Номер провадження: 22-ц/785/3365/18
Номер справи місцевого суду: 2-3322/11
Головуючий у першій інстанції Жигулін С. М.
Доповідач Драгомерецький М. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.04.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді: Драгомерецького М.М.

суддів колегії: Дрішлюка А.І.,

Громіка Р.Д.,

при секретарі: Фабіжевській Т.С.,

за участю: представника позивача ПАТ «Банк Кредит Дніпро» - Лисенко В.М.,

представника відповідача ОСОБА_6 - ОСОБА_7,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» на ухвалу Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 13 листопада 2017 року за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» до ОСОБА_6 про стягнення боргу,-

В С Т А Н О В И В:

31 жовтня 2017 року ПАТ «Банк Кредит Дніпро» звернулось до суду із заявою про поновлення пропущеного строку для пред'явлення виконавчого документу до виконання.

Посилаючись на те, що постановою від 10 жовтня 2012 року старшим державним виконавцем першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції відкрито виконавче провадження з примусового виконання рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської оласті від 07 червня 2012 року про стягнення з ОСОБА_6 282 915,97 гривень. Разом із тим 05 квітня 2013 року банк отримав лист про розгляд цієї справи у апеляційному порядку, а 06 липня 2016 року повторно отримав виконавчий лист для примусового виконання рішення про стягнення вказаної заборгованості, але у виконавчому листі строк пред'явлення до виконання визначений до 27 червня 2013 року. Через закриття виконавчого провадження 10 квітня 2013 року Банк просить визнати поважною причину пропуску строку та поновити строк для пред'явлення до виконання виконавчого листа у справі №2-3322/11, виданого 06.07.2016р. про стягнення з ОСОБА_6 на користь Публічного акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» боргу в розмірі 282 915,97 гривень.

Боржник у судове засідання не з'явився, представник боржника проти задоволення заяви заперечував з посиланням на те, що до наступного часу виконавчий документ знаходиться на примусовому виконанню і відсутня постанова про закриття виконавчого провадження.

Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 13 листопада 2017 року у задоволенні заяви відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ «Банк Кредит Дніпро» просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову, якою задовольнити вимоги заяви у повному обсязі, посилаючись на порушення норм права.

15 грудня 2017 року набрала чинності нова редакція ЦПК України, відповідно до п.9 ст. 1 Перехідних положень вказаного Кодексу, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги та пояснення на неї, заперечення на апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість ухвали суду в межах заяви та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково за таких підстав.

Виконавчі документи повинні бути пред'явлені до виконання в строки, встановлені ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-ХІV від 21 квітня 1999 року в редакції Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про виконавче провадження» та деяких інших законодавчих актів України щодо вдосконалення процедури примусового виконання рішень суду та інших органів (посадових осіб) від 04 листопада 2010 року, який набрав чинності з 21 березня 2011 року та діяв на час виконання заочного рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 07 червня 2012 року.

Згідно з ч. 1 ст. 24 Закону № 606-ХІV державний виконавець відмовляє у прийнятті до провадження виконавчого документа, строк пред'явлення для примусового виконання якого закінчився, про що виносить відповідну постанову.

Відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону № 606-ХІV стягувач, який пропустив строк пред'явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення строку пред'явлення до суду. Таке право стягувача передбачено також ч. 1 ст. 371 ЦПК.

Зазначений строк є процесуальним, а отже, може бути поновлений.

Тобто виключним суб'єктом звернення до суду з цього питання є стягувач.

Згідно із ч. 1 ст. 371 ЦПК України, який був чинний на час виконання судового рішення, стягувачам, які пропустили строк для пред'явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Відповідно до ч. 2 ст. 371 ЦПК України заява про поновлення пропущеного строку подається до суду, який видав виконавчий лист, або до суду за місцем виконання і розглядається в судовому засіданні з повідомленням сторін, які беруть участь у справі. Їхня неявка не є перешкодою для вирішення питання про поновлення пропущеного строку. Суд розглядає таку заяву в десятиденний строк.

