Постанова

Іменем України

10 травня 2018 року

м. Київ

справа № 295/677/17

провадження № 61-10440св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С. (суддя-доповідач),

суддів: Лесько А. О., Пророка В. В., Фаловської І. М., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - Державна установа «Житомирська установа виконання покарань (№ 8)»,

представник відповідача Іванюк Анатолій Михайлович,

третя особа - Житомирська міська рада,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду Житомирської області від 26 жовтня 2017 року у складі колегії суддів: Талько О. Б., Коломієць О. С., Григорусь Н. Й.,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державної установи «Житомирська установа виконання покарань № 8» (далі - Житомирська установа виконання покарань № 8), у якому просив визнати незаконним та скасувати рішення спільного засідання адміністрації та житлово-побутової комісії Житомирської установи виконання покарань № 8, оформлене протоколом № 5 від 29 листопада 2016 року про відмову

ОСОБА_1 у наданні квартири із зняттям з квартирного обліку та зобов'язати житлово-побутову комісію Житомирської установи виконання покарань.

Позовна заява мотивована тим, що він працював в органам Міністерства внутрішніх справ. З 19 лютого 1987 року він перебував на обліку громадян, які потребують покращення житлових умов в Житомирській установі виконання покарань № 8 та з урахуванням пільги, встановленої статтею 22 Закону України «Про міліцію», включений до списку осіб, які користуються правом першочергового отримання житлового приміщення з 01 квітня 1990 року. Крім того, позивач перебував у загальній черзі на отримання житла за № 15 та першочерговій черзі за № 8.

Рішенням адміністрації та житлово-побутової комісії Житомирської установи виконання покарань № 8 відмовлено ОСОБА_1 у наданні квартири із зняттям з квартирного обліку на підставі підпункту 1 пункту 26 розділу II та пункту 27 Постанови Кабінету Міністрів України від 11 грудня 1984 року

№ 470 «Про затвердження правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов і надання їм жилих приміщень в Українській PCP» .

З прийнятим рішенням житлово-побутової комісії Житомирської установи виконання покарань № 8 позивач не погодився, просив його скасувати та поновити його в черзі на квартирному обліку.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 04 серпня 2017 року у складі судді Перекупки І. Г. позов задоволено.

Визнано незаконним та скасовано рішення спільного засідання адміністрації та житлово-побутової комісії Житомирської установи виконання покарань № 8, оформлене протоколом № 5 від 29 листопада 2016 року, про відмову

ОСОБА_1 у наданні квартири із зняттям з квартирного обліку та зобов'язано житлово-побутову комісію Житомирської установи виконання покарань № 8 поновити ОСОБА_1 на квартирному обліку.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позовні вимоги обґрунтовані та доведені. Суд прийшов висновку, що оскільки ОСОБА_1 та члени його сім'ї забезпечені жилою площею нижче за рівень, що визначається у відповідному порядку, його житлові умови не поліпшились. Станом на день прийняття оскаржуваного рішення 29 листопада 2016 року ОСОБА_1 мав статус особи, яка потребує поліпшення житлових умов.

Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 26 жовтня 2017 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким ОСОБА_1 відмовлено в задоволенні пред'явленого позову.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що 14 грудня 1999 року

ОСОБА_3, з якою позивач перебував у зареєстрованому шлюбі, придбала частину житлового будинку, житловою площею 28,8 кв. м, дане майно є спільною сумісною власністю подружжя. ОСОБА_1 та члени його сім'ї на той час були забезпечені житловою площею понад установлений рівень середньої забезпеченості на одну особу по м. Житомиру. Суд вважав, що з моменту набуття даного житлового приміщення у власність ОСОБА_1 та члени його сім'ї втратили право на поліпшення житлових умов.

Апеляційний суд дійшов висновку, що подальше укладення позивачем шлюбу з ОСОБА_4, її реєстрація та реєстрація ОСОБА_5 за місцем проживання позивача не мають правового значення для збереження за позивачем права перебувати на квартирному обліку.

У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 просить скасувати рішення апеляційного суду, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд не з'ясував склад сім'ї позивача, яка станом на 14 грудня 1999 року складалась з чотирьох осіб: позивача, його дружини, сина та дочки.

Касаційна скарга містить посилання на відсутність правових підстав для зняття позивача з квартирного обліку на час придбання колишньою дружиною позивача частини будинку 14 грудня 1999 року , оскільки на кожного члена сім'ї припадало 7,2 кв. м, що є меншим ніж рівень середньої забезпеченості по регіону.

Крім того, у касаційній скарзі зазначено про те, що апеляційний суд лише зіслався на забезпеченість позивача та членів його сім'ї житлом, проте не зазначив жодних розрахунків житлової площі та не з'ясував, який розмір припадає на кожного з членів сім'ї позивача.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року

№ 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального

кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів».

Відповідно до підпункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення

змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У лютому 2018 року вказану вище касаційну скаргу надійшла на розгляд до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 05 березня 2018 року відкрито касаційне провадження у даній справі, матеріали справи витребувано з суду першої інстанції.

22 березня 2018 року матеріали справи надійшли на адресу Верховного Суду.

27 березня 2018 року на адресу Верховного Суду надійшов відзив Житомирської установи виконання покарань № 8.

Доводи відзиву зводяться до того, що при вирішення спору, суд апеляційної інстанції правильно застосував норми матеріального права та дотримався положень процесуального закону. Апеляційний суд повно та всебічно дослідив докази, встановив фактичні обставини справи та прийшов вірного висновку, що із поліпшенням у сім'ї ОСОБА_1 у 1999 році житлових умов відпали підстави для надання їм іншого жилого приміщення, що є підставою для зняття з обліку потребуючих поліпшення житлових умов

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

За змістом частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення апеляційного суду не відповідає.

Апеляційний суд установив, що ОСОБА_1 працював у органах Міністерства внутрішніх справ. З 13 липня 1983 року ОСОБА_1 зареєстрований в квартирі АДРЕСА_1.

20 січня 1987 року ОСОБА_1 звернувся до начальника установи ЯЮ-309/179 УВС Житомирського обласного виконавчого комітету за № 2 заявою про взяття його та його сім'ю у складі двох чоловік: дружину ОСОБА_3 та дочку ОСОБА_6 на квартирний облік. Підставою для взяття на облік послужила відсутність житла. На сім'ю ОСОБА_1 приходилось 5, 66 кв. м. (17 кв. м на трьох членів сім'ї).

На підставі договору купівлі-продажу від 14 грудня 1999 року ОСОБА_3 придбала 48/100 частин жилого будинку АДРЕСА_1.

Згідно технічного паспорта на квартиру АДРЕСА_2 її власником є ОСОБА_3 Загальна житлова площа даної квартири становить 28,8 кв. м, (кімнати 17 кв м та 11,8 кв. м).

20 листопада 2014 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 розірвано.

25 листопада 2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 було зареєстровано шлюб.

Матеріали облікової справи ОСОБА_1 містять інформацію про те, що його колишня дружина ОСОБА_3 та дочка ОСОБА_7, 9 листопада

2015 року та 4 лютого 2015 року відповідно, подали заяви про зняття їх з квартирного обліку та їх заяви були задоволені.

Згідно довідки з місця проживання та про склад сім'ї від 05 листопада

2014 року ОСОБА_1 проживає в квартирі АДРЕСА_2 разом з ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5

ОСОБА_1, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (З особи) фактично займають житлову кімнату площею 17 кв. м, а іншу житлову кімнату, площею 11,8 кв. м займає ОСОБА_3 На ОСОБА_1 та кожного з членів його сім'ї припадає 5,93 кв. м.

Зі змісту акту обстеження матеріально-побутових умов одинокого (одиноко проживаючого) непрацездатного громадянина від 24 листопада 2016 року вбачається, що ОСОБА_5, мати дружини, проживає з ОСОБА_1 та потребує постійного стороннього догляду.

Згідно витягу з протоколу № 5 спільного засідання адміністрації та житлово-побутової комісії Житомирської установи виконання покарань № 8

від 29 листопада 2016 року ОСОБА_1 перебував на квартирному обліку одноосібно, до адміністрації та житлово-побутової комісії із заявою щодо постановки на квартирний облік як члена сім'ї другої дружини ОСОБА_4 та тещі (матері другої дружини) ОСОБА_5 він не звертався. На підставі вказаних фактів та документів ОСОБА_1 був знятий з квартирного обліку.

