АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД м. КИЄВА
апеляційне провадження № 22-ц/796/3430/2018 Доповідач Заришняк Г.М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2018 року Апеляційний суд міста Києва в складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого - Заришняк Г.М.

Суддів - Андрієнко А.М., Мараєвої Н.Є.

при секретарі - Ткаченко І.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 28 липня 2017 року та за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 13 грудня 2017 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини,-

В С Т А Н О В И Л А :

В провадженні Подільського районного суду м. Києва перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 28 липня 2017 року відкрито провадження в даній справі.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 13 грудня 2017 року відмовлено в задоволенні заяви позивачки ОСОБА_3 про забезпечення позову.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права, просить ухвалу суду про відкриття провадження у справі скасувати та прийняти нову постанову про направлення справи на розгляд до суду першої інстанції за встановленою підсудністю, а саме: до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області.

Позивачка ОСОБА_3, вказуючи на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу про задоволення її заяви про забезпечення позову та стягнути з відповідача на її користь понесені судові витрати.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник позивачки підтримав апеляційну скаргу ОСОБА_2 з підстав та доводів, викладених в ній, а проти апеляційної скарги відповідача заперечував, вважаючи ухвалу про відкриття провадження у справі законною.

Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, надіслав до суду заяву, в якій підтримав продану ним апеляційну скаргу та заперечував проти задоволення апеляційної скарги позивачки ОСОБА_2, просив розглядати справу в його відсутність.

Відповідно до п.8 ч.1 1 Розділу XII Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України в реакції Закону №2147VIII від 03 жовтня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Згідно з ч. 6 ст.147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

За змістом п.3 Розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року №1402- VIII апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим Законом.

У зв'язку із зазначеним справа підлягає розгляду в порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону №2147- VIII від 03 жовтня 2017 року.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційних скарг, перевіривши законність й обґрунтованість постановлених ухвал суду в цій частині, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Відкриваючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що даний спір підсудний Подільському районному суду м. Києва.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 110 ЦПК України ( в редакції Закону, чинній на день звернення до суду з позовом), позови про стягнення аліментів, про визнання батьківства відповідача, позови, що виникають з трудових правовідносин, можуть пред'являтись також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.

З матеріалів справи слідує, що позивачка ОСОБА_2, скориставшись своїм правом вибору підсудності справи, звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів, зазначивши при цьому місце реєстрації свого проживання: АДРЕСА_1, що територіально відноситься до Подільського району м. Києва, а тому суд першої інстанції правильно відкрив провадження у даній справі.

Постановлена судом ухвала від 28 липня 2017 року відповідає вимогам норм процесуального права й не може бути скасована з підстав, наведених в апеляційній скарзі відповідача.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що відповідно до відомостей, наданих Відділом обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ ДМС України в м. Києві, ОСОБА_2 зареєстрованою по м. Києву не значиться, і крім того, згідно копії паспорта на ім'я позивачки, остання 29 червня 2017 року була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 і в той же день, 29 червня 2017 року, була знята з реєстрації за вказаною адресою, а тому суд першої інстанції не мав підстав для відкриття провадження у даній справі, не заслуговують на увагу, виходячи з наступного.

Так, відповідно до відомостей, наданих відділом обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ ДМС України в м. Києві, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрованою по м. Києву не значиться (а.с.13 т.1). При цьому вказані відомості місять інформацію про реєстрацію позивачки станом до 09 квітня 2016 року. Разом з тим, на вказаних відомостях міститься повідомлення про те, що повноваження з реєстрації місця проживання з 04 квітня 2016 року делеговані органам місцевого самоврядування. Для перевірки актуальності інформації про реєстрацію місця проживання необхідно звертатися до органу реєстрації (відповідного реєстру територіальної громади) (т.1 а.с. 13).

Відповідно до п.п.1.2.,1.3. Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів, який був чинний на час звернення з позовом до суду, реєстрація місця проживання або місця перебування особи - внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси, за якою з особою може вестися офіційне листування або вручення офіційної кореспонденції.

Відомості про місце проживання та місце перебування особи вносяться до паспорта громадянина України, тимчасового посвідчення громадянина України, посвідки на постійне проживання, посвідки на тимчасове проживання, посвідчення біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, посвідчення особи, якій надано тимчасовий захист (далі - паспортний документ), довідки про звернення за захистом в Україні. Реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється управліннями, відділами (секторами) Державної міграційної служби України (далі - ДМС ) в районах, районах у містах, містах обласного, республіканського (Автономної Республіки Крим) значення (далі - територіальний підрозділ ДМС ) у день подання особою документів. Реєстрація місця проживання особи може бути здійснена з одночасним зняттям з реєстрації попереднього місця проживання.

Із ксерокопії паспорта позивачки вбачається, що ОСОБА_2 29 червня 2017 року була знята з місця своєї реєстрації в м. Дніпропетровську, в цей же день, 29 червня 2017 року була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 що також підтверджується відривним талоном від 30 червня 2017 року, з якого слідує про надання позивачці послуги щодо реєстрації проживання особи з одночасним зняттям з реєстрації попереднього місця проживання ( т.1 а.с. 6, т.3 а.с. 184).

З довідки про реєстрацію місця проживання особи за відомостями Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Подільської РДА від 23.12.2017 р. слідує, що ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 29 червня 2017 року по теперішній час (т.3 а.с 185).

Тобто, на день звернення з даним позовом до суду, 07 червня 2017 року, та на час постановлення ухвали судом першої інстанції від 28.07.2017 р. про відкриття провадження у даній справі позивачка у встановленому законом порядку була зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 яка територіально відноситься до Подільського району м. Києва, в зв'язку з чим відсутні підстави для скасування законної та обґрунтованої ухвали суду.

Інші доводи апеляційної скарги відповідача не спростовують висновки суду першої інстанції й на правильність постановленої судом вказаної ухвали не впливають.

Окрім того, ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 13 грудня 2017 року позивачці ОСОБА_2 було відмовлено в задоволенні заяви про забезпечення даного позову.

Відмовляючи у задоволенні заяви позивачки про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що викладені в заяві підстави для забезпечення позову й твердження про те, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, є неналежно обґрунтованими й мають характер формальних посилань, не підтвердженні жодними належними і допустимими доказами, а відтак можуть бути оцінені лише як припущення, а заявлена позивачем сума є спірною.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду , виходячи з наступного.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

З матеріалів справи слідує, що позивачка звернулась до суду з позовом, в якому ставить питання про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4 року народження, щомісячно, у твердій грошовій сумі у розмірі 5000 грн.

Обгрунтовуючи свою заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на житловий будинок та земельну ділянку, з належними до будинку господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_2 та автомобіль НОМЕР_1, що належить відповідачу на праві власності, позивачка посилалась на те, що відповідач може продати все належне йому майно, яке вони придбали у період шлюбу, що в подальшому може призвести до невиконання рішення.

Згідно ст. 151 ЦПК України (в редакції 2004 року), забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно з роз'ясненнями, приведеними в пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Невжиття заходів забезпечення позову не повинно мати наслідком заподіяння шкоди позивачу, а вжиття таких заходів не повинно мати наслідком заподіяння шкоди заінтересованим особам.

За змістом ст. 152 ЦПК України (в редакції Закону 2004 року), позов забезпечується шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходиться у нього або в інших осіб. Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до вимог ст. 151-152 ЦПК України (в редакції Закону 2004 року), види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки у відповідності до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Таким чином, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду і заходи повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб, чи учасників процесу.

Згідно зі ст.181 ч.3 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ст. 184 цього Кодексу, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Заявлений позивачкою розмір аліментів підлягає перевірці судом, а тому забезпечення позову, шляхом накладення арешту на майно позивача: житловий будинок, земельну ділянку,та автомобіль, не є співмірним.

Позивачкою також неналежно обґрунтовано, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду про стягнення аліментів.

За таких обставин, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно відповідача.

Постановлена судом ухвала відповідає вимогам норм процесуального права й не може бути скасована з підстав, викладених в апеляційній скарзі позивачки.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що відповідач намагається зафіксувати факт відсутності між ним та позивачкою шлюбних відносин з квітня 2006 року, безперешкодно користується майном, яке належить сторонам на праві сумісної власності, і може його відчужити, висновків суду про відсутність підстав для забезпечення позову про стягнення аліментів на утримання дитини не спростовують, виходять за межі заявлених позовних вимог, і не можуть бути підставою для скасування законної та обґрунтованої ухвали суду.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 382 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 28 липня 2017 року залишити без змін.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 13 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повна постанова складена 24 травня 2018 р.

Головуючий:

Судді: