Справа № 460/5543/16-ц
Провадження №2/460/421/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.05.2018 рокум.Яворів

Яворівський районний суд Львівської області в складі:

головуючої судді - Швед Н.П.

з участю секретаря - Козака О.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в місті Яворові, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся з позовом до суду про захист честі, гідності, ділової репутації, спростування недостовірної інформації та відшкодування моральної шкоди.

В обгрунтуванні позовних вимог покликається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_5 колеги по роботі повідомили його про те, що через мережу Інтернет, а саме, на сторінці "ІНФОРМАЦІЯ_1" адміністратором якого є відповідач було поширено інформацію, яка є недостовірною, принижує честь і гідність та ганьбить ділову репутацію позивача. Дану інформацію було доведено невизначеному колу осіб, оскільки поширено в загальнодоступній мережі Інтернеті. На вищевказаній сторінці розміщено фотографію судді ОСОБА_3 під якою білим шрифтом на червоному фоні поширено інформацію такого змісту: «Львівський суддя-недоумок вирішив збагатити біснуватого голодранця ОСОБА_1 на 5 тис. Суддя хабарник ОСОБА_3 займається судівським безпрєдєлом. На сьогоднішні день вже всім відомо як працюють суди в Україні. Одних по замовленню садять, інших (в тих яких з кишень випирає), під заставу відпускають. Таке враження що це не судова система а якась ЧОРНА ДІРА, з якої справедливості нам не чекати! Кілька днів тому закінчилось судове засідання Апеляційного суду Львівської області по справі відшкодування моральної шкоди для ОСОБА_1, проти керівника організації та журналіста Громадський Контроль Яворівщини ОСОБА_2, якого Апеляційний суд в особі судді Ванівського зобов'язав виплатити ОСОБА_1 5 тис. гривень моральної шкоди. Цікаво, що Яворівський районний суд у серпні відмовився задовольняти позов ОСОБА_1, оскільки той не надав фактів заподіяння моральної шкоди. Як таке буває? А виявляється буває. Суддя ОСОБА_3, який в минулому працював в Галицькому районному суді, та «заслужив» хорошої слави хабарника (НАСТУПНИК КОЛЯДНИКА ОСОБА_4), вирішив попрацювати на себе, звичайно з згоди позивача, як кажуть скільки «вірвеш» все твоє. На судовому засіданні сам ІНФОРМАЦІЯ_2 заявив, що у травні 2015 року після того, як його облили зеленкою, він лікувався в офтальмологічному відділенні Новояворівської лікарні. «За його відсутності, порушуючи режим роботи лікарні в офтальмологічне відділення зайшов ОСОБА_2 і шахрайським способом, використовуючи засоби стеження і таємної відео зйомки, користуючись недосвідченістю чергової медсестри, незаконно відзняв та пізніше оприлюднив інформацію, що містилися в його медичних документах, зокрема в історії хвороби». Перше, що хочемо добавити що ця ЗЕЛЕНА ІСТОТА там не лікувалась, одразу потрібно було звернутись у Львів на сумнозвісну вулицю Кульпарківську до сьогодні напевно вже б і результат був, а так хорує далі… Наступне, якщо ти ОСОБА_1 ЛІКУЄШСЯ на стаціонарі, то де вештаєшся, тай хто тут режим порушив? Далі, про які засоби стеження іде мова, та про яку таємно відео зйомку ВОНО прибріхує? В результаті всі побачили хто такий той ІНФОРМАЦІЯ_3. Під час судового засідання він заявив, що публікація даних з історії хвороби порушила його конституційні права, через що у нього «відбулися нервові зриви, порушився сон, зіпсувалися стосунки з оточуючими людьми». Через це він витратив на лікування 900 грн, а спричинену моральну шкоду оцінив у 15 тис. грн.. Ви не повірите, але після слів про нервові зриви і зіпсовані стосунки з оточуючими людьми, він дав прямі докази що справа закінчиться в найближчому психдиспансері, і скоріше всього 15 тисячами це не обійдеться, хвороба то прогресує. Також в матеріалах справи немає жодних доказів спричинення ОСОБА_1 маральної чи матеріальної шкоди, а медсестру навіть ніхто не опитував на предмет розголосила вона якусь таємницю чи ні. Цікаво скільки заплатив ОСОБА_1 судді ОСОБА_3 (ще той суддя безпрєдєльщик з Галицького судді Львова), який з повітря пише рішення іменем України, але напевне в рази більше ніж 5 000 грн. тут вже в ІНФОРМАЦІЯ_4 прокинулось почуття помсти: «байдуже ціна головне результат». Чекаємо на завершення тої славетної епопеї боротьби ОСОБА_2 з ІНФОРМАЦІЯ_2….. ».

Наведені в публікації відомості, принижують його честь, гідність, спотворюють ділову репутацію, як громадянина та директора навчально-виховного комплексу, оскільки характер висловлювань в статті створює негативне враження і відношення до нього. Крім цього, висловлювання і припущення про дачу хабаря судді та вчинення правопорушень, які тягнуть за собою кримінальну відповідальність, не відповідають дійсності та виконані із застосуванням неетичних та образливих висловлювань. Ці вислови формують негативне уявлення у громадян та завдають шкоди його діловій репутації. Крім цього, покликався на те, що внаслідок образливих та принизливих висловлювань відповідача йому було спричинено моральну шкоду. Просить визнати поширені ОСОБА_2, в інтернет мережах інформаційні матеріали відносно нього та судді Апеляційного суду Львівської області ОСОБА_3 такими що не відповідають дійсності та принижують честь і гідність та ділову репутацію. Зобов'язати відповідача припинити неправомірні дії спрямовані на приниження у будь-який спосіб відносно нього та його близьких. Зобов'язати відповідача принести публічне вибачення у спосіб, на сторінках часопису "Яворівщина", через поширення у постах в інтернет мережах завідомо неправдивих провокаційних матеріалів щодо нього та його близьких та видалити образливий пост з публічного огляду в інтернетмережах. Стягнути з відповідача на його користь в рахунок відшкодування моральної шкоди 25000грн. та судові витрати.

В судовому засіданні позивач надав пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві. Що стосується обгрунтування моральної шкоди то покликався на те, що завдана шкода не підлягає визначенню. Просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з"явився, не повідомив про причини своєї неявки, хоч належно був повідомлений про час та місце слухання справи, клопотання щодо слухання справи у його відсутності суду не надіслав.

Як вбачається, з позовної заяви, відповідач проживає за адресою: АДРЕСА_1, саме на цю адресу були скеровані виклики до суду, а тому слід вважати, що рекомендоване повідомлення про виклик його в судове засідання вручено.

Відповідно до ч.6 ст.128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом із повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

З оглянутих в судовому засіданні матеріалів слідує, що відповідач належно був повідомлений про час та місце розгляду справи.

З матеріалів справи вбачаються права та взаємовідносини сторін, тому суд вважає за можливе справу слухати у відсутності відповідача, який належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи та згідно ч.6 ст.128, ст.280 ЦПК України, постановити заочне рішення, проти чого не заперечив позивач.

Заслухавши думку позивача, дослідивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, з таких підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_5 у мережі Інтернет, а саме, на сторінці "ІНФОРМАЦІЯ_1" адміністратором якого є відповідач ОСОБА_2 було поширено недостовірну інформацію, яка принижує честь і гідність та ганьбить ділову репутацію позивача. А саме, в мережі Інтернет на сторінці "ІНФОРМАЦІЯ_1" було розміщено фотографію судді ОСОБА_3 під якою білим шрифтом на червоному фоні поширено інформацію такого змісту: «Львівський суддя-недоумок вирішив збагатити біснуватого голодранця ОСОБА_1 на 5 тис. Суддя хабарник ОСОБА_3 займається судійським безпрєдєлом. На сьогоднішні день вже всім відомо як працюють суди в Україні. Одних по замовленню садять, інших (в тих яких з кишень випирає), під заставу відпускають. Таке враження що це не судова система а якась ЧОРНА ДІРА, з якої справедливості нам не чекати! Кілька днів тому закінчилось судове засідання Апеляційного суду Львівської області по справі відшкодування моральної шкоди для ОСОБА_1, проти керівника організації та журналіста Громадський Контроль Яворівщини ОСОБА_2, якого Апеляційний суд в особі судді Ванівського зобов'язав виплатити ОСОБА_1 5 тис. гривень моральної шкоди. Цікаво, що Яворівський районний суд у серпні відмовився задовольняти позов ОСОБА_1, оскільки той не надав фактів заподіяння моральної шкоди. Як таке буває? А виявляється буває. Суддя ОСОБА_3, який в минулому працював в Галицькому районному суді, та «заслужив» хорошої слави хабарника (НАСТУПНИК КОЛЯДНИКА ОСОБА_4), вирішив попрацювати на себе, звичайно з згоди позивача, як кажуть скільки «вірвеш» все твоє. На судовому засіданні сам ІНФОРМАЦІЯ_2 заявив, що у травні 2015 року після того, як його облили зеленкою, він лікувався в офтальмологічному відділенні Новояворівської лікарні. «За його відсутності, порушуючи режим роботи лікарні в офтальмологічне відділення зайшов ОСОБА_2 і шахрайським способом, використовуючи засоби стеження і таємної відео зйомки, користуючись недосвідченістю чергової медсестри, незаконно відзняв та пізніше оприлюднив інформацію, що містилися в його медичних документах, зокрема в історії хвороби». Перше, що хочемо добавити що ця ЗЕЛЕНА ІСТОТА там не лікувалась, одразу потрібно було звернутись у Львів на сумнозвісну вулицю Кульпарківську до сьогодні напевно вже б і результат був, а так хорує далі… Наступне, якщо ти ОСОБА_1 ЛІКУЄШСЯ на стаціонарі, то де вештаєшся, тай хто тут режим порушив? Далі, про які засоби стеження іде мова, та про яку таємно відео зйомку ВОНО прибріхує? В результаті всі побачили хто такий той ІНФОРМАЦІЯ_3. Під час судового засідання він заявив, що публікація даних з історії хвороби порушила його конституційні права, через що у нього «відбулися нервові зриви, порушився сон, зіпсувалися стосунки з оточуючими людьми». Через це він витратив на лікування 900 грн, а спричинену моральну шкоду оцінив у 15 тис. грн.. Ви не повірите, але після слів про нервові зриви і зіпсовані стосунки з оточуючими людьми, він дав прямі докази що справа закінчиться в найближчому психдиспансері, і скоріше всього 15 тисячами це не обійдеться, хвороба то прогресує. Також в матеріалах справи немає жодних доказів спричинення ОСОБА_1 маральної чи матеріальної шкоди, а медсестру навіть ніхто не опитував на предмет розголосила вона якусь таємницю чи ні. Цікаво скільки заплатив ОСОБА_1 судді ОСОБА_3 (ще той суддя безпрєдельщик з Галицького судді Львова), який з повітря пише рішення іменем України, але напевне в рази більше ніж 5 000 грн. тут вже в ІНФОРМАЦІЯ_4 прокинулось почуття помсти: «байдуже ціна головне результат». Чекаємо на завершення тої славетної епопеї боротьби ОСОБА_2 з ІНФОРМАЦІЯ_2….. », тобто як встановлено в судовому засіданні та підтверджується у поширеній інформації, мове йде саме про позивача, оскільки, в тексті публікації розміщеної на веб-сторінці соціальної мережі "Громадський контроль Яворівщини" під назвою «Львівський суддя-недоумок вирішив збагатити біснуватого голодранця ОСОБА_1 на 5 тис.», чітко вказано прізвище та ім'я ОСОБА_1.Із даних висловлювань поширених через мережу Інтернет, а саме через веб-сторінку: соціальної мережі "Фейсбук" вказав про конкретно вчинене протиправне діяння: Цікаво скільки заплатив ОСОБА_1 судді ОСОБА_3 (ще той суддя безпрєдельщик з Галицького судді Львова), який з повітря пише рішення іменем України, але напевне в рази більше ніж 5000 грн. тут вже в ІНФОРМАЦІЯ_4 прокинулось почуття помсти: «байдуже ціна головне результат». Чекаємо на завершення тої славетної епопеї боротьби ОСОБА_2 з ІНФОРМАЦІЯ_2….. .».

Тому, суд приходить до висновку про те, що поширена інформація про позивача не є суб'єктивною оцінкою дійсних фактів та подій, оскільки вона подана у формі висновку, виразно, недвозначно вказано, що позивач дав хабара судді за позитивне вирішення справи. Ця інформація висловлена не у формі припущення чи можливості, а в імперативній, стверджувальній формі без використання гіпербол, алегорій, сатири, іронії, натяків, підтекстів, двоякого змісту тощо, з прямим посиланням на конкретні дії.

Поширена інформація не є оціночним судженням відповідача ОСОБА_2, оскільки інформація містить фактичні дані, які можна перевірити на предмет їх дійсності, а тому позовні вимоги в частині звинувачень позивача ОСОБА_1 слід визнати недостовірною та образливою. Що стосується покликання позивача в частині позовних вимог що стосуються спростування інформації відносно судді Апеляційного суду Львівської області ОСОБА_3 то в цій частині позовні вимоги слід залишити без задоволення, оскільки суддя ОСОБА_3 не звертався з позовними вимогами до суду, і не уповноважував позивача ОСОБА_1 представляти його інтереси в суді.

Що стосується моральної шкоди, то в задоволенні такої слід відмовити з підстав недоведеності та необгрунтованості.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1ст.19 ЦПК України Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

З п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи", вбачається що відповідачами у справі про захист гідності, честі чи ділової репутації є фізична або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію, а також автор цієї інформації. У випадку коли інформація була поширена у засобі масової інформації з посиланням на особу, яка є джерелом цієї інформації, ця особа також є належним відповідачем.

У пункті 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи вказано, що належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайта.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. За нормою ч. 2 ст. 78 ЦПК України. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до законодавчого визначення, яке закріплене у 1.3. Порядку інформаційного наповнення та технічного забезпечення Єдиного веб-порталу органів виконавчої влади, затвердженого Наказом Державного комітету інформаційної політики, телебачення і радіомовлення України, Державного комітету зв'язку та інформатизації України від 25.11.2002 № 327/225, веб-сайт - це сукупність програмних та апаратних засобів з унікальною адресою у мережі Інтернет разом з інформаційними ресурсами, що перебувають у розпорядженні певного суб'єкта і забезпечують доступ юридичних та фізичних осіб до цих інформаційних ресурсів та інші інформаційні послуги через мережу Інтернет; веб-портал це веб-сайт, організований як системне багаторівневе об'єднання різних ресурсів та сервісів для забезпечення максимальної можливості доступу до інформації та послуг.

Згідно абзацу 12 ч. 1ст. 1 Закону України «Про телекомунікації» домен - частина ієрархічного адресного простору мережі Інтернет, яка має унікальну назву, що її ідентифікує, обслуговується групою серверів доменних імен та централізовано адмініструється.

Відповідно до абз. 9 п. 2 Порядку підключення до глобальних мереж передачі даних, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12 квітня 2002 р. № 522доменне ім'я - буквено-цифровий вираз, що ідентифікує будь-який комп'ютер абонента у мережі Інтернет.

Таким чином, доменне ім'я, зареєстроване у відповідному домені використовується для позначення відповідного сайту. Для того, щоб сайт був позначений конкретним доменним іменем, спочатку необхідно зареєструвати доменне ім'я у відповідному домені.

Суб'єктами правовідносин з реєстрації доменного імені є реєстрант, реєстратор та адміністратор адресного простору українського сегмента мережі Інтернет у відповідному домені. Під час реєстрації доменного імені реєстрант надає контактну інформацію про себе реєстратору, таким чином ці дані є в розпорядженні реєстратора та адміністратора. Факт реєстрації доменного імені означає делегування прав на нього реєстранту, який і використовує відповідне доменне ім'я для позначення сайту, тобто є власником цього сайту.

З огляду на викладене, відповідно належним підтвердженням того, що певна особа є власником сайту, є дані, отримані від адміністратора адресного простору українського сегмента мережі Інтернет у відповідному домені, а також дані, отримані від реєстратора, який на підставі цивільно-правового договору, укладеного з реєстрантом, здійснював реєстрацію відповідного доменного імені.

Реєстрант - це і є особа, якій належить доменне ім'я, а отже і сайт, для позначення якого воно використовується. Договір, на підставі якого відбувається делегування доменного імені, є підтвердженням факту його належності конкретній особі. Окрім того, доменне ім'я може бути переделеговане іншій особі на підставі відповідного цивільно-правового договору.

Згідност. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканими. Право фізичної особи на недоторканість своєї ділової репутації закріплене у ст. 299 ЦК України. Фізична особа має право звернутися до суду із позовом про захист її честі, гідності та ділової репутації.

За змістом ст.32 Конституції України, ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, (ратифікованої Законом України 475/97-ВР від 17.07.97 р.), ст. ст.94, 277 ЦК України, кожному гарантується право на недоторканність і захист її ділової репутації, та спростування недостовірної інформації особою, яка поширила таку інформацію.

Статтею 200 ЦК України та статтею 1 Закону України "Про інформацію"передбачено, що інформацією є документовані або публічно оголошені відомості про події та явища, що мали або мають місце у суспільстві, державі та навколишньому середовищі. Суб'єкт відносин у сфері інформації може вимагати усунення порушень його права та відшкодування майнової і моральної шкоди, завданої такими правопорушеннями.

В силу положень ст. 47Закону України "Про інформацію", порушенням законодавства України про інформацію, що тягне дисциплінарну, цивільно-правову, адміністративну або кримінальну відповідальність, є поширення відомостей, що не відповідають дійсності, ганьблять честь і гідність особи.

Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року №1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи", визначено, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти, опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Беручи до уваги п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

За приписами ч.4 ст.277 ЦК України спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію.

Отже, при визначенні інформації неправдивою є введення законодавцем презумпції добропорядності, яка означає, що негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного.

Згідно з положеннями статті 277 ЦК, статті 12 ЦПК, п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації.

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суд повинен визначити характер такої інформації та з'ясувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

За приписами ч. 1 ст. 30 Закону України "Про інформацію", ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень.

За змістом норми ч.2 ст.30 Закону України «Про інформацію» оціночні судження, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема вживання гіпербол, алегорій, сатири.

Згідно зі ст. 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції.

Відповідно п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи"обов'язковою ознакою оціночного судження, (як суб'єктивної думки і поглядів відповідача), - є неможливість перевірити оціночні судження на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів).

Стаття 32 Конституції України передбачає, що кожному гарантується судовий захист права спростувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї.

Водночас, відповідно до ст. 34 Конституції України, кожен має право на свободу думки і слова, проте метою такої свободи є право іншої особи на повагу до її честі, гідності та ділової репутації.

Відповідно до ч. 1 ст. 277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

З п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" слідує що вибір способу захисту права на повагу до гідності та честі, права на недоторканість ділової репутації, належить позивачеві. У зв'язку з цим відповідно до статті 275,277,278 ЦК, глави 3 цього Кодексу, право на спростування є правом позивача і не залежить від того, чи було використано право на відповідь.

Відповідно до ч.4 ст. 277 ЦК України спростування недостовірної інформації здійснюється безпосередньо тією особою, яка поширила цю інформацію; за нормою ч. 6 ст. 277 ЦК України позивач має право на спростування недостовірної інформації у тому ж засобі масової інформації в порядку, встановленому законом.

