Постанова

Іменем України

16 травня 2018 року

м. Київ

справа № 696/1879/15-ц

провадження № 61-4762св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі :

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Синельникова Є. В. (суддя - доповідач), Хопти С. Ф., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

відповідач - дочірнє сільськогосподарське підприємство «Агрокомплекс»,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору:

відділ Держгеокадастру у Кам'янському районі Черкаської області,

відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Кам'янського районного управління юстиції Черкаської області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу дочірнього сільськогосподарського підприємства «Агрокомплекс» на рішення Кам'янського районного суду Черкаської області, у складі судді Шкреби В. В., від 09 березня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області, у складі колегії суддів: Сіренка Ю. В., Міщенка С. В., Трюхана Г. М., від 21 квітня 2016 року,

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2015 року ОСОБА_3 звернулась до суду із позовом до дочірнього сільськогосподарського підприємства «Агрокомплекс» (далі - ДСП «Агрокомплекс»), треті особи: відділ Держгеокадастру у Кам'янському районі Черкаської області, відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Кам'янського районного управління юстиції Черкаської області, про визнання договору оренди припиненим та повернення земельної ділянки.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_3 відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 25 серпня 2015 року є власником земельної ділянки сільськогосподарського призначення, площею 2,45 га, що розташована в адміністративно-територіальних межах Райгородської сільської ради Кам'янського району Черкаської області і раніше належала покійній ОСОБА_4 16 вересня 2010 року між ОСОБА_4 (спадкодавцем) та ДСП «Агрокомплекс» було укладено договір оренди вказаної земельної ділянки строком на 5 років, з урахуванням ротації культур згідно з проектом землеустрою. Отримавши свідоцтво про право на спадщину за законом на вищевказану земельну ділянку, позивач стверджувала, що направила листа до ДСП «Агрокомплекс» про те, що не бажає продовжувати дію договору оренди земельної ділянки, проте відповідач по закінченню строку дії договору оренди продовжує користуватись земельною ділянкою та відмовляється у добровільному порядку повернути їй земельну ділянку. Зазначила, що державну реєстрацію договору оренди було здійснено у 2013 році, а тому договір дійсний до 2018 року.

Враховуючи наведене, ОСОБА_3 просила суд визнати припиненим з 16 вересня 2015 року договір оренди земельної ділянки від 16 вересня 2010 року та зобов'язати відповідача повернути їй земельну ділянку у десятиденний термін після набуття судовим рішенням законної сили.

Рішенням Кам'янського районного суду Черкаської області від 09 березня 2016 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_3 Визнано припиненим договір оренди землі, укладений між ОСОБА_4 та ДСП «Агрокомплекс» 16 вересня 2010 року, з 16 вересня 2015 року. Як наслідок припинення договору оренди землі зобов'язано ДСП «Агрокомплекс» повернути ОСОБА_3 земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 2,45 га, кадастровий номер НОМЕР_1, що розташована в адміністративно-територіальних межах Райгородської сільської ради Кам'янського району Черкаської області. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що моментом укладення спірного договору оренди землі є 16 вересня 2010 року, а строк дії договору відповідно до його умов становить 5 років, та відповідно закінчується 16 вересня 2015 року. Районний суд вказав про те, що відповідно до положень статей 18, 20 Закону України «Про оренду землі» (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) у момент державної реєстрації набирає чинності (набуває юридичної сили) договір, укладення якого вже відбулося, і така реєстрація не може змінювати моменту укладання договору. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 19 лютого 2014 року № 6-162ц13.

Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 21 квітня 2016 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що судом першої інстанції при розгляді справи не допущено неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права. На час державної реєстрації договору - 19 серпня 2013 року норми закону про обов'язкову державну реєстрацію договору оренди землі втратили чинність. Моментом укладення договору оренди землі суд визначив 16 вересня 2010 року, а датою закінчення 16 вересня 2015 року. Проти поновлення договору на новий строк позивач зеперечувала.

10 травня 2016 року ДСП «Агрокомплекс» подано касаційну скаргу на рішення Кам'янського районного суду Черкаської області від 09 березня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 21 квітня 2016 року.

13 червня 2016 року ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження у справі за поданою касаційною скаргою.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів». Відповідно до пункту 4 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

27 січня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

01 лютого 2018 року справу розподілено судді-доповідачу.

23 квітня 2018 року ухвалою Верховного Суду справу за позовом ОСОБА_3 до ДСП «Агрокомплекс», треті особи: відділ Держгеокадастру у Кам'янському районі Черкаської області, відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Кам'янського районного управління юстиції Черкаської області, про визнання договору оренди припиненим та повернення земельної ділянки призначено до судового розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

У касаційній скарзі ДСП «Агрокомплекс» просить скасувати рішення Кам'янського районного суду Черкаської області від 09 березня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 21 квітня 2016 року і ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_3 у задоволенні заявлених позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Доводи касаційної скарги обґрунтовано тим, що суди попередніх інстанцій повно і всебічно не з'ясували обставини справи. Судами не враховано, що положеннями укладеного договору оренди землі було передбачено, що він вступає в силу з моменту його підписання сторонами та державної реєстрації, яка відбулась у серпні 2013 року. ДСП «Агрокомплекс» продовжувало користуватись земельною ділянкою та заявляло про намір скористатись своїм переважним правом на поновлення договору оренди землі.

Відзиву на касаційну скаргу не надходило.

Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеними вимогам закону судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій не відповідають.

Судами встановлено, що 16 вересня 2010 року між ОСОБА_4 (орендодавець) та ДСП «Агрокомплекс» (орендар), з урахуванням ротації культур згідно з проектом землеустрою, строком на 5 років на умовах платності був укладений договір оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 2,45 га з кадастровим номером НОМЕР_1, що розташована в адміністративно-територіальних межах Райгородської сільської ради Кам'янського району Черкаської області (а.с. 71-73, 100-102).

