню.

Повне судове рішення складено 25 травня 2018 року.

Головуючий - С.С. Ткачук

Судді: С.Г. Хвостик

ОСОБА_6