Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний №310/3368/17 Головуючий у 1 інстанції Полянчук Б.І.
Провадження № 22-ц/778/1780/18 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2018 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого Онищенка Е.А.

суддів: Бєлки В.Ю.

Полякова О.З.

за участю секретаря судового засідання Путій Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 30 січня 2018 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2017 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

В позові зазначало, що 13.05.2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем укладено кредитний договір у вигляді встановленого кредитного ліміту у розмірі 15 000,00 грн. на картковий рахунок. Відповідач ОСОБА_3 не виконала зобов'язання за договором та не сплатила грошові кошти, що підлягають оплаті за його умовами. У зв'язку з цим у ОСОБА_3 утворилася заборгованість за кредитним договором, яка

Станом на 24.03.2017 року становить 90 000 грн., та складається з наступного: 14619,81 грн. - заборгованість за кредитом; 75380,19 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом.

Посилаючись на викладене, просило суду стягнути з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 90 000 грн. та судові витрати у розмірі 1600,00 грн.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 30 січня 2018 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 14 619,81 грн. заборгованості за кредитом, 75 380,19 грн. заборгованості по відсоткам за користування кредитом, а також 1600 грн. судового збору.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_3 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначила, що надана в якості доказу отримання кредитних коштів заява є нечіткою фотокопією документу, що унеможливлює її прочитання та визначення особи, яка її підписала. Позивачем не надано суду жодного доказу оформлення та укладення між сторонами та відповідно отримання відповідачем вищезазначених документів, щоб в сукупності із заявою, свідчило про укладений у належній формі договір про надання банківських послуг. Крім того, позивачем пропущено строк позовної давності звернення до суду.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» суд першої інстанції виходив з того, що Банк умови кредитного договору виконав в повному обсязі, грошові кошти в передбаченому договором розмірі видав відповідачу, але останній умови договору не виконала, у зв'язка уз чим утворилася заборгованість, яка підлягає стягненню.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Встановлено, що 13.05.2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір у вигляді встановленого кредитного ліміту у розмірі 15 000,00 грн. на картковий рахунок.

Згідно анкети-заяви від 13.05.2011 року ОСОБА_3 приєдналася до умов та правил надання банківських послуг.

Вказаною заявою, умовами та правилами надання банківських послуг а також тарифами відповідачем взято на себе зобов'язання сплачувати відсотки за користування кредитом та повернути кредит.

З наданої позивачем копії анкети-заяви від 13.05.2011 року вбачається, що відповідач ознайомившись з «Умовами та правилами надання банківських послуг», тарифами ПриватБанку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді.

Вказаною заявою, пам'яткою клієнта, правилами надання банківських послуг а також тарифами ОСОБА_3 взяла на себе зобов'язання сплачувати відсотки за користування кредитом та повернути кредит.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що між ОСОБА_3 та ПАТ КБ «ПриватБанк» 13.05.2011 року укладено кредитний договір, який за правовою суттю є договором приєднання і містить всі необхідні умови цього виду договору.

Вказаним договором відповідачем взято на себе зобов'язання сплачувати відсотки за користування кредитом та повернути кредит.

Згідно розрахунку, заборгованість відповідача перед банком станом на 24.03.2017 року склала 90 000,00 грн., у тому числі: заборгованість за наданим кредитом (тілом кредиту) 14 619,81 грн., заборгованість за відсотками 75 380,19 грн. (що складається з несплачених процентів на поточну заборгованість 963,12 грн. та несплачених процентів на прострочену заборгованість 74 417,07 грн.).

Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Стаття 626 ЦК України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

За ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно ст.. 634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватись належним чином, відповідно до закону та умов договору.

Частиною 1 ст. 520 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні, встановлений строк (термін) то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України розмір і порядок отримання процентів за договором позики встановлюється договором.

Правила ст. 1048 ЦК України поширюються і на відносини за кредитним договором (ч. 2 ст. 1054 ЦК України).

Доводи апеляційної скарги щодо не чинності умов та правил надання банківських послуг, є безпідставними, оскільки скаржником не надано жодного доказу, який би цю обставину підтвердив.

Доводи апеляційної скарги щодо не застосування судом першої інстанції строків позовної давності також не заслуговують на увагу, виходячи з наступного.

Чинне цивільне законодавство передбачає два види позовної давності - загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлена тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Спеціальна позовна давність встановлена законом для окремих видів вимог. Так, спеціальна позовна давність тривалістю в один рік передбачена, зокрема, для вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) - пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України.

За ст. 627 ЦК України відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Виходячи з викладеного принципу свободи договору позивач та відповідач у п. 1.1.7.31 «Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку» передбачили, що строк позовної давності стосовно вимог банку по поверненню кредиту, сплати процентів за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів, витрат банку складає 50 років.

Зазначені умови договору діють, вони не визнані недійсними, а тому підлягають застосуванню.

За таких обставин підстави для застосування строків позовної давності відсутні.

З огляду на наведене вбачається, що судом з дотриманням вимог ст. ст. 89,263 ЦПК України дана належна оцінка доказам по справі, вірно встановлений характер спірних правовідносин і обґрунтовано зроблено висновок про наявність правових підстав для задоволення позову.

На підставі вищенаведеного, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Наведені скаржником в апеляційній скарзі доводи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення скаржником норм процесуального закону.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які могли б призвести до скасування судового рішення, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 30 січня 2018 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 30 травня 2018 року.

Головуючий:

Судді: