СВАЛЯВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 306/240/18
Провадження № 2/306/204/18
Рядок статзвіту № 46
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 травня 2018 року м. Свалява

Свалявський районний суд Закарпатської області в особі:

головуючого - судді Уліганинця П.І.

за участю: секретаря судового засідання Лизанец І.В.

позивача ОСОБА_1

його представника ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання державного акту на право власності на земельну ділянку недійсним, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи його тим, що він є власником земельної ділянки для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства, яка межує з земельною ділянкою відповідача. Зазначає, що відповідно до опису меж земельної ділянки ОСОБА_4 згідно з державним актом указано, що до земельної ділянки відповідача із сторони розташування його земельної ділянки пролягала земля загального користування, а тому погодження її меж з його боку не проводилося. Починаючи з 2001 року згадана земельна ділянка знаходиться у приватній власності позивача. Вважає, що оскільки у державному акті на право приватної власності на земельну ділянку ОСОБА_4 не зазначено належних суміжних землевласників такий слід визнати недійсним. Окрім того, у письмових запереченнях на відзив ствердив, що знаходження розташованих упритул до межі вбиральні, вигрібної ями та інших господарських будівель відповідача, які споруджені з порушенням санітарно-будівельних норм призводять до підтоплення та руйнації його домоволодіння.

У судовому засіданні представник позивача вимоги, викладені у позовній заяві підтримав з підстав, викладених у ній та просив їх задовольнити. При цьому пояснив, що акт погодження меж земельних ділянок із суміжними землевласниками і землекористувачами та акт прийому-передачі межових знаків на зберігання від 22.08.2016 року на земельні ділянки, площами 0, 2146 га та 0, 10 га погоджено та підписано ОСОБА_4. Згідно даних актів земельна ділянка загального користування між будинковолодіннями сторін відсутня. Додатково зазначив, що претензій до межі між земельними ділянками немає, однак споруджені відповідачем вбиральня, вигрібна яма та інші споруди призводять до підтоплення та руйнації будинку позивача. Як доказ про вищенаведене посилається на надані ним фотознімки суміжних частин дворогосподарств сторін.

Представник відповідача як у судовому засіданні, так і у відзиві на позовну заяву щодо задоволення позову заперечив, пояснив, що право власності на земельну ділянку ОСОБА_4 зареєстровано відповідно до положень ст. 23 ЗК України (в редакції, чинній на час видачі спірного державного акту) і за встановленої у судовому засіданні відсутності спору між сторонами щодо межі земельних ділянок, правові підстави, на його думку, у задоволенні позову відсутні. Окрім того зазначив, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту свого права, оскільки дії ОСОБА_4 не повязані з порушенням меж земельних ділянок і не можуть слугувати підставою для скасування її державного акту на земельну ділянку.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити зважаючи на наступне.

За ст. 126 ЗК України (чинній на час оформлення права власності) право власності на земельну ділянку посвідчується державними актами, форма яких затверджується КМ України.

В судовому засіданні належними доказами встановлено, що позивач відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЗК № 041013 від 25.12.2001 року є власником земельної ділянки по вул. Першотравневій 90, м. Свалява (а.с. 4).

Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру 02.12.2016 року проведена державна реєстрація згаданої земельної ділянки (а.с. 41-42).

Суміжна земельна ділянка на праві приватної власності відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку, виданого на підставі Рішення сесії Свалявської міської ради від 10.12.2009 року належала ОСОБА_5 (а.с. 4-5).

11.11.2011 року ОСОБА_5 уклала нотаріально посвідчений договір дарування земельної ділянки, унаслідок якого власником такої стала її донька ОСОБА_4.

Відповідно до опису меж земельної ділянки до даного державного акту, землі від Г до А зазначені як землі загального користування (а.с. 5 на звороті).

За даними акту погодження меж земельної ділянки з суміжними землевласниками та землекористувачами № 16-167с-тд від 22.08.2016 року вищезгадані землі від Г до А зазначені як: земельна ділянка гр. ОСОБА_1. Даний акт підписаний відповідачем (а.с. 17).

Відповідно до чинного рішення Свалявського районного суду від 29.08.2017 року встановлено відсутність землі загального користування між земельними ділянками учасників справи. Також встановлено, що фактичні розміри земельної ділянки ОСОБА_1 відповідають розмірам земельної ділянки згідно його державного акту і безпосередньо межує з земельною ділянкою ОСОБА_4 (а.с. 46-47).

Відповідно до чинної на час виникнення спірних правовідносин Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, кадастровий план земельної ділянки складається в масштабі, який забезпечує чітке зображення всіх елементів і написів. На план наносяться, зокрема межі земельної ділянки з описом суміжних землевласників і землекористувачів.

Згідно державного акту відповідача опис меж від Г до А зазначено як землі загального користування. Хоча, на час видачі такого єдиним власником суміжної земельної ділянки був позивач.

За вищезгаданим рішенням Свалявського районного суду причиною цього було те, що приватизована з 2001 року земельна ділянка ОСОБА_1 не була внесена до Єдиного державного кадастру.

Ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої законом від 17.07.97 № 475/97-ВР, передбачено право фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства та на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Статтею 321 ЦК України закріплений принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції, відповідно до ч.4 якої ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності на нерухоме майно набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлено судом.

Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Таким чином, у розумінні закону, субєктивне право на захист це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

За встановлених у справі обставин, незазначення позивача як суміжного землевласника на час видачі державного акту про право приватної власності на земельну ділянку відповідачу не порушило сумісної межі між землевласниками, не зменшило площу належної ОСОБА_1 земельної ділянки, не призвело до взаємного накладення контурів земельних ділянок, а тому право позивача як власника земельної ділянки не порушено та судового захисту не потребує.

За ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи ... в межах заявлених нею вимог.

Посилання позивача на підтоплення та руйнацію його будинковолодіння унаслідок неналежно розташованих вигрібної ями та вбиральні відповідача не входить до предмету доказування по даній справі, а тому суд до уваги їх не бере.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 ч.1 Перехідних положень (розділ ХІІІ) ЦПК України - до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи: апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 4, 5, 12, 13, 18, 76, 81, 128, 133, 141, 263, 265, 273, 354 ЦПК України, ст.ст. 15, 321, 328 ЦК України, ст. 126 ЗК України, суд,-

У Х В А Л И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до апеляційного суду Закарпатської області через Свалявський районний суд.

ГОЛОВУЮЧИЙ П.І.Уліганинець