Судом першої інстанції встановлено, що заочним рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 07 червня 2012 року за позовом публічного акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором стягнуто з ОСОБА_6 на користь публічного акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» 282915,97 грн.(двісті вісімдесят дві тисячі дев'ятсот п'ятнадцять грн. 97 коп.) - а.с. 119, рішення суду набрало законної сили 27 червня 2012 року.

За заявою представника стягувача від 07 червня 2012 року виконавчий лист надіслано на адресу Публічного акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» (49000, м. Дніпропетровськ, вул. Леніна 17) (а.с. 122, 123).

Постановою Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції від 10 жовтня 2012 року старшим державним виконавцем відкрито виконавче провадження за виконавчим листом №2/1510/624/12, який видано 17 липня 2012 року Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області про стягнення 282 915,97 гривень (двісті вісімдесят дві тисячі дев'ятсот п'ятнадцять грн. 97 коп.) (а.с. 201).

З матеріалів справи вбачається, що під час виконання заочного судового рішення, 22 березня 2013 року представник відповідача ОСОБА_6 - ОСОБА_8, оскаржила його в апеляційному порядку (а.с. 128-129) та стягувач, ПАТ «Банк Кредит Дніпро», був повідомлений судом першої інстанції про направлення справи до апеляційного суду Одеської області (а.с. 143).

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 04 квітня 2013 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_8 повернуто у зв'язку з порушенням апелянтом порядку перегляду заочного рішення суду (а.с. 151).

10 квітня 2013 року виконавчий лист на примусове виконання заочного рішення від 07 червня 2012 року, виданий 17 липня 2012 року повернуто стягувачу з підстави, передбаченої п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» у зв'язку з тим, що у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними. При цьому частково борг був погашений, залишок боргу становить 219 295, 77 грн. (а.с. 223).

06 липня 2016 року за заявою стягувача, ПАТ «Банк Кредит Дніпро», Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області повторно видав виконавчий лист на примусове виконання заочного рішення від 07 червня 2012 року (а.с. 153-154), у якому було зазначений строк пред'явлення виконавчого листа до виконання до 27 червня 2013 року (а.с. 159).

16 червня 2017 року головним державним виконавцем Ізмаїльського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Одеської області від 16 червня 2017 року було відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-3322/11, виданого 06 липня 2016 року (а.с 212).

Постановою начальника Ізмаїльського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Одеської області від 18 вересня 2017 року вказану постанову про відкриття виконавчого листа скасовано (а.с.212-213).

Відмовляючи у задоволенні заяви про поновлення пропущеного строку для пред'явлення виконавчого документа до виконання, суд першої інстанції виходив з того, що заявником надана копія виконавчого листа, в якому за печаткою державного виконавця вказано про відмову, разом із тим не визначено про причину повернення виконавчого листа, яке у відповідності до вимог ст.37 ч.4 Закону України «Про виконавче провадження» визначається постановою виконавця, а повернення через часткове стягнення не позбавляє стягувача його права повторно пред'явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону. Таким чином, виконання про примусове стягнення за рішенням суду розпочато, в матеріалах справи відсутні докази про закриття виконавчого провадження, що у свою чергу підтверджує належне пред'явлення виконавчого документа до виконання, та зумовлює відсутність підстав для поновлення строку для пред'явлення виконавчого документа до виконання.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції погодитись неможливо, виходячи з наступного.

Згідно частин 1 та 2 ст. 433 ЦПК України, який набрав чинності з 15 грудня 2017 року, у разі пропуску строку для пред'явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Заява про поновлення пропущеного строку для пред'явлення виконавчого документа, виданого судом, подається до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Обґрунтовуючи поважність причини строку для пред'явлення виконавчого документа до виконання, представник ПАТ «Банк Кредит Дніпро» посилався на те, що про повернення 10 квітня 2013 року виконавчого листа на примусове виконання заочного рішення від 07 червня 2012 року, виданого 17 липня 2012 року з підстави, передбаченої п.2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» Банку не було відомо, вказаний виконавчий лист Банк не отримав та дізнався про ці обставини лише під час розгляду вказаної заяви в суді першої інстанції.

