АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 534/1487/16-ц Номер провадження 22-ц/786/1128/18Головуючий у 1-й інстанції Куц Т.О. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2018 року м. Полтава

Апеляційний суд Полтавської області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Прядкіна О.В.,

суддів: Бутенко С.Б., Обідіної О.І.,

секретаря Лимар О.М.,

за участі: представників позивача та відповідача адвокатів ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в м. Полтаві цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_4

на рішення Комсомольського міськрайонного суду Полтавської області від 01 лютого 2018 року та на додаткове рішення Комсомольського міськрайонного суду Полтавської області від 16 березня 2018 року

у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, Кременчуцького районного Горішньоплавнівського міського відділу державної виконавчої служби ГТЮ у Полтавській області про визначення заборгованості по сплаті аліментів, стягнення заборгованості по сплаті аліментів та стягнення пені за прострочення сплати аліментів ,-

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2016 року ОСОБА_6 звернулася до суду з вказаним позовом. Зазначала, що рішенням Комсомольського міського суду Полтавської області від 29.05.2012 року з ОСОБА_4 на її користь стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку, але відповідач належним чином не виконував свій обов'язок, не сплачував своєчасно і в повному обсязі аліменти, з цього приводу виникла заборгованість у розмірі 3 191,07 грн. Рішенням Комсомольського міського суду Полтавської області від 24.09.2013 року з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 було стягнуто аліменти на утримання повнолітнього сина на період навчання у розмірі ? частини заробітку щомісячно. Відділ ДВС Комсомольського МУЮ на підставі заяви ОСОБА_4 від 20.06.2014 року зменшив розмір заборгованості, оскільки, останній зазначив місце проживання ІНФОРМАЦІЯ_2. Тобто, заборгованість була перерахована з урахуванням середньо статистичної заробітної плати по Кременчуцькому району, та відповідно було зменшено розмір заборгованості з 8 819 грн. до 2 884, 75 грн. З вказаним не погодилась ОСОБА_6, та неодноразово уточнюючи позовні вимоги, остаточно просила визначити заборгованість по сплаті аліментів ОСОБА_4 за період з 01.03.2013 року по 30.06. 2014 року в сумі 7 342,61 грн., стягнувши її з відповідача, пеню за період прострочення сплати аліментів з 01.03.2013 року по 30.06.2014 року в сумі 3373, 91 грн. та судові витрати: сплачений судовий збір в сумі 1191,20 грн. та витрати на правову допомогу в сумі 9000 грн.

Рішенням Комсомольського міськрайонного суду Полтавської області від 01 лютого 2018 року позов ОСОБА_6 задоволено.

Визначено заборгованість по сплаті аліментів ОСОБА_4 за виконавчими листами № 2/1612/771/12 від 13 червня 2012 року та № 2/534/1003/13 від 25.09.2013 року за період з 01.03.2013 року по 30.06.2014 року у сумі 7342,61 грн.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 заборгованість по сплаті аліментів у сумі 7342,61 грн.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 пеню за період прострочення сплати аліментів 01.03.2013 року по 30.06.2014 року у сумі 3373,91 грн.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 судові витрати по сплаті судового збору у сумі 1191,20 грн.

Додатковим рішенням Комсомольського міськрайонного суду Полтавської області від 16 березня 2018 року вимоги про стягнення судових витрат на правову допомогу задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 судові витрати на правову допомогу в сумі 3000 грн.

Рішення Комсомольського міськрайонного суду Полтавської області від 01 лютого 2018 року та додаткове рішення Комсомольського міськрайонного суду Полтавської області від 16 березня 2018 року оскаржив ОСОБА_4, який в апеляційних скаргах, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Комсомольського міськрайонного суду Полтавської області від 01 лютого 2018 року та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог та скасувати додаткове рішення Комсомольського міськрайонного суду Полтавської області від 16 березня 2018 року, оскільки позивачем надані неналежні докази понесених витрат, повязаних з оплатою правничої допомоги.

Колегія суддів, перевіривши справу в межах заявлених вимог і апеляційного оскарження, приходить до висновку про залишення без задоволення апеляційних скарг, з таких підстав.

Судом першої інстанції вірно встановлено та вбачається з матеріалів справи, що рішенням Комсомольського міського суду Полтавської області від 29.05.2012 року стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_8 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі ? частки від всіх видів заробітку, але не менше встановленого законодавством мінімального розміру аліментів для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 26.04.2012 і до досягнення дитиною повнолітня.

На підставі вказаного рішення 23.07.2012 року державним виконавцем відділу ДВС Комсомольського міського управління юстиції було відкрито провадження.

Відповідно до постанови державного виконавця органу державної виконавчої служби Комсомольського міського управління юстиції при примусовому виконанні від 14.08.2013 року вказане провадження було закінчено, та зазначено, що заборгованість у ОСОБА_4 по сплаті аліментів станом на 11.08.2013 року склала 3191,07 грн., що також підтверджується довідкою розрахунком від 30.06.2016 року № 4105.

Рішенням Комсомольського міського суду Полтавської області від 24.09.2013 року стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі ? частини заробітку щомісячно, починаючи з 13.08.2013 року по 30.06.2014 року, за умови продовження навчання ОСОБА_7

Відділом ДВС Комсомольського міського управління юстиції 03 жовтня 2013 року відкрито виконавче провадження за виконавчим листом № 2/534/1003/13 від 25 вересня 2013 року на виконання рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 24.09.2013 року.

07.03.2014 року відповідно до постанови державного виконавця ВДВС Комсомольського МУЮ, закінчено виконавче провадження, у звязку з тим, що рухомого майна, відкритих розрахункових рахунків, які б належали боржнику на праві власності в м. Комсомольськ не виявлено.

За заявою ОСОБА_4 01.04.2014 року провадження закінчено у звязку із зміною місця проживання (вул. Леніна, 56, с. Пришиб, Кременчуцького району) і направлено за належністю до ВДВС Кременчуцького РУЮ. Станом на вказаний період борг ОСОБА_4 становив 8819,81 грн.

10 квітня 2014 року старшим державним виконавцем ВДВ Кременчуцького районного управління юстиції відкрито виконавче провадження за виконавчим листом № 2/534/1003/13 від 25 вересня 2013 року на виконання рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 24.09.2013 року.

Відповідно до постанови державного виконавця відділу державної виконавчої служби Кременчуцького районного управління юстиції від 15.07.2014 року виконавче провадження по виконавчому листі № 2/534/1003/13 від 25 вересня 2013 року закінчено. Борг ОСОБА_4 по оплаті аліментів станом на 01.07.2014 року складав 4950,25 грн., що теж підтверджується довідкою розрахунком № 4464 (Т.1, а.с. 99).

На підставі заяви боржника про зміну місця проживання, виконавчий лист № 2/534/1003/13 від 25 вересня 2013 року було передано з ВДВС Комсомольського МУЮ до ВДВС Кременчуцького РУЮ, що спричинило розбіжність у сумі заборгованості по сплаті ОСОБА_4 аліментів, оскільки розрахунки надалі проводились з урахуванням середньо статистичної заробітної плати по Кременчуцькому району.

Тому, при задоволенні позовних вимог, районний суд виходив з положень ч.1 ст.195 СК України та застосував статистичні дані Головного управління статистики у Полтавській області, якими встановлено середньомісячну номінальну заробітну плату одного штатного працівника по м. Горішні Плавні для вираховування заборгованості, яка за період з 01.03.2013 року по 30.06.2014 року склала 7342, 61 грн. Крім того, зазначив, що з вини ОСОБА_4 виникла вказана заборгованість, то відповідно підлягає стягненню і неустойка у вигляді пені за прострочення зі сплати аліментів.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком.

Відповідно до ч.3,4 ст. 195 СК України (в редакції на момент виникнення спору) якщо платник аліментів не працював на час виникнення заборгованості і не працює на час визначення її розміру, вона обчислюється виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору - судом.

Так, місцевим судом проведений вірний розрахунок заборгованості, який виник за період з 01.03.2013 року по 30.06.2014 року в розмірі 7342,61 грн. відповідно до статистичних даних Головного управління статистики у Полтавській області, з якої встановлено середньомісячну номінальну заробітну плату одного штатного працівника по м. Горішні Плавні за І квартал 2013 року - 4584 грн., за ІІ квартал - 4242 грн., ІІІ квартал - 4219 грн., ІV квартал -4299 грн., за І квартал 2014 року складає - 4760 грн., ІІ квартал - 4518 грн ( т.2, а.с.59).

Відповідачем суду відповідно до приписів ст.ст.12,81 ЦПК України не надано належних та допустимих доказів наявності іншого розміру заборгованості.

Відносно довідки ВДВС Комсомольського МУЮ від 20.06.2014 року, якою розмір заборгованості ОСОБА_4 зменшений до 2884,75 грн., колегія суддів звертає увагу на те, що вона не може бути прийнята до уваги, оскільки видана поза межами повноважень ВДВС Комсомольського МУЮ, який 01.04.2014 року закінчив провадження та направив його за належністю до ВДВС Кременчуцького РУЮ ( т.1, а.с.104).

Згідно із ч. 1 ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Отже, за змістом ст. 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Правило про стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. З огляду на те що аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов'язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною.

Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць).

Доказів, про те, що у період з 01.03.2013 року по 30.06.2014 року ОСОБА_4 здійснював повну оплату аліментів надано не було, а тому суд прийшов до вірного висновку та обгрунтовано здійснив нарахування пені, який підлягає стягненню з ОСОБА_4

Згідно з ч. 3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Всупереч вимогам вказаних статей, скаржником не надано доказів, які б вказували на помилковість розрахунку покладеного в основу оскаржуваного рішення.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

За змістом ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Позивачем наданий договір про надання правової допомоги адвокатом ОСОБА_2 від 07.08.2016р. та додаткова угода від 21.08.2016р., розрахунок гонорару із обрахуванням часу, витраченим представником на виконання угоди ( т.1, а.с.27,204-205, т.2, а.с.60-62), а також квитанції про отримані суми, які є належними доказами по справі.

Частково задовольняючи заяву про відшкодування судових витрат на правничу допомогу, місцевий суд з врахуванням заяви представника відповідача щодо недоведеності заявлених вимог в цій частині, виходив з того, що позивачем та її представником дійсно не була доведена співмірність заявленої суми фактичному обсягу наданих послуг, у звязку з чим задовольнив ці вимоги на суму 3000 грн.

Доводи апеляційної скарги про неналежність наданих квитанцій є надуманими та не спростовують висновків районного суду.

Отже, за результатами апеляційного розгляду колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги не містить нових фактів чи засобів доказування, які б спростовували висновки суду першої інстанції. При вирішенні спору по суті місцевим судом були вірно враховані та застосовані норми матеріального права, а також правильно встановлені фактичні обставини по справі та їм дано належну правову оцінку, а тому апеляційні скарги підлягають відхиленню, а рішення Комсомольського міськрайонного суду Полтавської області від 01 лютого 2018 року та додаткове рішення цього ж суду від 16 березня 2018 року- залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374 п.1 ч.1,375, 381, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Комсомольського міськрайонного суду Полтавської області від 01 лютого 2018 року та додаткове рішення Комсомольського міськрайонного суду Полтавської області від 16 березня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий-суддя /підпис/ ОСОБА_1

Судді: /підпис/ ОСОБА_9

/підпис/ ОСОБА_10

Повний текст постанови складено 31.05.2018р.

Згідно з оригіналом:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області ОСОБА_1