Єдиний унікальний номер 227/4717/16-ц Номер провадження 22-ц/775/844/2018
Головуючий у 1 інстанції: Мацишин Л.С. Єдиний унікальний номер 227/4717/16-ц
Суддя - доповідач: Краснощокова Н.С. Номер провадження 22-ц/775/844/2018
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2018 року Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Краснощокової Н.С.,

суддів: Азевича В.Б., Дундар І.О.,

за участю секретаря Кіпрік Х.В.,

заявника ОСОБА_1, його представника адвоката ОСОБА_7, заінтересованої особи ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Бахмуті Донецької області цивільну справу № 227/4717/16-ц

за скаргою ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця Суворовського районного відділу державної виконавчої служби у м. Херсоні Головного територіального управління юстиції у Херсонській області

за апеляційними скаргами старшого державного виконавця Суворовського районного відділу державної виконавчої служби у м. Херсоні Головного територіального управління юстиції у Херсонській області Бойченко Софії Ігорівни, ОСОБА_1, ОСОБА_3 на ухвалу Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 30 березня 2018 року (суддя Мацишин Л.С.),

ВСТАНОВИВ:

У березні 2018 року ОСОБА_1 звернувся суду зі скаргою на дії старшого державного виконавця Суворовського районного відділу державної виконавчої служби у м. Херсоні Головного територіального управління юстиції у Херсонській області Бойченко С.І., в якій просив:

- визнати неправомірними дії вказаного державного виконавця по виконавчим провадженням № 53924089 та 53924790, у яких він є боржником, щодо його тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України; керування транспортними засобами; користування вогнепальною, мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії та полювання;

- скасувати винесені державним виконавцем 07 березня 2018 року у вказаних виконавчих провадженнях постанови: щодо його тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України; щодо його тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами; щодо його тимчасового обмеження у праві користування вогнепальною, мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії; щодо його тимчасового обмеження у праві полювання.

В обґрунтування скарги зазначив, що під час перевірки стану виконавчого провадження через сайт «Автоматизована система виконавчого провадження» 19 березня 2018 року йому стало відомо про винесення державним виконавцем вказаних постанов щодо застосування до нього обмежень до погашення заборгованості зі сплати аліментів в повному обсязі. Постанови на його адресу не надсилались. Вважає, що вони винесені необґрунтовано, а застосовані обмеження позбавили його законного джерела засобів для його існування та утримання його дітей, оскільки тимчасове обмеження боржника у праві керувати транспортними засобами не може бути застосовано в разі, якщо постановлення такого обмеження позбавляє боржника основного законного джерела засобів для існування. Заборгованість утворилася не з його вини та ним погашається.

З 26 квітня 2016 року він не проживає за місцем реєстрації: АДРЕСА_2 та є особою, що переміщена із зони проведення АТО, місцем його фактичного перебування є АДРЕСА_1, що підтверджено довідкою УПСЗН від 17.01.2017 року.

Про цю обставину у заяві від 19.06.2017 року він повідомив Добропільський міськрайонний відділ ДВС ГТУЮ у Донецькій області та просив передати виконавчі провадження до Суворовського районного відділу ДВС ГТУЮ у Херсонській області за його місцем мешкання. Ця заява була залишена без розгляду. Він вимушений був звернутись із скаргою від 05.08.2017 року до Головного територіального управління юстиції в Донецькій області, скарга була розглянута та тільки після цього постановами Добропільського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Донецькій області від 23 серпня 2017 року виконавчі провадження № 53924089 та 53924790 були передані до Суворовського РВ ДВС у м. Херсоні ГТУЮ у Херсонській області.

Після того з незрозумілих причин виконавчі провадження передавались знову до Добропільського ДВС і він не мав доступу до матеріалів виконавчого провадження близько 1 місяця.

Не отримавши інформації про стан виконавчого провадження він вимушений був повторно звертатись вже до Суворовського РВ ДВС у м. Херсоні ГТУЮ у Херсонській області із заявою від 31.10.2017 року, у якій просив надати банківські реквізити для сплати заборгованості по виконавчим провадженням, направити копії постанов про відкриття виконавчого провадження та залучити докази оплати аліментів.

Після цього він отримав лист Суворовського РВ ДВС у м. Херсоні ГТУЮ у Херсонській області від 13 листопада 2017 року, у якому були вказані реквізити стягувача по виконавчим провадженням № 53924089 та 53924790, його повідомили про стан виконавчого провадження, направили довідку про заборгованість по аліментах станом на 01.11.2017 року та копії постанов про відкриття виконавчого провадження.

Він офіційно не працевлаштований, отримує мінливий дохід від заробітків, який іноді складає 3000 - 5000 грн. на місяць, а іноді по декілька місяців не має доходу, має на утриманні двох неповнолітніх дітей та одну повнолітню дитину, яка продовжує навчатися, внаслідок чого постійно має заборгованість по аліментам. Зараз практично всі доходи він направляє на погашення заборгованості по аліментам. Із загальної суми заборгованості, нарахованої станом на 01 листопада 2017 року,в сумі 11 592,70 грн. та 7 686,50 грн. він сплатив 8750,00 грн..

Державному виконавцю було відомо про погашення заборгованості, винесення оскаржуваних постанов є незрозумілим та істотно погіршує його інтереси, як боржника у виконавчому провадженні, й фактично не відповідає дійсним обставинам. Без скасування постанов він не зможе ні заробляти за кордоном, ані заробляти приватним візництвом пасажирів на власному транспортному засобі й фактично залишився без коштів для існування, тому вимушений був стати на облік до Державної служби зайнятості населення, як безробітний.

Ухвалою Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 30 березня 2018 року скаргу задоволено частково. Визнано дії старшого державного виконавця Суворовського районного відділу державної виконавчої служби у м. Херсоні Головного територіального управління юстиції у Херсонській області Бойченко Софії Ігорівни по виконавчим провадженням № 53924089 та №53924790 щодо тимчасового обмеження ОСОБА_1 у праві керування транспортними засобами - неправомірними. Зобов'язано вказаного державного виконавця усунути встановлені порушення шляхом поновлення ОСОБА_1 тимчасово обмеженого права керування транспортними засобами. В задоволенні іншої частини вимог скарги відмовлено.

У апеляційній скарзі старший державний виконавець Бойченко С.І. просить скасувати ухвалу та постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_1. Посилається на те, що оскаржуване рішення винесене з суттєвими порушеннями норм процесуального та матеріального права. Не відповідають обставинам справи висновки суду про те, що тимчасове обмеження у праві користування транспортними засобами позбавляє боржника основного законного джерела засобів для існування, які він отримує; що вказана виконавча дія є такою, що вчинена не на підставі, не в межах повноважень та не у спосіб, передбачені Законом України «Про виконавче провадження»; що державний виконавець допустив у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів боржника. Так, судом встановлено, що боржник працює у Приватному підприємстві «Оптимальне таксі» та здійснює перевезення пасажирів у режимі таксі з 01.02.2018 року. 21 лютого 2018 року боржник був на прийомі у державного виконавця та не повідомив про факт найму на роботу, хоча згідно ч.4 ст.19 Закону України «Про виконавче провадження» зобов'язаний невідкладно, не пізніше наступного дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про зміну місця роботи. До відділу досі не надходило ніяких підтверджуючих документів про роботу боржника. Тому при винесенні постанови про тимчасове обмеження у праві користування транспортними засобами державний виконавець не міг знати про те, що позбавляє боржника його основного законного джерела засобів існування.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу в частині відмови у задоволенні скарги та ухвалити нове рішення, яким задовольнити скаргу повністю. Зазначає, що відмовляючи у задоволенні скарги в частині оскарження постанов щодо його тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, у праві користування зброєю та у праві полювання суд виходив із того, що станом на 01 квітня 2018 року заборгованість по виконавчому провадженню №53924790 складає 5 313 грн., а по виконавчому провадженню № 53924089 - 16 970,20 грн., що перевищує сукупний розмір платежів за 3 місяці. Також суд зазначив, що із листа Суворовського РВ ДВС м. Херсон ГТУЮ у Херсонській області від 13 листопада 2017 року боржнику було відомо про розмір заборгованості та було достатньо часу для її погашення. Однак, такі висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. Ухвалу суду було винесено у березні 2018 року, тому має значення чи існувала заборгованість станом на 07.03.2018 року, внаслідок чого виникла заборгованість по виконавчим провадженням №53924790 та № 53924089, які дії були вчинені боржником для її погашення. На теперішній час його матеріальне положення змінилось у гіршу сторону, на його утриманні знаходяться доньки Юлія та ОСОБА_5, дружина, що доглядає за дитиною до досягнення нею трирічного віку та син ОСОБА_6, який продовжує навчання. Він офіційно не працевлаштований, не має постійного доходу, його дохід мінливий та нерегулярний, в середньому він заробляє 3000 - 4000 гривень на місяць. Суд не прийняв до уваги, що він не працював, а працевлаштувався у таксі тільки у лютому 2018 року та з нього утримуються аліменти на трьох дітей у розмірі майже 75% доходів. Він взяв займ та практично всі доходи направляє на погашення аліментів і знаходится у вкрай тяжкому матеріальному становищі. Після винесення оскаржуваних постанов, а їх по 4 виконавчим провадженням 16 він не вбачає взагалі перспектив знайти роботу та погасити заборгованість, що є несправедливим по відношенню до нього, як сторони виконавчого провадження, бо він намагався відразу, як довідався про розмір заборгованості та банківські реквізити погасити заборгованість і внаслідок неправомірних дій державного виконавця залишився без коштів для існування. Оскаржувані постанови винесені державним виконавцем безпідставно, формально, без з'ясування обставин справи, ні в одній з постанов не вказана сума заборгованості по аліментним зобов'язанням. Державним виконавцем не враховано того, що він щомісяця вносив максимально можливі платежі в погашення аліментів на утримання дитини та дружини, починаючи з часу отримання листа Суворовського РВ ДВС м. Херсон від 13 листопада 2017 року та тільки у листопаді 2017 року були надані реквізити для сплати аліментів стягувачу. Із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості у разі стягнення аліментів 50% заробітної плати боржника. Але державним виконавцем нараховується заборгованість у такому розмірі, що він навіть не заробляє, як безробітна особа, тому заборгованість важко погасити. Він хотів влаштуватись на роботу за межами України та погасити заборгованість по всім виконавчим провадженням. Крім того, Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку примусового стягнення заборгованості зі сплати аліментів» набрав сили 06 лютого 2018 року. Оскільки цим Законом введені обмеження прав фізичних осіб, підставою для застосування яких є наявність заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців, ці обмеження можуть застосовуватись, якщо вказана заборгованість виникла після 06 лютого 2018 року. Як вбачається із довідки - розрахунку заборгованості по виконавчому листу №227/4717/16-ц заборгованість по двом виконавчим провадженням станом на 01 листопада 2017 року становить 19 338,01 грн., але з листопада 2017 року ним сплачено коштів на суму 8 750 грн., що свідчить про сумлінність погашення ним боргу. Державний виконавець отримав би право застосовувати до нього норму законодавства та прийняти рішення про накладення 16 обмежень лише за заборгованість, що виникла за період з лютого 2018 року по серпень 2018 року, тобто постанови винесені передчасно. Також судом не враховано, що існували інші підстави для утворення боргу, оскільки не передавались виконавчі провадження за місцем його проживання, у зв'язку з чим він подавав скаргу та він неодноразово з'ясовував реквізити та розмір заборгованості по всім виконавчим провадженням.

