Уманський міськрайонний суд Черкаської області
Справа №705/4281/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 травня 2018 року Уманський міськрайонний суд Черкаської області, в складі:

головуючого судді Коваля А.Б.

секретаря судового засідання Остропольській О.В.

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Умань цивільну справу за позовом ОСОБА_1 опіки та піклування Уманської райдержадміністрації Черкаської області, в інтересах малолітнього ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Служба у справах дітей Уманської райдержадміністрації Черкаської області, про позбавлення батьківських прав,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з позовом про те, що до органу опіки і піклування райдержадміністрації надійшли документи щодо позбавлення ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, батьківських прав відносно його малолітнього сина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, як такого, що злісно ухиляється від виконання батьківських обовязків.

З моменту розлучення з матірю малолітнього ОСОБА_4, батько дитини, ОСОБА_3 не займається вихованням, навчанням та утриманням ОСОБА_2 Не піклується про фізичний і духовний розвиток сина, не забезпечує необхідне харчування, медичний догляд та лікування, не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини, тим самим проявляючи до малолітнього ОСОБА_2 байдужість.

Упродовж декількох років батько ОСОБА_3 не сплачує аліменти. Крім того, на прохання матері дати дозвіл на виїзд дитини за кордон з метою відпочинку та оздоровлення, ОСОБА_3 відмовив, чим порушив право дитини на вільне пересування.

На засіданні комісії райдержадміністрації з питань захисту прав дитини ОСОБА_3 визнав, що дійсно не приділяє синові належної уваги, не турбується про нього. Причиною вважає загострений конфлікт з матірю дитини, ОСОБА_4, з якою проживає дитини та перебуває повністю на її утриманні.

Працівниками служби у справах дітей райдержадміністрації проведено бесіду з малолітнім щодо його ставлення до батька, з якої встановлено, що ОСОБА_2 не заперечує щодо позбавлення батька, ОСОБА_3, батьківських прав.

З довідок, наданих Городецькою сільською радою, загальноосвітньою школою встановлено, що з весь період навчання батько жодного разу не приводив сина до шкоди, не забирав його, не спілкувався із класоводами, успіхами сина не цікавилася. Батьківські збори та будь-які інші шкільні заходи не відвідував, що свідчить про незадовільне відношення ОСОБА_3 до виконання своїх батьківських обовязків.

Крім того, ОСОБА_3 не заперечує проти позбавлення його батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_2, про що написав заяву.

Вказане питання розглядалося на засіданні органу опіки і піклування Уманської райдержадміністрації, який вважає доцільним позбавити батьківських прав ОСОБА_3 відносно малолітнього сина ОСОБА_2.

З моменту винесення висновку, ОСОБА_3 свого відношення до дитини не змінив, не спробував налагодити стосунки з сином.

Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як злісне ухилення від виховання дитини батьком, свідомого нехтування ним своїми обовязками.

Вказані факти підтверджуються довідками навчального закладу та Городецької сільської ради.

Просить суд ухвалити рішення, яким позбавити ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Представник позивача ОСОБА_1 опіки та піклування Уманської райдержадміністрації, вона ж представник третьої особи служби у справах дітей Уманської райдержадміністрації, ОСОБА_5 в судове засідання не зявилася, на адресу суду подала письмову заяву, у якій просить суд справу слухати у відсутність їх представників, позовні вимоги підтримує та просить суд позов задоволити.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не зявився, на адресу суду подав письмову заяву, у якій просить суд справу слухати у його відсутність, позовні вимоги визнає та не заперечує проти задоволення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, за таких обставин судове засідання по справі було проведено без засобів технічної фіксації судового процесу.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Згідно з положенням ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи та з урахуванням положень ч.1 ст. 81 ЦПК України, де зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, та ч. 1 ст. 13 ЦПК України, згідно якої суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, приходить до висновку, що наявні законні підстави для задоволення позову та позов підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Згідно свідоцтва про народження серії 1-СР № 056735, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Умані Уманського міськрайонного управління юстиції Черкаської області, батьками ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, є: батьком ОСОБА_3, матірю ОСОБА_6, актовий запис № 587.

