Справа № 161/2844/18 Головуючий у 1 інстанції: Гринь О.М.
Провадження № 22-ц/773/532/18 Категорія: 81 Доповідач: Русинчук М. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 травня 2018 року місто Луцьк

Апеляційний суд Волинської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Русинчука М.М.,

суддів Федонюк С.Ю., Осіпука В.В.,

з участю: секретаря - Губарик К.А.,

стягувача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за скаргою ОСОБА_2 на дії державного виконавця,

за апеляційною скаргою головного державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби міста Луцька Головного територіального управління юстиції у Волинської області Наглій Надії Вікторівни на ухвалу Луцького міськрайонного суду від 20 березня 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернулась до суду із зазначеною скаргою, посилаючись на те, що 12 вересня 2017 року головним державним виконавцем Другого відділу державної виконавчої служби міста Луцька Головного територіального управління юстиції у Волинської області (далі - Другий ВДВС м. Луцька ГТУЮ у Волинській області) Наглій Н.В. відкрито виконавче провадження №54679492 з примусового виконання виконавчого листа №161/13733/16-ц, виданого 08 вересня 2017 року Луцьким міськрайонним судом.

Вказувала, що про примусове виконання рішення суду вона здогадувалась, оскільки почала отримувати пенсію в значно меншому розмірі, ніж зазвичай. Однак, у лютому 2018 року у зв'язку з неможливістю отримати пенсію, яка нараховується їй на картковий рахунок в публічному акціонерному товаристві комерційному банку (далі - ПАТ КБ) «Приватбанк», дізналася про арешт коштів на вказаному рахунку відповідно до постанови державного виконавця Другого ВДВС м. Луцька ГТУЮ у Волинській області Наглій Н.В. від 23 січня 2018 року.

Вважає, що постанова державного виконавця Другого ВДВС міста Луцька ГТУЮ у Волинській області Наглій Н.В. від 23 січня 2018 року про арешт коштів боржника винесена в порушення положень Закону України «Про виконавче провадження», оскільки пенсія є єдиним джерелом її доходу, а відтак державний виконавець оскаржуваною постановою позбавляє її засобів до існування.

Ураховуючи наведене, боржниця ОСОБА_2 просила суд визнати неправомірною та скасувати постанову головного державного виконавця Другого ВДВС м. Луцька ГТУЮ у Волинській області Наглій Н.В. №54679492 від 23 січня 2018 року про арешт коштів боржника.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду від 20 березня 2018 року скаргу ОСОБА_2 задоволено.

Постановлено визнати неправомірною та скасувати постанову головного державного виконавця Другого ВДВС м. Луцька ГТУЮ у Волинської області Наглій Н.В. від 23 січня 2018 року про арешт коштів боржника у виконавчому провадженні №54679492.

В поданій апеляційній скарзі головний державний виконавець Другого ВДВС м. Луцька ГТУЮ у Волинської області Наглій Н.В. просила скасувати оскаржувану ухвалу суду та постановити нову ухвалу, якою в задоволенні скарги ОСОБА_2 відмовити, з підстав неповного з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, а також через порушення норм матеріального та процесуального права.

Представник боржниці ОСОБА_2 - ОСОБА_4 у поданому відзиві на апеляційну скаргу просила суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу місцевого суду без змін.

Апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, виходячи з таких мотивів.

Місцевим судом встановлено, що постановою головного державного виконавця Другого ВДВС м. Луцька ГТУЮ у Волинській області Наглій Н.В. від 12 вересня 2017 року відкрито виконавче провадження №54679492 на виконання виконавчого листа №161/13733/16-ц, виданого 08 вересня 2017 року Луцьким міськрайонним судом, про стягнення з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 на відшкодування завданої майнової шкоди 62 298 грн, 2000 грн на відшкодування моральної шкоди та 3 742,98 грн судових витрат (а.с.7-8).

Згідно з ч. 1 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

19 жовтня 2017 року постановою цього ж державного виконавця звернуто стягнення на доходи боржника ОСОБА_2, які вона отримує у Луцькому об'єднаному управлінні ПФУ Волинської області у розмірі 20% до виплати загальної суми боргу 74 966,08 грн (а.с.42).

23 січня 2018 року державним виконавцем при здійсненні виконавчого провадження №54679492 винесено постанову про арешт коштів боржника, відповідно до якої накладено арешт на грошові кошти, що містяться на всіх відкритих рахунках належних боржнику (крім соціальних виплат на дітей), а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику (а.с.6).

