печерський районний суд міста києва
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 квітня 2018 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Москаленко К.О.,

за участю секретаря судового засідання - Березовській К.А.,

розглянувши в порядку загального позовного провадження цивільну справу №757/62827/17-ц за позовом ОСОБА_1 до Комісії з питань поновлення прав реабілітованих Київської міської Ради - про спадкоємництво першої черги,-

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2017 року позивач ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1) звернувся до Печерського районного суду м. Києва з позовом до Комісії з питань поновлення прав реабілітованих Київської міської Ради про спадкоємництво першої черги.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що є рідним онуком двічі репресованого ОСОБА_2. За висновком Прокуратури УРСР від 07.07.1989, ОСОБА_2 реабілітовано, про що позивачу стало відомо лише зараз, оскільки, Генеральна прокуратура та органи держбезпеки УРСР своєчасно не проінформували дітей ОСОБА_2 Також, Тамбовською обласною прокуратурою 29.09.1992 було реабілітовано ОСОБА_2 на підставі ст.ст. 3, 5 Закону РСФСР «О реабилитации жертв политических репрессий» від 18.10.1991, про що позивач дізнався у 2014 році, оскільки, і російська Прокуратура та Федеральна служба безпеки не проінформували про це матір позивача за її життя. Оскільки, мати та тітка позивача, які пережили свого батька і до своєї смерті так і не дізналися про його посмертну реабілітацію, за своє життя ніколи не зверталися із заявою про реабілітацію, компенсацію або повернення майна, як спадкоємці першої черги після смерті їх батька, позивач вважає себе у відповідності до ст. 529 ЦК УРСР 1963 року спадкоємцем першої черги. За викладених обставин, позивач просить визнати його спадкоємцем першої черги репресованого, а в подальшому реабілітованого діда позивача ОСОБА_2

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 27.10.2017 у справі відкрито провадження.

У судовому засіданні 10.04.2018 позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити з підстав, викладених у ньому.

Відповідач свого представника в судове засідання 10.04.2018 не направило, про розгляд справи повідомлявся належним чином. Водночас, через канцелярію суду представником подано відзив, зі змісту якого вбачається, що відповідач заперечує щодо задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Суд, заслухавши пояснення позивача, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами шляхом дослідження письмових доказів в матеріалах справи, надходить до наступних висновків.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що позивач є онуком ОСОБА_2, що вбачається зі Свідоцтва про народження позивача НОМЕР_2 від 28.03.1960, виданого Залізничним ЗАГС в м. Києві. Відповідно до зазначеного Свідоцтва, батьками позивача зазначені ОСОБА_3 та ОСОБА_4. (а.с. 9)

Поряд з цим, відповідно до Свідоцтва про народження НОМЕР_3 від 04.06.1926, батьками матері позивача - ОСОБА_4 зазначені ОСОБА_2 та ОСОБА_5. (а.с. 10)

ОСОБА_2 заарештовано у 1931 році Київським сектором ДПУ УСРР за обвинуваченням в участі у контрреволюційній організації. Арешт та трус проводився за адресою: АДРЕСА_1, де ОСОБА_2 був домовласником. (а.с. 16)

Згідно ухвали судової трійки при Колегії ДПУ УСРР від 28.02.1931, ОСОБА_2 на підставі ст.ст. 54-2, 54-11 ув'язнили в концентраційний табір строком на п'ять років. Покарання відбував у другому відділенні Сибірського табору.

Відповідно до ухвали судової трійки при Колегії ДПУ УСРР від 09.08.1932, ОСОБА_2 достроково звільнили із забороною проживання 12 п. строком на три роки.

16.08.1941 ОСОБА_2 було заарештовано Моршанським ГО НКВД та 15.11.1941 засуджено Тамбовським обласним судом за ч. 2 ст. 58-10 УК РСФСР до розстрілу. Вирок приведено до виконання.

За висновком Прокуратури УРСР від 07.07.1989, ОСОБА_2 підпав під дію ст. 1 Указу Президії Верховної Ради від 16.01.1989 «Про додаткові міри по відновленню справедливості відносно жертв репресій періоду 30-40 років та на початку 50-х років». Згідно цього висновку ОСОБА_2 реабілітований. (а.с. 14)

Також, 29.09.1992 Тамбовською обласною прокуратурою на підставі ст.ст. 3, 5 Закону РСФСР «О реабилитации жертв политических репрессий» від 18.10.1991 ОСОБА_2 було реабілітовано. (а.с. 15)

Відповідно до Свідоцтва про смерть Серії НОМЕР_1 матір позивача - ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 13)

За положеннями ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Законом України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні» ліквідуються наслідки беззаконня, допущені з політичних мотивів до громадян України, поновлюються їх права, встановлюються компенсація за незаконні репресії та пільги реабілітованим.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні», реабілітувати всіх громадян, засланих і висланих з постійного місця проживання та позбавлених майна за рішенням органів державної влади і управління з політичних, соціальних, національних, релігійних та інших мотивів під приводом боротьби з куркульством, противниками колективізації, так званими бандпособниками та їх сім'ями.

Крім, власне реабілітації, Закон України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні» передбачає повернення (по можливості) вилучених будівель і майна, або компенсацію їх вартості репресованим чи їх спадкоємцям.

Відповідно до п. 3 Положення про порядок виплати грошової компенсації, повернення майна або відшкодування його вартості реабілітованим громадянам або їхнім спадкоємцям, затвердженого Постановою КМУ №112 від 18.02.1993, громадянам, реабілітованим згідно із статтями 1 і 3 Закону України "Про реабілітацію жертв політичних репресій в Україні", повертаються вилучені у них будівлі та інше майно або відшкодовується їх вартість (за винятком майна, цивільний обіг якого було заборонено на час піддання репресіям). У разі смерті реабілітованого вилучені будівлі та інше майно повертаються (відшкодовується їх вартість) спадкоємцям першої черги.

За п. 6 Положення про порядок виплати грошової компенсації, повернення майна або відшкодування його вартості реабілітованим громадянам або їхнім спадкоємцям, затвердженого Постановою КМУ №112 від 18.02.1993, заяви про компенсацію та повернення майна подаються не пізніше трьох років з моменту набуття чинності Закону України "Про реабілітацію жертв політичних репресій в Україні" або з дня одержання громадянином довідки про реабілітацію згідно з указаним Законом.

Окрім того, згідно п. 9 Постанови Верховної Ради України від 24.12.1993 «Про тлумачення Закону України "Про реабілітацію жертв політичних репресій в Україні", реабілітовані згідно із статтями 1 та 3 цього Закону особи (їх спадкоємці першої черги) мають право на повернення (відшкодування вартості) вилучених у них будинків, майна (стаття 5). Даний перелік розширеному тлумаченню не підлягає.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування», часом відкриття спадщини посмертно реабілітованих осіб є день прийняття рішення районною комісією з питань поновлення прав реабілітованих про повернення майна реабілітованого або відшкодування його вартості спадкоємцям першої черги. Коло спадкоємців першої черги визначається на день винесення цього рішення. Визнання особи безвісно відсутньою не відкриває спадщини.

Суд враховує те, що згідно з висновком Генеральної прокуратури України, ОСОБА_2 реабілітований 07.07.1989, згідно з висновком Тамбовської обласної прокуратури ОСОБА_2 було реабілітовано 29.09.1992, водночас, матір позивача померла ІНФОРМАЦІЯ_2, тобто, понад 25 років після реабілітації ОСОБА_2

Однак, як встановлено в судовому засіданні, що матір позивача - ОСОБА_4, яка була спадкоємцем репресованого першої черги, за життя із заявою про реабілітацію і компенсацію не зверталася. (а.с. 20)

Також, відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування», суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (частина друга статті 1272 ЦК), а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Отже, з урахуванням зазначеного у п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування», належним відповідачем у даній категорії справи є територіальна громада в особі Київської міської ради.

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 слід відмовити.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 3, 4, 12, 13, 76-81, 133, 141, 259, 263-265, 268, 273, 352-355 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Комісії з питань поновлення прав реабілітованих Київської міської Ради про спадкоємництво першої черги - відмовити.

Повне рішення суду складено 23.04.2018.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається до Апеляційного суду м. Києва через Печерський районний суд міста Києва.

Суддя Печерського

районного суду м. Києва К.О. Москаленко