У апеляційній скарзі ОСОБА_3, просить скасувати ухвалу та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. В обґрунтування скарги посилається на те, що суд, відмовляючи у задоволенні скарги ОСОБА_1 в частині визнання неправомірними дій державного виконавця та скасування постанов щодо накладення інших обмежень, крім права керування транспортири засобами виходив із наявності заборгованості по аліментам, що перевищує сукупний розмір платежів за три місяці та не доведення ОСОБА_1 того, що встановлені щодо нього тимчасом обмеження позбавляють його основного законного джерела для існування. Однак, суд не перевірив та не встановив чи умисно боржник не виконував судове рішення та чи ухилявся він від його виконання. Боржник дійсно інтенсивно з листопада 2017 року здійснював погашення заборгованості по двом виконавчим листам по справі № 227/4717/16ц та всього сплатив 10 250 грн., але після винесення оскаржуваних постанов взагалі припинив виконувати судове рішення, що порушує майнові інтереси малолітньої дитини. Їй незрозуміло, навіщо державному виконавцю було обмежувати боржника у можливості заробляти за межами України чи у таксі, щоб вона, як стягувач, отримувала аліменти на дитину на своє утримання у розмірі 270 грн. від допомоги по безробіттю у розмірі 544 грн.. Таким чином виник дисбаланс між законними інтересами і правами дитини та публічним інтересом, а застосування 4 -х видів тимчасових обмежень боржника не відповідає меті застосування такого заходу, суд не звернув уваги, що такі обмеження можна було застосовувати, як винятковий захід обмеження боржника. У оскаржуваних постановах відсутнє чітке зазначення періоду та суми заборгованості по аліментах, а це має значення для правильного застосування ч.4 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження». Частиною 4 статті 11 вказаного Закону визначено, що строк обчислення заборгованості зі сплати аліментів для застосування заходів, передбачених пунктами 1-4 частин 9,12 статті 71 цього Закону обчислюється з наступного робочого дня після винесення постанови про відкриття виконавчого провадження. Державний виконавець мав би право застосовувати до боржника вказані положення законодавства та прийняття рішення про обтяження після 12 травня 2017 року у разі наявності підстав. Суд не звернув уваги, що період заборгованості по аліментам у оскаржуваних постановах державним виконавцем взагалі не визначений, тому можна вважати, що інкримінується період з 13 грудня 2016 року по 07 березня 2018 року, що є помилковою правовою позицією. Обмеження боржника у праві виїзду за межі України відноситься до виключної компетенції суду та здійснюється не на підставі постанови державного виконавця, а після звернення з поданням до суду та підставою для задоволення такого подання є доведення фактів умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду обов'язків. Застосування такого обмеження може мати місце лише як крайній захід після реалізації усіх можливих та передбачених законом заходів примусового виконання рішення. Однак, по виконавчим провадженням не виносились постанови про накладення арешту на майно та рахунки боржника, не зверталось стягнення на виявлене майно, не оголошувався розшук. Крім того, не враховано, що заборгованість, яка підпадає під дію Закону становить не 6 місяців, а тільки 3,5 місяці.

Адвокатом заявника ОСОБА_1 ОСОБА_7. подано відзив на апеляційну скаргу державного виконавця, у якому міститься прохання відхилити апеляційну скаргу державного виконавця. Зокрема, у відзиві зазначено, що є вірним висновок суду про те, що тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві керування транспортними засобами позбавляє його основного законного джерела засобів для існування. Цей висновок підтверджений договором №31 про надання інформаційно - консультаційних послуг від 01.02.2018 року, укладеним між ОСОБА_1 та ПП «Оптимальне таксі». Доводи державного виконавця про те, що будучи на прийомі 21 лютого 2018 року ОСОБА_1 не повідомив про факт прийому на роботу спростовуються тим, що він не є юридично обізнаною особою і не знав про обов'язок письмово повідомляти виконавця про зміну місця роботи, а виконавець не роз'яснила йому вимог закону.

В засіданні апеляційного суду ОСОБА_1, його представник адвокат ОСОБА_7., заінтересована особа ОСОБА_3 підтримували свої апеляційні скарги та наполягали на їх задоволенні, проти скарги державного виконавця заперечували.

Від старшого державного виконавця Суворовського районного відділу державної виконавчої служби у м. Херсоні Головного територіального управління юстиції у Херсонській області Бойченко С. І. надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника відділу.