У відповідь на вказану постанову ПАТ КБ «Приватбанк» повідомило, що наклало арешт на кошти ОСОБА_2, що містяться на рахунках, відкритих в ПАТ КБ «Приватбанк» (а.с.49).

З довідки ПАТ КБ «Приватбанк» від 20 березня 2018 року вбачається, що на ім'я ОСОБА_2 відкрито рахунок НОМЕР_1 для одержання пенсії на який, як встановлено місцевим судом, згаданою вище постановою державного виконавця від 23 січня 2018 року було накладено арешт у зв'язку із чим боржниця позбавлена можливості отримання будь-яких грошових коштів зі свого пенсійного рахунку (а.с.27-28).

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

У відповідності до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Статтею 56 цього Закону передбачено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. Виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин.

У відповідності до ч. ч. 1, 2 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Частинами 1, 2 ст. 68 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів. За іншими виконавчими документами виконавець має право звернути стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника без застосування заходів примусового звернення стягнення на майно боржника - за письмовою заявою стягувача або за виконавчими документами, сума стягнення за якими не перевищує п'яти мінімальних розмірів заробітної плати.

У відповідності до ч. 2 ст. 70 зазначеного Закону, з пенсії боржника може бути відраховано не більш як 50 відсотків її розміру на утримання членів сім'ї (аліменти), на відшкодування збитків від розкрадання майна підприємств, установ і організацій, на відшкодування пенсіонером шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, а також у зв'язку із смертю потерпілого, на повернення переплачених сум заробітної плати в передбачених законом випадках. За іншими видами стягнень може бути відраховано не більш як 20 відсотків пенсії.

Частиною 2 ст. 451 ЦПК України передбачено, що у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Отже, з огляду на те, що на рахунок боржниці, на який оскарженою постановою державного виконавця від 23 січня 2018 року накладено арешт, зараховується пенсія останньої, та зважаючи на граничний розмір відрахувань із пенсії, встановлений для даного виду стягнення, що не може перевищувати 20% доходу, висновок місцевого суду про неправомірність такої постанови державного виконавця та її скасування узгоджується з нормами матеріального права та встановленими у справі обставинами.

На підставі наведеного, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що постановлена місцевим судом ухвала про задоволення скарги ОСОБА_2 відповідає вимогам закону.

Суд в даному випадку правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Докази та обставини, на які посилається державний виконавець в апеляційній скарзі, були предметом дослідження місцевого суду та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом попередньої інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

У своїх доводах апеляційної скарги державний виконавець покликався на те, що його дії відповідають положенням Закону України «Про виконавче провадження», оскільки у переліку виплат на які не може бути звернено стягнення (ст. 73 Закону України «Про виконавче провадження»), пенсійні виплати не зазначені.

Проте такі доводи до уваги колегією суддів не приймаються, оскільки вказаною статтею Закону визначено чіткий перелік виплат на які не звертається стягнення при примусовому виконанні судових рішень, в той час як на пенсію боржника даним Законом передбачено звернення стягнення у разі відсутності у боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, але не більш як 20 відсотків пенсії. Таке обмеження законодавцем встановлено з метою соціального захисту громадян, а тому накладення у даному випадку оскаржуваною постановою арешту на рахунок на який нараховується пенсія боржниці приписам ч. 2 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» не відповідає, оскільки пенсія є єдиним джерелом існування ОСОБА_2 і неможливість користуватися такою соціальною виплатою порушуватиме право останньої на забезпечення належного рівня життя та позбавляє її засобів до існування.

Накладення в розглядуваному випадку арешту на рахунок боржниці в банку, з якого вона отримує пенсію, не забезпечує виконання згаданого рішення суду, оскільки з пенсії ОСОБА_2 і так відраховується максимальні 20 відсотків її розміру на виконання цього судового рішення, а арешт цього рахунку не призведе до звернення стягнення із вказаного виду доходу боржника на більшу суму, а лише в незаконний спосіб позбавляє її права на отримання пенсії за вирахуванням вказаного розміру стягнення.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не містять підстав для скасування оскаржуваної ухвали, а є власним суб'єктивним тлумаченням норм права та обставин справи, яким суд дав відповідну правову оцінку.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права. Підстави для її зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 374, 375, 381-382, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу головного державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби міста Луцька Головного територіального управління юстиції у Волинської області Наглій Надії Вікторівни залишити без задоволення.

Ухвалу Луцького міськрайонного суду від 20 березня 2018 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий:

Судді: