справа № 179/260/18
провадження № 2/179/339/18
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
05 червня 2018 року смт. Магдалинівка Магдалинівського району Дніпропетровської області
Магдалинівський районний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Чорної О.В.,
за участю секретаря судового засідання Бондар О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на ? частину майна, набутого в період шлюбу,
Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 19.11.2000 року по лютий 2015 року, шлюб був розірваний за рішенням суду від 18.02.2015 року, від шлюбу сторони мають спільну дитину сина дейнека ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Після припинення шлюбу сторони продовжують проживати разом.
В останній час між сторонами виникають спори з приводу володіння і користування автомобілем. Відповідач вважає себе одноосібним власником автомобіля, у той час як позивачка має водійське посвідчення і внесена у свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу як особа, що має право керування даним транспортним засобом.
Позивачка посилається на статтю 60 ОСОБА_4 кодексу України та статтю 368 Цивільного кодексу України, які визначають, що майно, нажите у період шлюбу є спільною сумісною власністю та на статтю 70 ОСОБА_4 кодексу України, яка визначає рівність часток майна подружжя при поділі майна.
Позивачка просить визнати її право власності на ? автомобіля без розділу майна в натурі.
Сторони в судове засідання, призначене на 05.06.2018 року, не зявилися, про дату, час та місце судового розгляду справи сповіщені належним чином.
Позивачка надала до суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.
Відповідач до суду не зявився, будь-яких пояснень по справі, заперечень, заяв та клопотань суду не надав.
Відповідно до ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Оскільки всі умови у сукупності існують, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення по справі, про що постановив відповідну ухвалу.
Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося у звязку з неявкою всіх учасників справи.
Суд, дослідивши надані письмові докази, встановив наступні факти.
19 листопада 2000 року ОСОБА_5 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб, актовий запис № 7, місце реєстрації виконком Поливанівської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області; прізвище дружини після одруження «Дейнека» (копія свідоцтва про одруження, серія І-КИ № 115014, а. с. 5).
Згідно заочного рішення Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 18.02.2015 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 був розірваний (копія рішення, а .с. 4).
Відповідно до статті 60 ОСОБА_4 кодексу майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Враховуючи, що в цей період, яке встановлено судом, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, даний автомобіль дійсно був придбаний під час шлюбу, а за правилами, установленими статтею 60 ЦПК України, вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Згідно статті 68 ОСОБА_4 кодексу України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.
Відповідно до статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу, способи та порядок поділу майна. Способи та порядок виділу майна визначаються ст. 71 СК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
ОСОБА_4 кодексу кореспондуються зі статтями 368, 372 ЦК України, якими передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі поділу майна, що є спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.
Також, стаття 369 ЦК України вказує, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників.
Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Суд, дослідивши наявні письмові докази у справі, прийшов до висновку, що позовні вимоги позивачки не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справу в межах позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами.
Позивачка заявила позов про визнання права власності на ? майна (автомобіля), набутого сторонами під час їх шлюбу, але при цьому не заявила вимоги про поділ цього майна, отже, у даному випадку посилання позивачки на статтю 70 ОСОБА_4 кодексу про рівність часток подружжя при поділі майна є недоречними.
Суд дійшов висновку, що до правовідносин сторін слід застосовувати статтю 392 ЦК України якою передбачено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Таким чином, позивач повинен надати докази, що його право власності на вказану річ оспорюється або не визнається іншою особою.
Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч.2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Позивачкою не надано жодних доказів того, що її право власності (в даному випадку на автомобіль як на обєкт спільної сумісної власності) оспорюється або не визнається іншою особою.
При цьому позивачка не надала суду жодного клопотання (заяви) про неможливість надання нею доказів, про необхідність витребування та/або забезпечення доказів.
Згідно ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
У відповідності до ст.ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Учасники мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Способ захисту своїх порушених прав сторони також обирають самостійно.
Таким чином, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приходить до висновку, що підстави для задоволення позовних вимог позивачки відсутні.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 11, 15, 16, 321, 369, 392 ЦК України, СК України, ст. ст. 4, 12, 76, 77, 78, 80, 81, 258-261, 263-265, 268, 280-282 ЦПК України. -
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Рішення може бути оскаржене в загальному апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подання апеляційної скарги через Магдалинівський районний суд Дніпропетровської області протягом 30 днів з дня його складення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення складений 05 червня 2018 року.

Суддя Чорна О.В.