Згідно висновку органу опіки та піклування Уманської райдержадміністрації, складеного 21.10.2016 р. № 10-09-2016, на комісію з питань захисту прав дитини надійшли матеріали, щодо позбавлення ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, батьківських прав відносно його малолітнього сина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, встановлено, що з моменту розлучення батьків, а саме з 22.05.2014 року, малолітній залишився проживати з матірю ОСОБА_4, яка займається його вихованням, навчанням та утриманням. Батько, ОСОБА_3, самоусунувся від виконання батьківських обовязків. Не піклується про фізичний і духовний розвиток малолітнього, не забезпечує необхідне харчування, медичний догляд та лікування. Упродовж декількох років не сплачує аліменти. Крім того, на прохання матері дати дозвіл на виїзд дитини за кордон з метою відпочинку та оздоровлення, він відмовив, чим порушив право дитини на вільне пересування. ОСОБА_3 порушує також право дитини на спілкування з ним, не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини, тим самим проявивши до малолітнього ОСОБА_2 байдужість. Працівниками служби у справах дітей, сімї, молоді та спорту райдержадміністрації проведено бесіду з малолітнім щодо його ставлення до батька, з якої встановлено, що ОСОБА_2 не заперечує щодо позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав.

Батько дитини ОСОБА_3 визнає, що дійсно не приділяє синові належної уваги, не турбується про нього. Причиною вважає загострений конфлікт з матірю дитини ОСОБА_4 (ОСОБА_6В.), тому не заперечує щодо позбавлення його батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_2 діючи в інтересах малолітнього ОСОБА_2 орган опіки і піклування Уманської райдержадміністрації вбачає за доцільне порушити клопотання перед Уманським міськрайонним судом про позбавлення ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, батьківських прав відносно його малолітнього сина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Вирішуючи питання про застосування норм матеріального права, суд виходив з такого.

Згідно ст.ст. 9, 18 Конвенції «Про права дитини», ратифікованої Постановою Верховної Ради України 27 лютого 1991 року, № 780-Х11 батьки несуть основну відповідальність за виховання дітей. Найважливіший обовязок матері і батька це обов'язок виховувати, ростити дитину; батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати до самостійного життя, забезпечити здобуття повної загальної освіти, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

За загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків.

Відповідно до ч.1 ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»).

В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов'язаний дотримуватися вимог ст.8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з'ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання.

Суд також враховує, що таке судове рішення повинно відповідати й принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у якій проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

Приписами вказаної Конвенції, Закону України «Про охорону дитинства», Європейської Конвенції про здійснення прав дітей, ратифікованої Україною 03 серпня 2006 року, гарантовано та забезпечено право дитини з боку усіх державних та приватних структур, а також з боку батьків на належне батьківське виховання та піклування, забезпечення дитини сімейним затишком, розвиток індивідуальності та захисту всіх прав дитини навіть від самих батьків, що не суперечить вимога ст. 150 СК України.

Зі змісту ст. 150 СК України вбачається, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Згідно ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сімя є природним середовищем для фізичного, духовного інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього.

Застосовуючи зазначенні в рішенні нормативно-правові акти, беручи до уваги письмові докази, задовольняючи позов суд виходить з таких мотивів.

Виходячи з системного аналізу наведених в рішенні норм СК України, Закону України «Про охорону дитинства», суд констатує, що наявність обставин порушення прав дитини та невиконання батьківських обов'язків має бути підставою для позбавлення батьківських прав відповідача.

Відповідач ОСОБА_3 ухиляється від виконання батьківських обов'язків по вихованню своєї дитини, що виражається у відсутності забезпечення її матеріально, з дитиною не спілкується, турботи та уваги до неї не проявляє, сам не заперечує проти позбавлення його батьківських прав відносно його сина ОСОБА_2. Дитина проживає разом з матірю, знаходиться на її утриманні, яка також забезпечує сина усім необхідним для нормального розвитку та виховання, що підтверджується довідкою про склад сімї, актом обстеження житлових умов, а також довідками з місця навчання ОСОБА_2 (а.с. 12-17, 21).

За таких обставин, суд приходить до висновку, що відповідача слід позбавити батьківських прав.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України.

У звязку з тим, що позивач звільнений від сплати судового збору, судовий збір у розмірі 640 гривень 00 копійок, підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Керуючись ст.ст. 4, 76, 81, 89, 206, 247, 264, 265 ЦПК України, ст.ст. 141, 150, 155, 160, 161, 164 СК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задоволити.

Позбавити ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, батьківських прав відносно малолітнього сина, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у розмірі 640 гривень 00 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення до Апеляційного суду Черкаської області безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Уманський міськрайонний суд Черкаської області.

Суддя: А. Б. Коваль