Справа №443/65/17
Провадження №2/443/213/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 квітня 2018 року Жидачівський районний суд Львівської області

в складі: головуючої-судді ОСОБА_1,

з участю секретаря судового засідання Рибакової І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Жидачів цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання права власності на спадкове майно, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_2, звернулась в суд з позовною заявою, якою просить суд ухвалити рішення, яким визнати за нею право власності на: житловий будинок з погосподарськими спорудами по вул. Зелена, 15 в с. Нове Село Жидачівського району Львівської області та ? земельної частки (пай), площею 4,16 га, на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ЛВ №0159723 від 05 серпня 2013 року, в порядку спадкування за законом, після смерті її чоловіка, ОСОБА_6, який помер 18 вересня 2008 року.

В обґрунтування позовних вимог позивачка покликається на те, що житловий будинок по вул. Зелена, 15 в с. Нове Село Жидачівського району Львівської області, на праві особистої власності належав колгоспному двору, членами якого були: ОСОБА_7 голова двору, ОСОБА_8А.(дружина), ОСОБА_6І.(син), ОСОБА_2С.(невістка), ОСОБА_7М.(внучка), ОСОБА_7М.(внучка), ОСОБА_9М.(внучка), що підтверджується записами в погосподарських книгах. Частка кожного становила 1/7 житлового будинку. 24 січня 1998 року померла її свекруха. Після її смерті, чоловік та син останньої фактично прийняли у спадщину належу померлій частку, хоча юридично прав на неї не оформляли. 20 травня 1998 року померла їх з чоловіком старша дочка. За життя остання заповіту не склала, відтак вона з чоловіком, як спадкоємці першої черги фактично прийняли спадщину, яка складалась з належної частини будинку.16 листопада 2006 року помер її свекор. Оскільки єдиним спадкоємцем, після смерті останнього був її чоловік, тому такий фактично прийняв належну померлому частку майна. 18 вересня 2008 року трагічно помер її чоловік та батько відповідачок. Після його смерті відкрилась спадщина, до якої ввійшли: частка померлого в спірному житловому будинку та ? земельної частки (пай), площею 4,16 га. За життя чоловік заповіту не склав, відтак спадкування відбувалось за законом. Спадкоємцями першої черги, окрім неї є, спільні з покійним чоловіком, дочки відповідачки по справі. Проте, останні відмовились від належних їм часток у майні колгоспного двору та у спадщині за законом після смерті батька. Відтак, вона як єдина спадкоємиця що виявила бажання отримати свідоцтво про право на спадщину, звернулась з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, проте отримала відмову у видачі такого, у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на житловий будинок, що є спадковим майном. Вказана відмова позбавляє її можливості належним чином реалізувати свої спадкові права, а тому змушена звернутись до суду за захистом своїх прав.

Позивачка ОСОБА_2 подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує, покликаючись на мотиви викладені в позовній заяві та просить їх задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 подали заяви про розгляд справи в їх відсутності, оскільки позовні вимоги визнають, відмовляються від належних їм часток в майні колгоспного двору та спадщині померлого батька на користь позивачки та не заперечують проти визнання за ОСОБА_2 права власності на спірне майно.

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Відповідно до ч.3 ст.13, ч.2 ст.49, ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення.

Стаття 41 Конституції України зазначає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

В судовому засіданні встановлено та підтверджується долученим витягом з погосподарської книги с. Нове Село Жидачівського району Львівської області №660 від 06 жовтня 2016 р., що станом на 30 червня 1990 року по с. Нове Село вул. Зелена, 15 Жидачівського району Львівської області рахувався житловий будинок за колгоспним двором, членами якого були: ОСОБА_7 голова двору, ОСОБА_8А.(дружина), ОСОБА_6І.(син), ОСОБА_2С.(невістка), ОСОБА_7М.(внучка), ОСОБА_7М.(внучка), ОСОБА_9М.(внучка) /а.с. 8/.

Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. А відтак, при постановленні рішення по даній справі, слід керуватися положенням ЦК УРСР в редакції 1963 року. Окрім цього, при вирішенні вказаного судового спору також слід керуватися нормами ЦК України 2004 року, оскільки спадкування спадкового майна має місце після прийняття нового Цивільного Кодексу України.

