Провадження № 2/752/2582/18
14 травня 2018 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі:
головуючого судді Мирошниченко О.В.,
з участю секретаря Мархотка А.С.,
розглянувши у підготовчому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на утримання дітей, -
Позивач звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на утримання дітей. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 16.12.1995 року між нею та відповідачем було укладено шлюб. Сімейне життя між ними поступово погіршувалось та призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Подальше збереження шлюбу не можливе. Від шлюбу вони мають четверо дітей, двоє з яких є вже повнолітніми та проживають окремо, а саме: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, остання є студенткою третього курсу на факультеті «Міжнародні відносини» у вищому учбовому закладі Collegium Civitas в м. Варшава (Польща), а двоє інших дітей - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4 проживають разом із нею. Неповнолітні діти ОСОБА_5 та ОСОБА_6 перебувають на її утриманні та повнолітня донька ОСОБА_4 навчається у вищому учбовому закладі та потребує матеріальної допомоги. Відповідач не сплачує аліменти на утримання неповнолітніх дітей, та не допомагає доньці, яка навчається, через що позивач змушена звернутись до суду. Просить розірвати шлюб, стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей та повнолітньої доньки, яка навчається у розмірі 3/4 частини всіх видів доходу відповідача.
У судове засідання позивач надала заяву про розгляд справи у її відсутність, проти постановлення заочного рішення по суті спору не заперечувала.
Відповідач у судове засідання повторно не з'явився, відзиву на позов не подав. На підставі ст.ст. 280-283 ЦПК України, за письмовою згодою позивача, суд вважає за можливе провести заочний розгляд даної цивільної справи.
Дослідивши матеріали цивільної справи, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 16.12.1995 року зареєстрували шлюб, про що в книзі реєстрації шлюбів 16.12.1995 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Дніпровського району м. Києва зроблено відповідний актовий запис за № 2095, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_2 (а.с. 8).
Відповідно до копії свідоцтва про народження, ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_1, на час розгляду справи є повнолітнім та батьками вказані ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с.11).
Відповідно до копії свідоцтва про народження, ОСОБА_4 народилась ІНФОРМАЦІЯ_2, на час розгляду справи є повнолітньою та батьками вказані ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с.12).
Відповідно до довідки Collegium Civitas (Варшава) № 528/СС/2017/2018 від 14.11.2017, встановлено, що ОСОБА_4 є студенткою третього курсу п»ятого семестру стаціонарної форми навчання першого рівня на факультеті «Міжнародні відносини», спеціальність «Переговори в дипломатії» в Collegium Civitas 2017/2018. Планове закінчення навчання 2018 рік (а.с.14).
Відповідно до копії свідоцтва про народження, ОСОБА_5 народилась ІНФОРМАЦІЯ_3 та батьками вказані ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с.10).
Відповідно до копії свідоцтва про народження, ОСОБА_6 народилась ІНФОРМАЦІЯ_4 та батьками вказані ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с.9).
Статтею 56 Сімейного кодексу України визначено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.
Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
Відповідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.
Суд виходить з того, що вжиття заходів щодо збереження сім'ї у даному випадку не може дати позитивного результату, оскільки подальше спільне життя подружжя неможливе та є таким, що суперечило б інтересам сторін у справі, враховуючи характер взаємовідносин між сторонами та обставини, що склалися, у зв'язку із чим позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню.
Крім того, судом встановлено, що неповнолітні діти перебувають на утримання позивачки та доказів зворотному з боку відповідача суду надано не було.
Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.
Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття.
Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України).
Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.
Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї (ст. 150 Сімейного кодексу України).
Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
При визначенні розміру аліментів на утримання дитини, суд виходить з матеріального становища кожної із сторін спору, а саме те, що неповнолітні діти проживають разом з матір'ю, перебувають на її утриманні, тоді як, відповідно до вимог сімейного законодавства діти мають право на отримання матеріальної допомоги з боку обох своїх батьків.
В даному випадку позивач та відповідач є особами працездатного віку, доказів про наявність медичних протипоказань встановлених щодо працевлаштування та заняття певними видами діяльності суду не надано.
Як роз'яснено у п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.
Відповідно до ст. 183 СК України частка заробітку матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.
Відповідно до ст.ст. 198-200 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх дітей до досягнення 23 років, які продовжують навчання та потребують матеріальної допомоги. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Розмір аліментів визначається з урахуванням обставин, зазначених в ст. 182 СК України.
