ПОСТАНОВА

Іменем України

10 травня 2018 року м. Кропивницький

справа № 396/1116/17

провадження № 22-ц/781/840/18

Апеляційний суд Кіровоградської області в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Головуючого судді: Голованя А.М.,

Суддів: Карпенка О.Л., Мурашка С.І.,

за участю секретаря Аліксійчук І.В.,

учасники справи: позивач - ОСОБА_1;

відповідачі - Помічнянська сільська рада Новоукраїнського району Кіровоградської області, неповнолітня ОСОБА_2, ОСОБА_3;

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Приватний нотаріус Новоукраїнського територіального округу Українська Наталія Михайлівна;

розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 26 лютого 2018 року у складі судді Шепетько В.І.,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до неповнолітньої ОСОБА_2,. Помічнянської сільської ради про визнання заповіту недійсним.

В обґрунтування позову посилається на те, що 09.09.2015 року, ще за своє життя, його батько ОСОБА_5 склав заповіт, яким заповів йому все своє майно.

У 2016 році у ОСОБА_5 стався інсульт і він не міг самостійно себе обійти, тому його доглядала сусідка ОСОБА_3, яка проживала на цій же вулиці що і батько.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 помер, а в березні 2017 року позивачу стало відомо про існування заповіту від 05.12.2016 року, яким батько заповів належну йому земельну ділянку, яка розташована на території Помічнянської сільської ради розміром 4,01 га. неповнолітній ОСОБА_2, тобто дочці особи яка за ним доглядала.

Заповіт було складено у домоволодінні батька та посвідчено секретарем Помічнянської сільської ради про що свідчить запис в реєстрі за № 37.

Вважає, що на час складення вказаного заповіту, його батько ОСОБА_5, маючи вік 71 рік, в силу вікових змін та в силу стану свого здоров'я після перенесеного інсульту, на момент складення заповіту, не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними, діяв під впливом ОСОБА_3, яка особисто привела секретаря сільської ради та була присутня при складенні та посвідченні заповіту, а тому волевиявлення спадкодавця ОСОБА_5 на розпорядження своїм майном, не відповідало його дійсній волі і є нікчемним.

Також, даний заповіт складено з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, а саме заповіт не був прочитаний уголос і підписаний заповідачем, та не зазначено про це перед його підписом.

Ухвалою суду від 29 листопада 2017 року до участі у справі як співвідповідача залучено матір та законного представника відповідача - ОСОБА_3(а.с.91)

Рішенням Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 26 лютого 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду як ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове рішення про задоволення заявленого ним позову.

Зазначає, зокрема, що суд першої інстанції дійшов помилково висновку про відмову у позові, оскільки не звернув уваги на те, що при посвідченні заповіту були присутні сторонні особи, які не можуть бути свідками в розумінні ст.1255 ЦК України, а також заповіт не було прочитано заповідачем вголос, тому відповідно до положень ч.1 ст. 1257 ЦК України оспорюваний заповіт є нікчемним.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_3 зазначила, що рішення суду є законним, а доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на законі та доказах, а тому рішення суду підлягає залишенню без змін.

В судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача доводи апеляційної скарги підтримав.

Відповідачі: неповнолітня ОСОБА_2, ОСОБА_3, представник адвокат ОСОБА_6 та представник Помічнянської сільської ради заперечили проти доводів апеляційної скарги, просили рішення суду залишити без змін.

Заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, відповідно до ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції зазначив, що при складенні заповіту на користь відповідача волевиявлення ОСОБА_5 було вільним і відповідало його внутрішній волі, оскільки позивачем не доведено, що в момент складення заповіту він не розумів значення своїх дій і не міг керувати ними; щодо форми заповіту то в ньому не зазначено, що заповіт прочитаний заповідачем уголос, однак цей недолік є несуттєвим і не впливає на його недійсність.

Проте погодитися з такими висновками не можна.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального судочинства, відзначеному цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1257 ЦК України підставами нікчемності заповіту, тобто недійсності відповідно до закону, є складання заповіту особою, яка не мала на це права, або складання з порушенням вимог щодо форми та посвідчення заповіту.

У разі наявності відповідного спору вимога про встановлення нікчемності заповіту підлягає розгляду судом.

Загальні вимоги до форми заповіту встановлені ст. 1247 ЦК, а саме: письмова форма; нотаріальне посвідчення або посвідчення особами, уповноваженими на це законом (статті 1251, 1252 ЦК); зазначення у заповіті місця та часу його складання; підписання заповіту заповідачем; якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу.

У відповідності до приписів ст. 1248 ЦК України нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253 цього Кодексу).

Згідно зі ст. 7 Закону України "Про нотаріат" нотаріуси або посадові особи, які вчиняють нотаріальні дії, у своїй діяльності керуються законами України, постановами Верховної Ради України, указами і розпорядженнями Президента України, постановами і розпорядженнями Кабінету Міністрів України, а на території Республіки Крим, крім того, - законодавством Республіки Крим, наказами Міністра юстиції України, нормативними актами обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій.

Судом першої інстанції встановлено, що 09 вересня 2015 року, за життя, ОСОБА_5 склав заповіт, яким він заповів усе своє майно сину - ОСОБА_1 (а.с.7).

05 грудня 2016 року ОСОБА_5 склав заповіт, згідно якого заповів належну йому земельну ділянку, кадастровий номер НОМЕР_1, неповнолітній ОСОБА_2 (а.с.9),

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 помер в с. Помічна Новоукраїнського району Кіровоградської області у віці 71 року (а.с.8).