Згідно із листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6.05.2013 №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», при вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо.

Як вбачається з п. 6 постанови Пленум Верховного суду України №20 від 22.12.95 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

Відповідно до частини першої статті 120 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності.

Згідно із частиною другою статті 123 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Таким чином, дослідженими у судовому засіданні обставинами справи встановлено, що спірний житловий будинок по вулиці Зелена, 15 в селі Нове Село Жидачівського району Львівської області належав суспільній групі господарств «колгоспний двір», членами якого були: ОСОБА_7 голова двору, ОСОБА_8А.(дружина), ОСОБА_6І.(син), ОСОБА_2С.(невістка), ОСОБА_7М.(внучка), ОСОБА_7М.(внучка), ОСОБА_9М.(внучка). Частка кожного члена двору становила 1/7.

Судом встановлено та підтверджується долученою копією свідоцтва про смерть серії І-СГ №100627, що 24 січня 1998 року померла ОСОБА_8, дружина голови вищевказаного двору. Спадщина(на належну померлій частку спірного житлового будинку) відкрилася в цей же день, у відповідності до вимог статті 525 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин). Дослідженими в судовому засіданні обставинами встановлено, що заповіту спадкодавець ОСОБА_8 щодо розпорядження своїми правами на випадок смерті не складала. При вищевказаних обставинах, у відповідності до норм статей 529, 549 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) спадщину після смерті ОСОБА_8 прийняли ОСОБА_7М.(чоловік померлої) та ОСОБА_6І.(син), оскільки як спадкоємці першої черги фактично вступили в управління та володінням спадковим майном, незважаючи, що у встановленому законом порядку та строк, своїх прав не оформили /а.с. 5/.

Також з долученої до матеріалів справи копії свідоцтва про смерть серії 1-СГ №076024, вбачається, що 16 листопада 2006 року помер ОСОБА_7 голова двору. Належну останньому частку у спірному майні успадкував син останнього ОСОБА_6, у відповідності до ст.1268 ЦК України. Окрім того, встановлено, що ОСОБА_6 та його дружина ОСОБА_2С.(позивачка по справі) прийняли у спадщину належну їхній дочці, ОСОБА_7, яка померла 20 травня 1996 року, 1/8 спірного житлового будинку /а.с. 6/.

Окрім того, в судовому засіданні встановлено та підтверджується долученою копією свідоцтва про смерть, що ОСОБА_6 помер 18 вересня 2008 року, у віці 48 років, про що 19 вересня 2008 року складено відповідний актовий запис №28 та відділом державної реєстрації актів цивільного стану Жидачівського районного управління юстиції у Львівській області, від 19 квітня 2016 року, повторно видано свідоцтво про смерть серії І-СГ №419393 /а.с. 4/.

Спадщина відкрилася в цей же день, у відповідності до вимог ч. 2 ст. 1220 ЦК України.

Відповідно до ст.ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків спадщини від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Судом встановлено, що спадщина померлого складається із: частини житловому будинку по вулиці Зелена, 15 в селі Нове Село Жидачівського району Львівської області(частка як члена колгоспного двору та успадковані після смерті батьків та доньки частки) та ? із земельної частки (паю) площею 4,16 умовних кадастрових гектари.

Заповіту спадкодавець ОСОБА_6 щодо розпорядження своїми правами на випадок смерті не складав, що стверджується довідкою, виданою Облазницькою сільською радою Жидачівського району Львівської області від 10 листопада 2016 року за вих. №871 /а.с. 9/.

Відповідно до ч.ч. 2 та 3 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Згідно з ч.1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Дослідженим в судовому засіданні обставинами, встановлено, що сторони по справі є спадкоємцями першої черги за законом. Так, позивачка ОСОБА_2 дружина, а відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 рідні діти померлого. Також встановлено, що відповідачі по справі: ОСОБА_3, ОСОБА_4, та члени в суспільній групі господарств «колгоспний двір»:, ОСОБА_7, ОСОБА_9 одні і ті ж особи, які в результаті укладення шлюбу змінили своє дівоче прізвище на прізвище чоловіка.