Гарантуючи судовий захист з боку держави, Конституція України одночасно визнає право кожного будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань (ч. 5 ст. 55 Конституції України). І це конституційне право не може бути скасоване або обмежене (ч. 2 ст. 22, ст. 64 Конституції України).

Положення пункту 9 частини третьої статті 129 Конституції України визначає одну з основних засад судочинства - обов'язковість рішень суду.

Згідно з положеннями ст. 8 Конституції України визначено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а норми Конституції України є нормами прямої дії.

Виходячи з принципу верховенства права, положень статей 21, 22 Конституції України щодо непорушності конституційних прав особи, положень ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04.ХІ.50), яка гарантує права особи на доступ до суду і справедливий розгляд його справи судом, та положень ст. ст. 3, 15 ЦК України, ст. ст. 1, 3, 4 ЦПК України щодо права особи на судовий захист цивільного права та інтересу слід дійти висновку про пріоритетність права особи на судовий захист цивільних прав і інтересів, у тому числі шляхом виконання рішень суду.

Невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом. Конституційний Суд України в абзаці одинадцятому підпункту 3.3 пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 11 березня 2011 року № 2-рп/2011, посилаючись на позицію Європейського суду з прав людини, зазначив, що право на справедливий судовий розгляд може бути обмежене державою, якщо це обмеження не завдає шкоди самій суті права (абзац 2 п. 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 25 квітня 2012 року №11-рп/2012, абзац 3 п.2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2012 року №18-рп/2012 року).

У п. 1 постанови №6 Пленуму «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» від 07 лютого 2014 року Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ зазначав, що відповідно до частини п'ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Відповідно до положень ст. ст. 4, 10, 60 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси у спосіб, визначений законами України. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд сприяє всебічному з'ясуванню обставинам справи. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Аналогічні положення містяться у статтях 5, 12, 81, 82 ЦПК України (2017р.).

Згідно з положеннями ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Аналогічні положення містяться у статті 2 ЦПК України (2017р.).

При цьому Цивільний процесуальний кодекс України не містить вичерпного переліку поважних причин, які можна враховувати при вирішенні питання про поновлення пропущеного процесуального строку; вони враховуються у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи.

Отже, судові процедури повинні бути справедливими, тому особа безпідставно не може бути позбавлена права на виконання рішення суду, що є складовою частиною здійснення правосуддя, оскільки це буде порушенням права, передбаченого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на справедливий суд.

Однак, в порушення положень ст. ст. 10, 60 ЦПК України суд першої інстанції усунувся від встановлення обставин, пов'язаних з строком пред'явлення виконавчого листа до виконання, не перевірив доводи заявника про те, що Банку не було відомо про повернення 10 квітня 2013 року виконавчого листа на примусове виконання заочного рішення від 07 червня 2012 року, виданого 17 липня 2012 року з підстави, передбаченої п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» Банку, вказаний виконавчий лист Банк не отримав й дізнався про ці обставини лише під час розгляду його заяви у суді першої інстанції, а також не дослідів в судовому засідання копію виконавчого провадження примусове виконання заочного рішення від 07 червня 2012 року, виданого 17 липня 2012 року, яке здійснювалось Приморським відділом державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції.

За таких підстав, вирішуючи вказане процесуальне питання, суд першої інстанції на наведене уваги не звернув, передчасно визнавши відсутність підстав для поновлення строку для пред'явлення виконавчого листа до виконання, що перешкоджає подальшому виконанню судового рішення, що у відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України є підставою для скасування ухвали суду першої інстанції та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 379, 382 - 384 ЦПК України, апеляційний суд Одеської області в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» задовольнити частково, ухвалу Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 13 листопада 2017 року скасувати.

Справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду заяви про поновлення пропущеного строку для пред'явлення виконавчого документу до виконання.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та подальшому оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено: 05 травня 2018 року.

Судді апеляційного суду Одеської області: М.М.Драгомерецький

А.І.Дрішлюк

Р.Д.Громік