Справа № 683/305/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2018 року Старокостянтинівський районний суд Хмельницької області в складі:

головуючого - судді Бондарчук Л.А.

з участю секретаря Борикіної Л.В.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Старокостянтинові справу №683/305/17, 2/683/42/2018 за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором

встановив:

9 лютого 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в обґрунтування заявлених вимог банк посилався, що відповідно до укладеного договору № б/н від 24.12.2010 року ОСОБА_3 отримала кредит в розмірі 15000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

У зв'язку з порушенням взятих на себе зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 31.10.2016 має заборгованість в розмірі 88536,01 грн, яка складається з 14084,12 грн - заборгованість за кредитом; 67621,19 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом; 2138,51 грн - заборгованість по пені та комісії, а також штраф 500 грн. (фіксована частина), 4192,19 грн (процентна складова). За таких обставин, ПАТ КБ «Приватбанк», просило стягнути з ОСОБА_3 на користь банку заборгованість за кредитним договором в розмірі 88536,01 грн.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі.

Представник відповідач в судовому засіданні позов визнав частково. Просив відмовити в стягненні пені та вказав, що банком невірно нарахована заборгованість по відсоткам, оскільки договором кредиту передбачена інша процентна ставка при нарахуванні відсотків, а стягнення пені не відповідає вимогам ст. 549 ЦК України.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 24 грудня 2010 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» та ОСОБА_3 уклали кредитний договір, за умовами якого банк надав останній кредит у вигляді відновлювальної кредитної лінії із лімітом 15000 грн. під 3 % на місяць, які нараховуються на залишок заборгованості виходячи з розрахунку 360 днів у році, на строк дії платіжної картки, перерахувавши грошові кошти на картковий рахунок позичальника.

ОСОБА_3 зобов'язалася повернути позивачеві кредит і сплатити банку проценти щомісячними платежами в розмірі 7 % від заборгованості, але не менше 50 грн. і не більше залишку заборгованості, на кінець звітного місяця до 25-го числа місяця, що слідує за звітним.

За невчасне погашення заборгованості кредиту та процентів ОСОБА_3 згідно умов договору, повинна щомісячно сплачувати банку пеню в розмірі 0,24% від суми загальної заборгованості (нараховується за кожний день прострочення кредиту)+ 50 грн. щоразу, коли виникає прострочення за кредитом або процентами на суму від 100 грн.

У випадку порушення відповідачем строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених кредитним договором, позичальник зобов'язався сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5 % від суми заборгованості по кредитному ліміту з урахуванням нарахованих прострочених процентів.

ПАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_3 уклали кредитний договір шляхом приєднання останньої до запропонованих банком Умов і Правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 6 березня 2010 року № СП-2010-256 (далі Умови і Правила).

Сторони визначили, що заява клієнта, Умови та Правила надання банківських послуг та Пам'ятка клієнта становлять укладений між ними договір про надання банківських послуг.

Подавши позивачеві анкету-заяву клієнта від 24 грудня 2010 року ОСОБА_3 приєдналася до запропонованих банком умов кредитування, які встановлені останнім у стандартних формах Умовах і Правилах, Тарифах. Сторони підписали названі документи, які містять усі істотні умови кредитного договору. При цьому, відповідач своїм підписом підтвердила, що вона ознайомилася та погоджується із запропонованими банком умовами кредитування.

Отже, ПАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_3 у письмовій формі досягли згоди з усіх істотних умов кредитного договору.

Після укладення договору відповідачка одержала від позивача кредитні кошти на кредитну картку, в період до вересня 2014 року здійснювали трати кредитних коштів, однак в подальшому свої обов'язки за договором щодо повернення кредитних коштів належним чином не виконувала.

Зазначені обставини підтверджуються наявними у справі письмовими доказами.

Стаття 627 Цивільного кодексу України передбачає, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

В силу ч.1 ст. 1048 цього ж Кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Статтею 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається,

Згідно п. 1 ст. 611 вказаного Кодексу у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.

Частиною 1 статті 546 цього Кодексу встановлено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

В силу ч. ч. 1, 2 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

При цьому, суд не приймає до уваги розрахунок заборгованості наданий банком в частині заборгованості по відсоткам в сумі 67621 грн 19 коп., оскільки даний розрахунок не відповідає умовам кредитного договору.

За умовами кредитного договору відповідач мала сплачувати за користування кредитними коштами 2,5% в місяць за тратами до 1.09.2014 року, тобто 30% на рік.

Як видно з матеріалів справи, відповідач здійснювали трати за кредитною карткою до вересня 2014 року.

Тому позивач при нарахуванні відсотків за користування кредитними коштами зобов'язаний був посилатись на Умови та правила надання банківських послуг, затверджені наказом ПАТ КБ «Приватбанк» № СП-2010-256 від 06.03.2010 року, так як саме на ці Умови та правила надання споживчого кредиту погодився відповідач, підписуючи заяву позичальника.

Відповідно до розрахунку заборгованості станом на 31 жовтня 2016 року кількість прострочених днів неповернення кредитних коштів складає 946 днів, а заборгованість по тілу кредиту 14084,12 гривень.

Базова кредитна ставка по процентах згідно вказаних вище Умов становила в період з 25.01.2014. - 31.08.14 р. 27,6% , в період 01.09.2014 р. по 31.03.2015 року -32.40 %, в період з 01.04.2015 по 31.10.2016 р. - 42%.

Отже, заборгованість по процентах, яка підлягає стягненню з ОСОБА_3 складає:

з 31.03.2014 р. по 01.09.2014 року 27,6% : 360 х 155 днів х 14084 грн. / 100 = 1673,66 грн.

з 01.09.2014 р. по 31.03.2015 р. 34.80% : 360 х 212 дні х 14084 грн. / 100 = 2886,31 грн.

з 01.04.2015 р. по 31.10.2017 р. 43.20 % : 360 х 579 дні х 14084 грн. / 100 = 9785,65 грн., а всього 14345,62 гривень.

За таких обставин, позовні вимоги банку підлягають задоволенню частково, оскільки з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість по кредитному договору в сумі 33121,93 грн, з яких заборгованість по тілу кредиту 14084,12 грн, по відсотках 14345,62 грн, штраф 500 грн. (фіксована частина), штраф 4192,19 грн (процентна складова).

В той же час, при вирішенні позовних вимог банку, про стягнення з відповідача на користь банку пені та штрафу, суд приймає до уваги наступні норми закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Умовами кредитного договору, а саме тарифами з обслуговування кредитних карт та пунктом 1.1.5.21, 2.1.1.12.6.1 Правил та умов передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне погашення заборгованості.

Згідно з тарифами з обслуговування кредитних карт та пунктами 1.1.5.20, 2.1.1.7.6 Правил та умов передбачена сплата позичальником штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за порушення термінів платежів по будь-якому з грошових зобов'язань тобто несвоєчасне повернення кредиту та процентів за користування кредитом.

Враховуючи вищевикладене і те, що відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Отже з врахуванням викладеного, доводів та позовних вимог, слід прийти до висновку, що позовні вимоги банку в частині стягнення неустойки у вигляді пені в сумі 2138,51 грн не підлягають задоволенню, а з відповідача на користь позивача слід стягнути штраф відповідно до умов кредитного договору у вищевказаному розмірі.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 12, 13, 81, 141, 264-265 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (місце знаходження: м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, )заборгованість за договором від 24 грудня 2010 року, яка утворилась станом на 31 жовтня 2016 року, в сумі 33121 (тридцять три тисячі сто двадцять одна) грн 93 коп., з яких 14084,12 грн заборгованість по кредиту, 14345,62 грн - заборгованість по відсотках за користування кредитом, штраф 500 грн. (фіксована частина), штраф 4192,19 грн (процентна складова).

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 598,56 грн судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 27 квітня 2018 року.

Суддя