Згідно із ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Також, за змістом ч. 2 ст. 1274 ЦК України спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги.

З долученої до матеріалів справи довідки, виданої Облазницькою сільською радою Жидачівського району Львівської області від 10 листопада 2016 року за вих. №871, вбачається що до дня смерті і на день смерті ОСОБА_6 разом з ним були зареєстровані та проживала в житловому будинку, по вулиці Зелена, 15 в селі Нове Село Жидачівського району Львівської області його дружина та діти, які є сторонами по справі /а.с. 9/.

Разом з тим, з долучених до матеріалів справи, належним чином посвідчених та завірених заяв, вбачається, що відповідачі по справі відмовляються від належних їм часток у житловому будинку за адресою: вулиця Зелена, 15 в селі Нове Село Жидачівського району Львівської області на користь позиваки. Окрім того не претендують на спадщину, що відкрилась після смерті їхнього батька та не заперечують проти визнання за ОСОБА_2 цілісно права власності на спадкове майно/а.с. 20-21/.

За таких обставин, позивачка є єдиною спадкоємицею за законом після смерті свого чоловіка, як така, що виявила бажання прийняти спадщину, та фактично її прийняла оскільки на момент її відкриття проживала із спадкодавцем та в законодавчо визначений строк не відмовилась від неї та звернулась з відповідною заявою про прийняття спадщини до нотаріуса.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Проте, згідно із постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій №250/02-31 від 01 квітня 2016 року, виданої завідувачем Жидачівської державною нотаріальною конторою, ОСОБА_10 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті її чоловіка ОСОБА_6, який помер 18 вересня 2008 року, у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться по вулиці Зелена, 15 в с. Нове Село Жидачівського району Львівської області, що належав померлому і є спадковим майном /а.с. 10/.

Окрім того, вищенаведеними обставинами встановлено, що до спадкового майна померлого входить ? із земельної частки (паю) площею 4,16 умовних кадастрових гектари, що належала останньому на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ЛВ №0159723 від 05 серпня 2013 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 "Про судову практику у справах про спадкування" роз'яснено, що відповідно до статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.

Разом з тим, відповідно до ч. 3 Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва», встановлено, що право на земельну частку (пай) може бути обєктом купівлі-продажу, дарування, міни, успадкування, застави. Документи, що підтверджують право особи спадкоємця є сертифікат на право на земельну частку (пай) спадкодавця, який є правовстановлюючим документом, виданий районною (міською) адміністрацією, що засвідчує наявність у її власника лише однієї правомочності права розпорядження земельною часткою (паєм), а не право власності, яке виражається у володінні, користуванні та розпорядженні. Тому, коли спадкодавець був наділений лише правом на земельну частку (пай), а не правом власності, то і до спадкоємця переходить лише право на земельну частку (пай), а не право власності.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05.06.2003 року № 899-IV право на земельну частку (пай) мають громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом. Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку.

Згідно із ст.ст. 81,126 ЗК України право власності громадяни України набувають на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності, прийняття спадщини. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом.

Таким чином, враховуючи, що позивачка оформити право власності на спадкове майно, в нотаріальному порядку не має можливості у зв'язку з відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину; відповідачі позовні вимоги визнають та проти задоволення позову не заперечує, що не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб; будь-яких інших спадкоємців, які б претендували на спірне майно, судом не встановлено, а тому враховуючи наведене, зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, суд вважає позов обґрунтованим, підставним та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 223, 229, 247, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

позов задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на житловий будинок з надвірними будівлями що знаходиться по вулиці Зелена, 15 в с. Нове Село Жидачівського району Львівської області, в порядку спадкування за законом після смерті її чоловіка, ОСОБА_6, який помер 18 вересня 2008 року.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, в порядку спадкування за законом після смерті її чоловіка ОСОБА_6, який помер 18 вересня 2008 року, право на ? земельної частки (пай) у землі, площею 4,16 умовних кадастрових гектари, що належала померлому на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ЛВ №0159723 від 05 серпня 2013 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Львівської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення, а вразі проголошення лише вступної та резолютивної частин або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

СУДДЯ І.І. Ціпивко