Спадщину після смерті ОСОБА_7 в порядку і строки передбачені законом прийняли ОСОБА_1 та неповнолітня ОСОБА_2

Оспорюваний заповіт від 05 грудня 2016 року, яким спадкодавець ОСОБА_5 заповів: 4,01 га земельної ділянки, розташованої на території Помічнянської сільської ради складений за допомогою комп'ютерної техніки (надрукований на комп'ютері). У заповіті міститься рукописний підпис та текст наступного змісту: «П'ятого грудня дві тисячі шістнадцятого року цей заповіт посвідчено мною, Онуфрієнко Оленою Вікторівною, секретарем Помічнянської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області. Заповіт підписано гр. ОСОБА_5 у моїй присутності. Особу заповідача встановлено. Зареєстровано в реєстрі за №37» (а. с.9).

Встановлено, і сторонами не оспорюється, що зазначений заповіт було надруковано секретарем Помічнянської сільської ради Онуфрієнко О.В., у приміщенні сільської ради і підписаний заповідачем в будинку по місцю його проживання в селі Помічна Новоукраїнського району Кіровоградської області. При цьому, текст заповіту було прочитано не особисто ОСОБА_5, а секретарем сільської ради Онуфрієнко О.В. Місце складання заповіту у тексті не зазначено.

При цьому, в судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_6 пояснила, що причиною прочитання заповіту секретарем сільської ради був немічний стан заповідача ОСОБА_5, який через поганий стан свого здоров'я не міг зробити це самостійно.

Згідно Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування (далі - Порядку) (затверджений наказом Мінюсту України від 11.11.2011р. № 3306/5, зареєстрований в Мінюсті України 14.11.2011р. за № 1298/20036), а саме п.1.4 розділу III вказаного Порядку: заповіт має бути складений у письмовій формі, із зазначенням місця і часу складення заповіту, дати та місця народження заповідача та підписаний особисто заповідачем.

Посадова особа органу місцевого самоврядування посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів.

Посадова особа органу місцевого самоврядування може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути прочитаний уголос та підписаний заповідачем, про що ним зазначається у заповіті перед його підписом. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися в присутності не менш як двох свідків

В п. 2.1. розділу II Порядку зазначено, що нотаріальні дії вчиняються в приміщенні органу місцевого самоврядування. В окремих випадках, коли громадянин не може з'явитися в зазначене приміщення, нотаріальні дії можуть бути вчинені поза вказаним приміщенням.

Якщо нотаріальна дія вчиняється поза приміщенням органу місцевого самоврядування, то в посвідчувальному написі на документі і в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій записується місце вчинення нотаріальної дії із зазначенням адреси, а також причини, з якої нотаріальна дія вчиняється поза приміщенням органу місцевого самоврядування (наприклад: "У зв'язку з хворобою заповідача заповіт посвідчено за адресою: АДРЕСА_1").

Проте, в порушення ч.2 ст. 1248 ЦК України та згаданого Порядку:

- в тексті заповіту відсутній запис про місце його вчинення за місцем проживання;

- текст заповіту було прочитано не особисто ОСОБА_5, а секретарем сільської ради Онуфрієнко О.В.;

- зважаючи, що через поганий стан здоров'я заповідач не міг самостійно прочитати заповіт, посвідчення заповіту відбувалося без участі свідків.

Згідно ст. 8 Закону України «Про нотаріат» нотаріальна таємниця - це сукупність відомостей, отриманих під час вчинення нотаріальної дії або звернення до нотаріуса заінтересованої особи, в тому числі про особу, її майно, особисті майнові та немайнові права і обов'язки тощо.

Нотаріус та особи, зазначені у статті 1 цього Закону, а також стажист нотаріуса зобов'язані зберігати нотаріальну таємницю.

Особи, винні в порушенні нотаріальної таємниці, несуть відповідальність у порядку, встановленому законом.

Порушенням нотаріальної таємниці - неправомірне розголошення відомостей, які становлять нотаріальну таємницю.

Однак законодавство не визначає наслідком порушення нотаріальної таємниці недійсність (нікчемність) правочину.

Згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України у п. 17 постанови «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 заповіт, складений із порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, згідно із ч. 1 ст. 1257 ЦК України є нікчемним, тому на підставі ст. 215 ЦК України визнання такого заповіту недійсним судом не вимагається.

Разом з тим, у п. 5 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року № 9 судам роз'яснено, що вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду за наявності відповідного спору. Такий позов може пред'являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У цьому разі, у резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину, або про відмову в ньому.

У зв'язку з тим, що встановлення нікчемності заповіту рішенням суду необхідно для захисту прав спадкоємця - позивача ОСОБА_1, тому, колегія суддів вважає за необхідне вказати про нікчемність оспорюваного заповіту.

Отже, посилання суду на те, що недоліки пов'язані з порушенням вимог щодо форми та посвідчення заповіту є несуттєвим і не впливають на його недійсність є помилковими, оскільки якщо недійсність правочину прямо встановлена законом, він є нікчемним правочином.(ч. 2 ст.215 ЦК України).

За таких обставин рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з підстав передбачених п.п. 2,4 ст. 376 ЦПК України з ухваленням нового рішення про задоволення позову до ОСОБА_2 і відмови у задоволенні позову до Помічнянської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області, ОСОБА_3, оскільки зазначені особи спадкових прав позивача не порушували.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 374, 376, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 26 лютого 2018 року скасувати.

Ухвалити нове рішення. Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 задовольнити. У задоволенні позову до Помічнянської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області, ОСОБА_3 відмовити.

Визнати недійсним заповіт від 05 грудня 2016 року, який складено в с. Помічна Новоукраїнського району Кіровоградської області від імені ОСОБА_5, посвідчений секретарем Помічнянської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області та зареєстрований в реєстрі за № 37.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту з підстав передбачених ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 11 травня 2018 року.

Головуючий суддя: А.М. Головань

Судді: О.Л. Карпенко

С.І. Мурашко