16 вересня 2010 року між ОСОБА_4 та ДСП «Агрокомплекс» був підписаний акт прийому-передачі зазначеного нерухомого майна (а.с. 74, 106).

Реєстрація речового права на підставі договору оренди, укладеного між сторонами, проведена реєстраційною службою Кам'янського районного управління юстиції Черкаської області 19 серпня 2013 року, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 80, 108).

Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 25 серпня 2015 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1166, ОСОБА_3 успадкувала вказану земельну ділянку після смерті ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 6).

25 серпня 2015 року проведено державну реєстрацію права власності на вказану земельну ділянку за позивачем (а.с. 95).

Суди встановили, що після отримання правовстановлюючого документу на спірну земельну ділянку ОСОБА_3, як новий власник земельної ділянки, звернулась до ДСП «Агрокомплекс», з повідомленням про намір не продовжувати оренду належної їй земельної ділянки, так як вважала, що договір оренди закінчив свою дію у 2015 році (а.с. 113).

При цьому ДСП «Агрокомплекс» продовжило використовувати спірну земельну ділянку, вважаючи, що договір оренди є дійсним до серпня 2018 року.

Відповідно до частини третьої статі 10 ЦПК України, 2004 року, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 3 ЦПК України, 2004 року, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації (частина перша статті 210 ЦК України).

Відповідно до статі 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до частини другої статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Спеціальним законом, яким регулюються відносини, пов'язані з орендою землі, є Закон України «Про оренду землі».

За змістом статей 18, 20 цього Закону (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації, договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації.

Факт державної реєстрації договору оренди, згідно пунктів 12-13 Порядку державної реєстрації договорів оренди землі, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 1998 року № 2073, мав бути засвідчений підписом уповноваженої особи і печаткою уповноваженого органу державної влади або місцевого самоврядування, а також підтверджений занесенням відповідного запису до книги записів державної реєстрації договорів оренди землі.

Сторони договору, дійшовши згоди щодо всіх істотних умов договору оренди землі, складають і підписують договір, надаючи згоді встановленої форми. Разом із тим цивільні права та обов'язки, на досягнення яких було спрямоване волевиявлення сторін при укладенні спірного договору, набуваються після відповідної державної реєстрації.

Пунктами 8 та 45 договору оренди землі № 57 від 16 вересня 2010 року, що був підписаний між ОСОБА_4 та ДСП «Агрокомплекс», передбачено, що земельна ділянка надається в оренду строком на 5 років, договір набуває чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації, а пунктом 19 передбачено, що орендар повинен здійснити державну реєстрацію договору у місячний термін (а.с. 100-102). Однак, у місячний строк державну реєстрацію договору оренди землі проведено не було, і лише 19 серпня 2013 року ДСП «Агрокомплекс» було здійснено державну реєстрацію речового права - права оренди вказаним договором (а.с. 80, 108).

01 січня 2013 року набрали чинності зміни, внесені Законом України від 11 лютого 2010 року № 1878-VI «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», якими з тексту статей 182, 640, 657, 732, 745 ЦК України виключено посилання щодо державної реєстрації правочинів, а із Закону України «Про оренду землі» були виключені статті 18 та 20 про обов'язковість державної реєстрації договорів оренди землі.

ДСП «Агрокомплекс» не виконало передбачений законом і договором обов'язок щодо проведення державної реєстрації договору оренди землі, а тому договір оренди землі № 57 від 16 вересня 2010 року не може вважатись таким, що набрав чинності. Проведення 19 серпня 2013 року державної реєстрації речового права на підставі вказаного договору оренди не може підмінити державну реєстрацію самого договору (державна реєстрація речового права не є державною реєстрацією договору оренди землі), а отже і не може впливати на момент набрання чинності цим договором оренди землі.

За вищевказаних обставин суди неправильно застосували вищевказані норми і дійшли невірного висновку про набрання чинності договором оренди землі № 57 від 16 вересня 2010 року, державна реєстрація якого проведена не була.

За загальним правилом правочин, який не набрав чинності, не може визнаватись припиненим.

Таким чином, позовні вимоги щодо визнання припиненим договору оренди землі і похідні від них не можуть підлягати до задоволення, оскільки правові підстави для визнання припиненим договору оренди землі, який не набув чинності, - відсутні.

Суди першої та апеляційної інстанції на наведене належної уваги не звернули та безпідставно задовольнили позовні вимоги.

Разом з тим, позивач не позбавлена права на звернення до суду із вимогами про витребування земельної ділянки, яка належить їй на праві власності, з чужого незаконного володіння або про усунення перешкод у її користуванні, якщо права власника порушуються іншою особою.

Частиною першою статті 412 ЦПК України передбачено, що підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Згідно із частиною першою статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає, що позовні вимоги ОСОБА_3 задоволенню не підлягають.

За таких обставин касаційна скарга підлягає задоволенню, а рішення судів попередніх інстанцій скасуванню.

Керуючись статтями 402, 409, 412, 415, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу дочірнього сільськогосподарського підприємства «Агрокомплекс» задовольнити.

Рішення Кам'янського районного суду Черкаської області від 09 березня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 21 квітня 2016 року скасувати.

Відмовити ОСОБА_3 у задоволенні позовних вимог до дочірнього сільськогосподарського підприємства «Агрокомплекс» про визнання договору оренди припиненим та повернення земельної ділянки

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийД. Д. Луспеник

СуддіО. В. Білоконь

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта

Ю. В. Черняк