Справа № 462/2294/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 травня 2018 року Залізничний районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Боровкова Д.О.,

при секретарі Журавльовій А.С.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 міської ради про визнання права власності,

встановив:

Позивач ОСОБА_3 звернулась до суду з позовною заявою, в якій просить визнати за нею право власності на індивідуальний житловий будинок загальною площею 212,3 кв.м, який знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Землеробна, 41/2. Свої вимоги мотивує тим, що вона є власником земельної ділянки площею 0,0302 га у м. Львові на вул. Землеробній, 41, цільове призначення земельної ділянки - для ведення садівництва . На вказаній земельній ділянці, нею протягом 2016-2017р. було зведено житловий будинок, який згідно із Звітом про проведення технічного обстеження від 15.08.2017р. можливо безпечно експлуатувати. Проведене будівництво на вул. Землеробній, 41 у м. Львові не порушує жодних прав чи інтересів інших осіб, не оскаржується в жодній інстанції та в судовому порядку. Новостворене нерухоме майно відповідає вимогам Державних будівельних норм України. Іншого придатного для проживання житла, окрім будинку на вул. Землеробній, 41 у м. Львові в неї немає. Просить суд визнати за нею право власності на індивідуальний житловий будинок, загальною площею 212,3 кв.м, який знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Землеробна, 41/2.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 підтримав позовні вимоги, підтвердив викладені у позовній заяві обставини, просив позов задовольнити .

Представник відповідача ОСОБА_4 міської ради ОСОБА_2 у судовому засіданні заперечила проти позову, оскільки позивач ОСОБА_3 не отримала містобудівних умов.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та надавши їм оцінку в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Згідно ч.3 ст. 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Відповідно до ч. 5 ст. 376 ЦК України на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

Згідно з ч.3 ст.375 ЦК України право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням.

Відповідно до ч. 7 ст. 41 Конституції України використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Статтею 379 ЦК України передбачено, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них.

Відповідно до державних будівельних норм (п.3. 41 ДБН 360-92 «Планування і забудова міських і сільських поселень»), дачний будинок це житловий будинок, який використовується протягом року з метою заміського відпочинку.

Згідно з ст.380 ЦК України житловим будинком є будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно- правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання.

У судовому засіданні встановлено, що позивачу на праві власності належить земельна ділянка, площею 0,0302 га, кадастровий номер :04:017:0299 у кооперативно-садівничому товаристві «Залізничник» у м. Львові, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 19.02.2018 року, реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 101, індексний номер витягу 114516251.

На земельній ділянці позивачем збудований будинок з мансардою. Відповідно до технічного паспорту, виготовленого ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» від 22.03.2018 р. будинок літ.А по вул.Землеробна 41/2 у м.Львові має житлову площу 91,3 кв.м, загальну площу 212,3 кв.м.

Відповідно до Звіту про проведення технічного обстеження, виготовленого експертом ОСОБА_5 (сертифікат №000546, серія АЕ), технічний стан індивідуального житлового будинку після самочинно здійсненого будівництва на вул.Землеробній 41/2 у м.Львові, відповідає будівельним нормам, встановлено можливість його надійної та безпечної експлуатації.

Судом встановлено, що позивач володіє і користується зазначеним обєктом нерухомості, іншого житла немає.

Враховуючи наведене суд, дослідивши докази по справі в їх сукупності, беручи до уваги, що позивач, як власник земельної ділянки, на якій побудувала індивідуальний житловий будинок, який відповідає вимогам державно-будівельних норм не порушила права інших осіб, приходить до висновку, що за позивачем слід визнати право власності на індивідуальний житловий будинок загальною площею 212,3 кв.м, який знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Землеробна, 41/2.

Керуючись ст. 12, 13, 81, 82, 89, 141, 247, 259, 263-265 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 міської ради про визнання права власності задовольнити.

Визнати за ОСОБА_3 (80666 Львівська область, Бродівський район,с.Звижень, вул.Зелена, 4, РНОКП: НОМЕР_1) право власності на індивідуальний житловий будинок літ.А, загальною площею 212,3 кв.м., який знаходиться за адресою м.Львів, вул..Землеробна 41/2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана учасниками справи протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до вимог п.п. 15.5. Перехідних положень ЦПК України апеляційна скарга подається учасниками справи до апеляційного суду Львівської області через Залізничний районний суд м. Львова.

Повний текст рішення складений 15 травня 2018 року.

Суддя:

Оригінал рішення.