Справа № 703/546/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2018 року Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Прилуцького В.О.

з участю секретаря Кочеткової І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сміла цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», третя особа: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_2, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,

встановив:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ПАТ КБ «Приватбанк» про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 20 листопада 2009 року вона уклала кредитний договір з ПАТ КБ «Приватбанк».

На початку лютого 2018 року вона дізналась, що з її заробітної плати утримуються кошти в розмірі 20% на підставі виконавчого напису нотаріуса ОСОБА_2, вчиненого 16 серпня 2016 року, про стягнення з неї на користь ПАТ КБ «Приватбанк» 13420 грн. 78 коп. грошових коштів, які нібито є боргом за кредитним договором.

Посилаючись на те, що виконавчий напис було вчинено з порушенням вимог ст. 87, 88 ЗУ «Про нотаріат», оскільки нотаріусом не було встановлено безспірності заборгованості, ОСОБА_1 вважає, що виконавчий напис не підлягає виконанню. Крім того, вона просила стягнути з відповідача на її користь 2093 грн., утриманих із заробітної плати на підставі цього виконавчого напису.

Позивач та його представник в судове засідання не зявились, в направленій до суду заяві представник позивача просив розглядати справу у його відсутності та відсутності позивача, позов задоволити.

Представник відповідача та третя особа в судове засідання не зявились, в направлених до суду заявах просили відмовити у задоволенні позову як безпідставному. Зазначили, що нотаріус діяв в межах наданих йому повноважень, а тому підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, відсутні.

Ознайомившись із думкою представників позивача і відповідача та нотаріуса, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов належить задоволити з наступних підстав.

Частиною 1 статті 509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (сплатити гроші), а кредитор має вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Договір є обов'язковим до виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Як встановлено з оглянутої судом заяви від 20 листопада 2009 року (яка разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Памяткою клієнта і Тарифами становить договір про надання банківських послуг), позивач оформив в ЗАТ КБ «Приватбанк» платіжну картку № 745252 «Кредитка «Універсальна» 55 днів пільгового періоду.

За умовами договору кредитний ліміт становив 2530 грн., базова процентна ставка 2,5% на місяць на залишок заборгованості. У разі порушення позичальником термінів платежів за будь-яким із грошових зобовязань, передбачених цим договором, більш як на 120 днів, у звязку з чим банк буде змушений звернутись до суду, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф у розмірі 250 грн.+5% від суми позову.

16 серпня 2016 року приватним нотаріусом Дніпропетровського (Дніпровського) нотаріального округу ОСОБА_2 було вчинено виконавчий напис за реєстровим № 6979 на строк 6 років 7 місяців 10 днів, а саме з 20 листопада 2009 року по 30 червня 2016 року, яким запропоновано задовольнити вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» та стягнути з ОСОБА_1 13420 грн. 78 коп. грошових коштів, з них: залишок заборгованості за кредитом в сумі 5668 грн. 94 коп., залишок заборгованості за відсотками в сумі 4993 грн. 71 коп., пеню та комісію в сумі 500 грн., штраф в сумі 558 грн. 13 коп. Крім того, з позивача запропоновано стягнути 1700 грн. витрат, повязаних із вчиненням виконавчого напису.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з частиною першої ст. 1 ЗУ «Про нотаріат» (далі в тексті - чинною на момент виникнення спірних правовідносин), нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов'язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється ЗУ «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (ч. 1 ст. 39 ЗУ «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі в тексті - Порядок).

Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

У відповідності з наведеними нормами, вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов'язання та (або) умов договору застави здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв'язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Судом було оглянуто письмову вимогу про усунення порушень № б/н від 20 листопада 2009 року датовану 5 серпня 2016 року. У відповідності із фіскальним чеком на адресу позивача вона була направлена 9 серпня 2006 року.

Враховуючи, що виконавчий напис було вчинено 16 серпня 2016 року, приватним нотаріусом не було дотримано визначеного законом строку для вчинення відповідної нотаріальної дії.

Статтею 88 ЗУ «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис,законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Як встановлено з виконавчими напису, строк, за який провадиться стягнення становить 6 років 7 місяців 10 днів, а саме з 20 листопада 2009 року по 30 червня 2016 року, що є порушенням наведеної статті.

Ні відповідачем, ні приватним нотаріусом не надано суду доказів встановлення іншого строку давності, в межах якого вчинено виконавчий напис. А тому, суд приходить до висновку, що виконавчий напис видано з порушенням строку, встановлено законом.

Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою КМУ від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій.

За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов'язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов'язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов'язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису. Безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, яка виключає можливість спору з боку боржника щодо її розміру, строку, за який вона нарахована, тощо, а відтак, і документи, які підтверджують її безспірність і на підставі яких нотаріуси здійснюють виконавчі написи, мають бути однозначними, беззаперечними та стовідсотково підтверджувати наявність у боржника заборгованості перед кредитором саме в такому розмірі.

Нотаріусом направлено до суду документи, на підставі яких ним було вчинено виконавчий напис, а саме: заяву про оформлення кредитки та виписку з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Аналізуючи наведені документи, судом встановлено їх невідповідність один одному.

Так, за заявою розмір кредитного ліміту становить 2530 грн., в той час як у виписці по рахунку цей розмір визначено сумою у 5668 грн. 94 коп., що у понад два рази перевищує встановлену банком максимальну суму кредиту.

За умовами кредитного договору розмір базової процентної ставки становить 2,5 % на місяць на залишок заборгованості. Проте, яке вбачається з виписки з рахунку розмір процентної ставки було збільшено з 1 вересня 2014 року до 34,8% на рік, а з 1 квітня 2015 року до 43,2%.

У виписці по рахунку містяться відомості про нарахування позивачу пені та штрафу у розмірі 500 грн. Однак, умовами договору не передбачено сплата пені та комісії, графа щодо сплати комісії у заяві містить прочерк, що виключає можливість її стягнення. Нараховані і кошти по пені і комісії не розмежовані, що унеможливлює визначення їх розміру.

У заяві про видачу кредитки визначено суму штрафу у розмірі 250 грн.+5% від ціни позову. Враховуючи, що позов відповідачем не подавався, визначення загальної суми штрафу не є безспірним.

Крім того, суд зазначає, що відповідно до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ № 1172 від 29 червня 1999 року (чинною на час вчинення виконавчого напису) для одержання виконавчого напису за кредитними договорами подаються:

- оригінал кредитного договору;

- засвідчена стягувачем виписка з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Згідно з наданими нотаріусом документами виконавчий напис було вчинено на підставі заяви позивача про оформлення кредитки від 20 листопада 2009 року.

Однак, судом було встановлено, що сама по собі заява не є договором про надання банківських послуг. За зазначеними в ній умовами договором про надання банківських послуг є заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Памяткою клієнта і Тарифами.

Судом також встановлено, що договір про надання банківських послуг було укладено між ОСОБА_1 та ЗАТ КБ «Приватбанк», в той час як виконавчим написом було запропоновано задовольнити вимоги ПАТ КБ «Приватбанк». Документів, які б підтверджували право вимоги ПАТ КБ «Приватбанк», надано не було.

За таких обставин вимоги позивача є обґрунтованими, а тому виконавчий напис належить визнати таким, що не підлягає до виконання.

Згідно з ч. 1 ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

У відповідності з ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Як вбачається з наданої позивачем довідки про доходи від 27 лютого 2018 року із заробітної плати позивача з листопада 2017 року по січень 2018 року включно було стягнуто 2093 грн. за виконавчим листом.

Враховуючи наведене, з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 належить стягнути цю суму, як безпідставно отримане майно.

При зверненні до суду позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп. та здійснено витрати на правничу допомогу в розмірі 3200 грн., що підтверджується відповідними квитанціями та актом виконаних робіт адвоката.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

Суд також враховує, що у відповідності з ч. 6 ст. 137 ЦПК України обовязок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідачем не оспорювалась сума судових витрат позивача.

На підставі наведеного, керуючись ст. 4, 5, 12, 13, 141, 263, 265, 354, 355 ЦПК України суд,-

вирішив:

ОСОБА_3 Світлини Вікторівни (АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1) до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, ), третя особа: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_2 (м. Дніпро, вул. Центральна, 6/9), про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, задоволити повністю.

Визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_2, вчинений 16 серпня 2016 року, зареєстрований в реєстрі № 6979, про стягнення з ОСОБА_1 13420 грн. 78 коп. боргу за кредитним договором № б/н від 20 листопада 2009 року, укладеним між нею та публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Приватбанк», що є правонаступником закритого акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк».

Стягнути з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 2093 грн. безпідставно отриманих коштів, 704 грн. 80 коп. судового збору та 3200 грн. витрат на правничу допомогу, а всього 5997 грн. 80 коп.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Черкаської області через Смілянський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий: В. О. Прилуцький