Законодавець передбачив обов'язок батьків утримувати повнолітніх дітей, які продовжують навчання до закінчення такого навчання або до досягнення дитиною двадцяти трьох років під умовою можливості надання такої допомоги, тобто законодавець обов'язок батьків утримувати повнолітню дитину, яка продовжує навчання, поставив у залежність від матеріального стану батьків.
Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 p., батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення відбите в українському законодавстві. Обов'язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов'язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Положення Сімейного кодексу України регулюють відносини з утримання між батьками й дітьми, між матір'ю й батьком дитини з метою затвердження почуття обов'язку батьків і дітей один перед одним і мають своєю спрямованістю створення в сім'ї сприятливих умов фізичного, розумового, морального, духовного й соціального розвитку дитини. Регулювання відносин батьків і дітей щодо утримання здійснюється відповідно до положень міжнародних правових актів, зокрема Декларації прав дитини від 20.11.1959 р., Конвенції про права дитини тощо і погоджується із загальними засадами регулювання сімейних відносин, закріпленими в ст. 7 Сімейного кодексу України.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Відповідач до суду не з'явився, та не скористався процесуальним правом висловити свої відзив (заперечення) на позов та надати докази.
Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_6 та ОСОБА_5, а також повнолітньої доньки ОСОБА_4, яка продовжує навчання є обґрунтованими, в зв'язку з чим підлягають задоволенню, однак, зважаючи на те, що батьки мають рівні обов'язки щодо утримання дітей, суд вважає, що розмір аліментів, який просить стягнути позивачка, - підлягає частковому задоволенню, а саме: стягненню підлягають на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_6 та ОСОБА_5 до їх повноліття, а також повнолітньої доньки ОСОБА_4, до закінчення нею навчання - аліменти в розмірі 1/2 частини усіх видів доходів відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Аліменти на утримання неповнолітніх дітей слід стягувати до повноліття дітей, а аліменти на утримання повнолітньої доньки до часу закінчення навчання.
Відповідно до ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень суду у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони всі судові витрати. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.
Приймаючи до уваги наведені вимоги закону, суд вважає, що судовий збір сплачений позивачкою за позовну вимогу про розірвання шлюбу підлягаю стягненню на її користь з відповідача, а в частині вимог про стягнення аліментів, приймаючи до уваги те, що позивач звільнена від сплати судового збору за вимогу про стягнення аліментів, з відповідача в дохід держави має бути стягнуто судовий збір в розмірі 640 грн.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 180, 182, 183, 184, 198-200 СК України, ст.ст. 2, 4, 12, 13, 76-78, 81, 141, 258, 259, 264, 265, 273, 280-284, 289, 354, 355, 430 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на утримання дітей, - задовольнити частково.
Розірвати шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, який було зареєстровано 16.12.1995 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Дніпровського району м. Києва, актовий запис за № 2095.
Стягнути щомісячно з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, уродженця с. Кулунда Ляйлякського району Ошської області Киргистану, ідентифікаційний код НОМЕР_1, який проживає за адресою: АДРЕСА_1, - на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_8, уродженки м. Києва, яка проживає за адресою: АДРЕСА_2, - аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, та повнолітньої доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, - у розмірі 1/2 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 27.11.2017 року.
Аліменти на утримання неповнолітніх ОСОБА_5 та ОСОБА_6 стягувати до їх повноліття.
Аліменти на утримання повнолітньої ОСОБА_4 стягувати до закінчення останньою навчання, але не довше, ніж досягення останньою 23-х річного віку.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, уродженця с. Кулунда Ляйлякського району Ошської області Киргистану, ідентифікаційний код НОМЕР_1, який проживає за адресою: АДРЕСА_1, - на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_8, уродженки м. Києва, яка проживає за адресою: АДРЕСА_2, - сплачений судовий збір за позовну вимогу про розірвання шлюбу в розмірі 640 грн.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, уродженця с. Кулунда Ляйлякського району Ошської області Киргистану, ідентифікаційний код НОМЕР_1, який проживає за адресою: АДРЕСА_1, - на користь держави сплачений судовий збір за позовну вимогу про стягнення аліментів у розмірі 640 грн.
В іншій частині позову відмовити.
Апеляційна скарга на заочне рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя