н/п 2/490/558/2018 Справа № 490/5119/17
Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________
04 травня 2018 року Центральний районний суд м. Миколаєва в складі:
головуючого судді Гуденко О.А.,
при секретарі Кваші С.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Служба у справах дітей Адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради про надання дозволу на виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька,
Позивачка звернулася до суду до відповідача з наданням в подальшому уточненої позовної заяви, в якому просить суд надати дозвіл ОСОБА_1 на виїзд доньки - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 за кордон, до Російської Федерації, тимчасово окуповану територію Автономної Республіки Крим без дозволу (згоди) батька дитини ОСОБА_2 на період з 01 червня 2018 року по 01 вересня 2018 року. Надати ОСОБА_1 дозвіл на оформлення та виготовлення проїзних документів на право на багаторазові тимчасові виїзди за межі України неповнолітньої доньки ОСОБА_1 без згоди та супроводу батька - ОСОБА_2, а також у супроводі інших осіб, уповноважених її матір'ю ОСОБА_1 без згоди та супроводу батька - ОСОБА_4
Позивачка вказала, що в неї в Російській Федерації та на тимчасовій окупованої території Автономної Республіки Крим живуть родичі, які запрошують її с дітьми погостювати. Тому вона хоче здійснити поїздку з метою побачити родичів та на оздоровлення, розширення світогляду доньки та добре позначиться на її духовному та інтелектуальному розвитку як особистості. Донька проживає з нею.
Позивачка надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує.
Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся судом належним чином, причини неявки суду невідомі.
Ухвалою суду справу розглянуто за відсутності відповідача в порядку заочного розгляду, оскільки у відповідності до вимог ч.1 ст. 280 ЦПК України відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання (зворотні повідомлення наявні в матеріалах справи), відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, відповідач не подав відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справиу справі, а також у справі достатньо даних про права та взаємини сторін.
Представник служба у справах дітей адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, проти задоволення позову не заперечує.
Ухвалою суду справу розглянуто у відсутність сторін, в порядку заочного розгляду, оскільки у справі достатньо даних про права та взаємини сторін.
Вивчивши матеріали справи та оцінивши в сукупності надані докази, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.
Згідно свідоцтва про народження, батьком ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 народження, є ОСОБА_5, матір'ю ОСОБА_1.
Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 06.06.2008 року по 19.05.2014 року. Дитина проживає з матір'ю.
Заочним рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 26.01.2015 року, стягнуто з ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженця м.Миколаїв, на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 народження у твердій грошовій сумі 1000 грн. 00 коп. щомісячно, починаючи з 30 листопада 2015 року і до її повноліття, допустивши негайне виконання рішення в розмірі суми платежу за один місяць. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь держави судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп.
Згідно характеристики на ученицю 2-Е класу ОСОБА_3, те що вона навчається в Миколаївській ЗОШ І-ІІІ ступенів № 53, в навчанні показала достатній рівень знань, проявляє старання, на уроках завжди активна. ОСОБА_3 проживає з матір'ю, ОСОБА_1 приділяє достатньо уваги вихованню доньки. За період навчання дівчинки, батько ОСОБА_3, ОСОБА_2 не виявляв інтерес до навчального процесу та успіхам доньки. Батьківські збори не відвідував. Зв'язок з учителем не підтримував.
11.05.2017 року ОСОБА_1 направила лист-прохання ОСОБА_2, в якому просила з'явитися до нотаріуса для підписання довіреності щодо надання дозволу (згоди) на виїзд за кордон до Російської Федерації їхній неповнолітній донці ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 у супроводі матері ОСОБА_1
За правилами ст. 141 СК України,мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.
Статтею 151 СК України передбачено, що батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства.
Вимоги ст.ст. 150, 152, 155 СК України передбачають гарантоване право дитини на належне батьківське виховання, обов'язок батьків піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересів дитини.
Стаття 154 СК України встановлює право батьків звертатися до суду за захистом прав та інтересів дитини.
Як зазначено у ст. 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.
Згідно з принципом шостим Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитина може бути розлучена з матір'ю тільки за виняткових обставин. А звідси, перевага надається матері, позаяк мати природно більш близька до своїх дітей.
Конвенцією ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (чинна для України з 27 вересня 1991 року) передбачено у п. 1 ст. 3, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання й розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (п. 1 ст. 18 цієї Конвенції ООН).
Як зазначено у п. 1 ст. 9 Конвенції ООН, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно із судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ,постановою КМУ від 27 січня 1995 р. № 57 "Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України", Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 р. № 231(із змінами).
Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 р. № 57із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.
Таким чином, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків.
Згідно з ч.1ст. 179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.
Таким чином, для якнайкращого забезпечення інтересів дитини та її потреби в реалізації соціального, фізичного та духовного розвитку, суд приходить до висновку про можливість надання дозволу на тимчасовий виїзд до тимчасово окупованої Автономної Республіки Крим без згоди та супроводу батька на період з 01.06.2018 р. по 01.09.2018 р.
Що стосується вимог про надання дозволу позивачу на тимчасове багаторазове вивезення за кордон доньки без згоди батька до досягнення нею шістнадцятирічного віку, а саме до 26.12.2024 року, то в цій частині слід відмовити, оскільки такі вимоги суперечать чинному законодавству.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір сплачений при подачі позову.
Керуючись ст.ст. 18, 259, 263-265, 280, 281, 284 ЦПК України, ст.ст. 151-154 СК України, суд,-
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Служба у справах дітей Адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради про надання дозволу на виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька - задовольнити частково.
Надати дозвіл ОСОБА_1 на право оформлення проїзних та візових документів для виїзду за кордон неповнолітньої доньки - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 народження без нотаріально посвідченої згоди та супроводу батька ОСОБА_5.
Дозволити виїзд у супроводі матері ОСОБА_1 - неповнолітньої громадянки України ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 народження - без згоди та супроводу її батька ОСОБА_5, в період з 01 червня 2018 року по 01 вересня 2018 року включно до Автономної Республіки Крим.
У задоволенні вимог про надання дозволу ОСОБА_1 на тимчасове багаторазове вивезення за кордон ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 народження без згоди ОСОБА_5 до досягнення нею шістнадцятирічного віку, а саме до 26 грудня 2024 року - відмовити.
Заява про перегляд заочного рішення може бути подана відповідачем протягом тридцяти днів з моменту отримання копії заочного рішення суду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області протягом 30 днів після проголошення рішення.

Суддя Гуденко О.А.