Обґрунтовуючи касаційну скаргу ОСОБА_1 посилається на те, що на момент укладення договору купівлі-продажу частини житлового будинку

14 грудня 1999 року його дружиною ОСОБА_3 його сім'я складалась з чотирьох осіб: позивача, дружини, дочки та сина. До касаційної скарги додано копію свідоцтва про народження, виданого 13 листопада 1990 року на ім'я ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, актовий запис №3957, у якому батьками ОСОБА_9 зазначено відповідача

ОСОБА_1 та ОСОБА_3

Статтею 34 ЖК України передбачено, що потребуючими поліпшення житлових умов визнаються громадяни: забезпечені жилою площею нижче за рівень, що визначається в порядку, встановленому Радою Міністрів Української РСР в Українською республіканською радою професійних спілок. Громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, беруться на облік для одержання жилих приміщень у будинках державного і громадського житлового фонду та вносяться до єдиного державного реєстру громадян, які потребують поліпшення житлових умов, порядок ведення якого визначає Кабінет Міністрів України.

Відповідно до пункту 26 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 11 грудня 1984 року № 470, громадяни перебувають на квартирному обліку до одержання жилого приміщення, за винятком випадку поліпшення житлових умов, внаслідок якого відпали підстави для надання іншого жилого приміщення.

За приписами статтей 39-40 ЖК України та пунктів 20, 21, 28 Правил громадяни беруться на квартирний облік за місцем роботи на підставі спільного рішення адміністрації і профспілкового комітету, яке затверджується виконавчим комітетом місцевої ради; зняття з квартирного обліку та виключення зі списку осіб, які користуються правом першочергового одержання житлового приміщення, провадиться тими ж органами, які прийняли або затвердили рішення про взяття на квартирний облік (включення до списку).

Згідно із статтею 40 ЖК України у випадку поліпшення житлових умов, внаслідок якого відпали підстави для надання іншого жилого приміщення громадяни знімаються з обліку потребуючих поліпшення житлових умов.

У пункті 55 Правил жиле приміщення надається громадянинові на всіх членів сім'ї, які перебувають разом з ним на квартирному обліку, а також на дітей, що народилися після взяття його на облік, і на дружину (чоловіка), яка пізніше вселилася на жилу площу, зайняту подружжям, що перебуває на обліку.

Зосередившись на сімейному стані позивача після розірвання шлюбу з першою дружиною ОСОБА_3, апеляційний суд не перевірив склад сім'ї позивача на момент зняття його з квартирного обліку 29 листопада 2016 року та не з'ясував, чи дійсно у позивача відбулось поліпшення житлових умов, внаслідок якого відпали підстави для надання іншого жилого приміщення, що є підставою для зняття з обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов.

Підставою для зняття позивача з квартирного обліку апеляційний суд зазначає, придбання ОСОБА_3 частини житлового будинку, внаслідок чого були поліпшені житлові умови сімї ОСОБА_1, оскільки на кожного приходилось 9,6 кв. м (28,8:3).

Проте за наявності неповнолітнього сина ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, підстави для зняття з квартирного обліку були відсутні, оскільки на кожного із членів сімї ОСОБА_1 приходилось 7,2 кв. м (28,8:4) менше ніж рівень середньої забезпеченості по регіону (7,5 кв. м).

За змістом пункту 27 Положення громадяни виключаються із списків осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень, якщо вони були необгрунтовано включені до цих списків або втратили вказане право.

Разом із тим, апеляційний суд не встановив, чим підтверджено втрату позивачем такого права на момент зняття його з квартирного обліку

29 листопада 2016 року.

Відповідно до вимог частин першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Оскільки суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості встановлювати нові обставини, які не були встановлені судами попередніх інстанції, тому справу необхідно передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Керуючись статтями 400, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1задовольнити частково.

Постанову апеляційного суду рішення апеляційного суду Житомирської області від 26 жовтня 2017 року скасувати.

Справу направити до суду апеляційної інстанції на новий розгляд.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді А. О. Лесько

В. В. Пророк

І. М. Фаловська

С. П. Штелик