Пунктом 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" визначено, що спростування має здійснюватися у такий самий спосіб, у який поширювалася недостовірна інформація. У разі якщо спростування недостовірної інформації неможливо чи недоцільно здійснити у такий же спосіб, у який вона була поширена, то воно повинно проводитись у спосіб, наближений (адекватний) до способу поширення, з урахуванням максимальної ефективності спростування та за умови, що таке спростування охопить максимальну кількість осіб, що сприйняли попередньо поширену інформацію.

Згідно із ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 2 ст.89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно роз'яснень, що містяться в п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009р. №14 «Про судове рішення у цивільній справі» резолютивна частина рішення суду повинна мати вичерпні, чіткі, безумовні й такі, що випливають зі встановлених фактичних обставин, висновки по суті розглянутих вимог і залежно від характеру справи давати відповіді на інші питання, зазначені у статтях 265-268 ЦПК України.

За таких обставин, суд вважає, що слід визнати поширену відповідачем ОСОБА_2 в мережі інтернет на сайті Фейсбук на сторінці громадський контроль Яворівщини, такою, що не відповідає дійсності інформацію статті «Львівський суддя недоумок вирішив збагатити біснуватого голодранця ОСОБА_1 на 5 тисяч» в частині звинувачень ОСОБА_1 недостовірною та образливою.

Зобов'язати відповідача ОСОБА_2 принести публічне вибачення шляхом опублікування в мережі інтернет на сайті Фейсбук на сторінці громадський контроль Яворівщини та видалити статтю «Львівський суддя недоумок вирішив збагатити біснуватого голодранця ОСОБА_1 на 5 тисяч»

Конституція України закріплює право кожного на повагу до його честі та гідності, які належить до особистих невід'ємних прав людини. Гідність це об'єктивна властивість людини, яка відображає її унікальну, неперевершену цінність. З моменту народження кожного його гідність є однаковою, «рівною» із гідністю інших людей. Усвідомлення цього усіма приводить до формування у кожної особи почутті гідності, очікування поваги до неї з боку інших людей, установку на відстоювання своїх прав, а також визнання нею рівних прав усіх інших людей.

Статтями Конституції Українипередбачено: у ст.21, що усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права та свободи людини є невідчужуваними та непорушними; у ст.28 - кожен має право на повагу до його гідності; Відповідно дост.297 ЦК Україникожен має право на повагу до гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканним. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Норма ст. 299 ЦК України передбачає право фізичної особи на недоторканість її ділової репутації. Остання може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації.

Відтак суд, оцінюючи зібрані у справі докази та виходячи іх вимог процесуального і матеріального права, приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Вирішуючи питання стягнення судових витрат на підставі ст.141 ЦПК України, суд приходить до висновку, що слід стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача судовий збір у розмірі по 750 грн., що було сплачено при поданні позовної заяви.

Керуючись ст.ст.10, 13, 57, 209, 223, 263-264, 268, 280-283 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Визнати поширені відповідачем ОСОБА_2 в мережі інтернет на сайті Фейсбук на сторінці громадський контроль Яворівщини, такою, що не відповідає дійсності інформацію статті «Львівський суддя недоумок вирішив збагатити біснуватого голодранця ОСОБА_1 на 5 тисяч» в частині звинувачень ОСОБА_1 недостовірною та образливою.

Зобов'язати відповідача ОСОБА_2 принести публічне вибачення шляхом опублікування в мережі інтернет на сайті Фейсбук на сторінці громадський контроль Яворівщини та видалити статтю «Львівський суддя недоумок вирішив збагатити біснуватого голодранця ОСОБА_1 на 5 тисяч»

Стягнути з відповідача ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 750 грн. сплаченого судового збору.

В решті позові вимоги залишити без задоволення.

Заява про перегляд заочного рішення може бути подана відповідачем протягом тридцяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Львівської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а для осіб, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, в цей же строк з дня його отримання, через Яворівський районний суд Львівської області.

Рішення виготовлене в нарадчій кімнаті в одному примірнику.

СУДДЯ Швед Н.П.