АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

23 травня 2018 року

м. Харків

справа № 638/19424/17

провадження № 22-ц/790/2633/18

Апеляційний суд Харківської області у складі:

головуючого, судді - Хорошевського О.М.

суддів: Бровченка І.О.

ОСОБА_1

за участю секретаря - Брулевича В.В.

учасники справи:

представник відповідача ОСОБА_2

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 09 лютого 2018 року, головуючого першої інстанції судді Семіряд І.В. по справі № 638/19424/17 за заявою ОСОБА_4 про забезпечення позову по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення коштів,-

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2018 року ОСОБА_4 звернувся заявою про забезпечення позову, в якій просив з метою забезпечення позову по справі № 638/19424/17 за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про визнання права власності та стягнення грошових коштів, накласти арешт на все рухоме та/або нерухоме майно, та грошові кошти, які знаходяться на розрахункових рахунках, у будь-яких банківських і фінансових установах, які належать відповідачу - ОСОБА_3 в межах суми позову 733 625,00 грн.

В обґрунтування зазначав, що предметом розгляду справи, за позовною заявою ОСОБА_4 є визнання за позивачем права власності на 1/6 частину квартири № АДРЕСА_1, в порядку спадкування після смерті ОСОБА_6 та стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 1А частину грошових коштів: 5 000 (пять тисяч) доларів США; 30 000 (тридцять тисяч) доларів США; 1 000 (одна тисяча) російських рублів; 4 000 (чотири тисячі) гривень; 10 000 (десять тисяч) євро; 7 115 (сім тисяч сто п'ятнадцять) евро, а всього, за курсом НБУ станом на день подання позову складає 733 625,00 гривень. У звязку з тим, що існують обґрунтовані побоювання стосовно того, що ОСОБА_3, задля уникнення виконання рішення суду може відчужити наявне у нього майно на користь третіх осіб, що фактично унеможливить реалізацію судового рішення, існує необхідність у вжитті заходів забезпечення позову, задля недопущення ситуації невиконання судового рішення у майбутньому.

Зазначає, що на даний момент, він має усі підстави вважати, що відповідач може зловживати своїм процесуальним становищем та безоплатно передати належне йому майно у власність інших осіб, що фактично призведе до унеможливлення виконання судового рішення, реалізація якого буде неможливою, внаслідок відсутності майна чи коштів за рахунок яких можливо буде задоволення його вимог.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 09 лютого 2018 року заяву задоволено.

Накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, грошові кошти, які знаходяться на розрахункових рахунках, у будь-яких банківських і фінансових установах, що належать відповідачу - ОСОБА_3 в межах суми позову 733 625,00 грн., крім рахунків на заробітну плату, пенсію та стипендію, допомогу по загальнообовязковому державному соціальному страхуванню, яка виплачується у звязку з тимчасовою непрацездатністю (включаючи догляд за хворою дитиною), вагітністю та пологами, по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, на допомогу, яка виплачується касами взаємодопомоги, благодійними організаціями, а також на вихідну допомогу, допомогу по безробіттю, на майно або грошові кошти неплатоспроможного банку, а також на майно або грошові кошти Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить змінити резолютивну частину ухвали суду першої інстанції в частині «накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно», замінивши вказаний вид забезпечення позову, щодо всього рухомого та нерухомого майна, на інший співмірний «заборонити відчуження всього рухомого і нерухомого майна», в іншій частині ухвалу залишити без змін.

Зазначає, що накладення арешту на все його рухоме і нерухоме майно є неспівмірним, оскільки накладення арешту на його рухоме і нерухоме майно на тривалий час до ухвалення судового рішення фактично позбавляє його можливості користуватись цим майном.

Вважає, що для забезпечення ефективного захисту прав позивача достатньо заборони відчуження такого майна.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Постановляючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції виходив з існуючої реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову.

Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року, визначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що підставою для забезпечення позову є наявність обєктивних даних, що невжиття певних заходів утруднить або зробить неможливим виконання судового рішення.

Враховуючи, що позивачем заявлені вимоги про стягнення грошових коштів з відповідача у розмірі 733 625,00 грн., виходячи з оцінки обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; суд прийшов до обґрунтованого висновку про доцільність накладення арешту на рухоме та/або нерухоме майно, усі рахунки, які належать відповідачу, при цьому суд вірно зазначив про необхідність накласти даний арешт в межах ціни позову, тобто в межах 733 625,00 грн.

ОСОБА_3 не надав доказів, які б свідчили про наявність у нього нерухомого майна, користування ким може бути обмежено.

Що стосується виконання ухвали суду в частині накладення арешту на рухоме майно, законодавство України передбачає способи, які не виключають можливості користування боржником таким майном.

З огляду на викладене, та керуючись ч. 1 ст. 375 ЦПК України судова колегія вважає за необхідне відхилити апеляційну скаргу та залишити судове рішення без змін, так як ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ч. 1 ст. 375, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 09 лютого 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 29.05.2018 року.

Головуючий - О.М. Хорошевський

Судді - І.О. Бровченко

ОСОБА_1