Постанова

Іменем України

08 травня 2018 року

м. Київ

справа № 697/1007/16-ц

провадження № 61-5279св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І. Коротуна В. М. (суддя-доповідач),

Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2,

відповідач - Територіальна громада м. Канева в особі Канівської міської ради Черкаської області,

третя особа - автогаражний кооператив «Дніпро»

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області у складі судді Русакова Г. С. від 09 серпня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області у складі колегії суддів: Качана О. В., Захарової А. Ф., Фетісової Т. Л., від 19 жовтня 2016 року

В С Т А Н О В И В :

У травні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Територіальної громади м. Канева в особі Канівської міської ради Черкаської області про визнання права власності на земельну ділянку та стягнення моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що він є власником гаражу НОМЕР_2 по

вул. М. Рибалки в гаражному кооперативі «Дніпро» у м. Каневі Черкаської області. Постановою Канівського міськрайонного суду Черкаської області

від 24 грудня 2014 року задоволено його позов до виконавчого комітету Канівської міської ради та визнано неправомірними дії виконавчого комітету Канівської міської ради Черкаської області щодо порушення процедури розгляду заяви ОСОБА_2 в наданні дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування гаражу в гаражному кооперативі «Дніпро». Крім того, постановою цього ж суду від 11 лютого

2016 року задоволено його позов до виконавчого комітету Канівської міської ради та визнано неправомірними дії відповідача щодо порушення процедури розгляду заяви в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування гаражу. Зазначав, що він неодноразово звертався до відповідача із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 40 кв. м в гаражному кооперативі «Дніпро» для будівництва та обслуговування індивідуального гаража, однак відповідач з різних підстав відмовляв йому у наданні такого дозволу.

З урахуванням викладеного,ОСОБА_2просив суд визнати за ним право власності на земельну ділянку загальною площею 40 кв. м по

вул. М. Рибалки в гаражному кооперативі «Дніпро» у м. Каневі Черкаської області і стягнути з відповідача завдану моральну шкоду в сумі 50 000 грн.

Рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 09 серпня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 19 жовтня 2016 року, в задоволенні позову ОСОБА_2відмовлено.

Рішення суду першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, мотивовано тим, що земельна ділянка позивача під гаражем НОМЕР_2 по

вул. М. Рибалки в гаражному кооперативі «Дніпро» у м. Каневі Черкаської області знаходиться в користуванні гаражного кооперативу «Дніпро», цільове призначення якої не змінювалось, а тому позивач набув право користування на земельну ділянку під вищевказаним гаражем. Оскільки права позивача не були порушені, позов в частині задоволення моральної шкоди теж не підлягає задоволенню.

У листопаді 2016 рокуОСОБА_2 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення про задоволення його позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами не застосовано до спірних правовідносин частину 1 статті 120 ЗК України у зв'язку з чим неправильно вирішено спір.

У грудні 2016 року Канівська міська радаподала заперечення на касаційну скаргу, вказуючи на те, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій є законними і обґрунтованими, всі висновки судів відповідають встановленим обставинам справи, а тому підстав для їх скасування немає.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

01 лютого 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Згідно із частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судами встановлено, що ОСОБА_2 є власником гаража НОМЕР_2 по

вул. М. Рибалки в гаражному кооперативі «Дніпро» у м. Каневі Черкаської області, загальною площею 26,3 кв. м, що підтверджено свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 19 червня 2013 року серія НОМЕР_1 та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень, який сформовано 19 червня 2013 року.

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна вбачається, що земельна ділянка площею 11 888 кв. м, на якій розташований гараж позивача, була надана в оренду гаражному кооперативу «Дніпро», з цільовим призначенням - для колективного гаражного будівництва на підставі договору оренди землі від 11 вересня 2012 року № 453 та зареєстровано в Державному реєстрі від 30 жовтня 2012 року. Термін дії договору до 01 липня 2020 року.

Постановою Канівського міськрайонного суду Черкаської області

від 24 грудня 2014 року задоволено позов ОСОБА_2 до виконавчого комітету Канівської міської ради та визнано неправомірними дії виконавчого комітету Канівської міської ради Черкаської області щодо порушення процедури розгляду заяви ОСОБА_2 в наданні дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування гаражу НОМЕР_2 по

вул. М. Рибалки в гаражному кооперативі «Дніпро» у м. Каневі Черкаської області, загальною площею 0,005 гектара.

Постановою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 11 лютого 2016 року задоволено позов ОСОБА_2 до виконавчого комітету Канівської міської ради та визнано неправомірними дії відповідача стосовно порушення процедури розгляду заяви в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування гаражу.

Позивач звертався до відповідача з заявою від 05 квітня 2016 року про передачу йому у власність земельної ділянки під гаражем НОМЕР_2 для індивідуального гаражного будівництва, на що отримав відповідь від 17 травня 2016 року, де зазначено, що на підставі клопотання гаражного кооперативу «Дніпро» та наданих до нього документів рішенням Канівської міської ради від 06 вересня 2012 року № 9-53 було надано в оренду земельну ділянку площею 11 888 кв. м, з цільовим призначенням - для колективного гаражного будівництва. Договір оренди землі було укладено 11 вересня 2012 року за № 453 та зареєстровано в Державному реєстрі 30 жовтня 2012 року. Термін дії договору до 01 липня

2020 року. Гараж за НОМЕР_2 не є окремо розташованою будівлею, а є вбудованим приміщенням в будівлі, в якій розміщені інші гаражі членів кооперативу, має спільний заїзд до гаражів та спільну мережу електропостачання, а земельна ділянка на якій розташований гараж є частиною земельної ділянки, яка передана в оренду автогаражному кооперативу «Дніпро».

Згідно з пунктом 4 статті 24 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» зміна цільового призначення земельної ділянки, яка не відповідає плану зонування території або детальному плану території забороняється.

Отже, ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (10, 60, 212 ЦПК України 2004 року), встановивши, що гараж позивача не є окремо розташованою будівлею, а є вбудованим приміщенням в будівлі, у якій розміщені інші гаражі членів кооперативу, має спільний заїзд до гаражів та спільну мережу електропостачання, a земельна ділянка на якій розташований гараж є частиною земельної ділянки, яка передана в оренду гаражному кооперативу «Дніпро» та має цільове призначення - для колективного гаражного будівництва, враховуючи те, що договір оренди з гаражним кооперативом «Дніпро» не припинено у встановленому законом порядку, законом не передбачено надання особі у користування чи власність земельної ділянки, право оренди на яку закріплено за іншою особою, дійшов обґрунтованого висновку про те, що заявлені позовні вимоги задоволенню не підлягають з підстав, викладених у позовній заяві.

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами попередніх інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 389, 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу ОСОБА_2залишити без задоволення.

Рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 09 серпня

2016 року та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 19 жовтня

2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: Н. О. Антоненко

В. І. Журавель

В. М. Коротун

В. П. Курило