Згідно із ч.2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення заявника ОСОБА_1, його представника адвоката ОСОБА_7., заінтересованої особи ОСОБА_3, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційних скарг, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Задовольняючи частково скаргу ОСОБА_1 та визначаючи неправомірними дії державного виконавця щодо тимчасового обмеження ОСОБА_1 у праві керування транспортними засовами і зобов'язуючи державного виконавця усунути встановлені порушення шляхом поновлення вказаного тимчасово обмеженого права суд обґрунтовано виходив із встановлених у справі фактичних обставин та дотримався вимог матеріального і процесуального права.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 13 січня 2017 року у цивільній справі № 227/4717/16-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини і дружини позовні вимоги були задоволені, стягнено аліменти з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на утримання дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини заробітку відповідача, починаючи з 13 грудня 2016 року і до досягнення дитиною повноліття, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та на користь ОСОБА_3 на її утримання в розмірі 1/6 частини заробітку відповідача, починаючи з 13 грудня 2016 року і до досягнення дитиною ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1, трирічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 року, стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір 640 грн..

На виконання вказаного рішення 10 березня 2017 року було видано виконавчі листи.

12 травня 2017 року Добропільським міським відділом ДВС ГТУЮ Донецької області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 53924790 щодо примусового виконання виконавчого листа № 227/4717/16-ц, виданого Добропільським міськрайонним судом Донецької області 10 березня 2017 року, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на її утримання аліментів у розмірі 1/6 частки від всіх доходів щомісячно, починаючи з 13 грудня 2016 року і до досягнення дитиною ОСОБА_5 трирічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 року (а.с.43,84).

12 травня 2017 року Добропільським МВ ДВС ГТУЮ Донецької області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 53924089 щодо примусового виконання виконавчого листа № 227/4717/16-ц, виданого Добропільським міськрайонним судом Донецької області 10 березня 2017 року, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини заробітку відповідача, починаючи з 13 грудня 2016 року і до досягнення дитиною повноліття, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с.48,89).

За зверненням боржника ОСОБА_1 23.08.2017 року вказані виконавчі провадження передані Суворовському районному відділу ДВС ГТУЮ у Херсонській області для подальшого виконання за його фактичним місцем проживання (а.с.3 - 6, 14-15).

17 жовтня 2017 року старшим державним виконавцем Суворовського РВ ДВС м. Херсон ГТУЮ у Херсонській області Бойченко С.І. винесено постанови про прийняття виконавчих проваджень № 53924790 та № 53924089 з примусового виконання виконавчого листа № 227/4717/16-ц ( а. с. 42,49, 83,90).

07 березня 2018 року вказаним державним виконавцем у виконавчих провадженнях № 53924790 та № 53924089 були винесені постанови про тимчасове, до повного погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі, обмеження боржника ОСОБА_1 в наступних правах: у праві виїзду за межі України; у праві керування транспортними засобами; у праві користування вогнепальною, мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії; у праві полювання.

У даній справі боржник ОСОБА_1 просив визнати неправомірними дії державного виконавця щодо застосування до нього вказаних тимчасових обмежень, посилаючись на те, що тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами позбавляє його основного законного джерела засобів для існування, він систематично направляв державному виконавцю електронною поштою квитанції про погашення заборгованості та надавав їх оригінали під час прийому у виконавчій службі, тому виконавцю було достеменно відомо про погашення заборгованості, винесення оскаржуваних постанов є незрозумілим та істотно погіршує його інтереси, як боржника у виконавчому провадженні, й фактично не відповідає дійсним обставинам. Без скасування постанов він не зможе ні заробляти за кордоном, ані заробляти приватним візництвом пасажирів на власному транспортному засобі й фактично залишився без коштів для існування, тому вимушений був стати на облік до Державної служби зайнятості населення, як безробітний.

Задовольняючи скаргу частково суд обґрунтовано виходив із того, що ОСОБА_1 здійснює перевезення пасажирів у режимі таксі, що підтверджується копією договору № 31 про надання інформаційно-консультаційних послуг від 01 лютого 2018 року, укладеного між боржником та ПП «Оптимальне таксі» (а.с.28-30). Інформації щодо отримання боржником доходів з інших джерел та доказів на підтвердження цього суду не надано. Тимчасове обмеження боржника у праві користування транспортними засобами позбавляє його основного законного джерела засобів для існування, який він отримує, тому суд визнав дії державного виконавця щодо винесення постанов про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування транспортними засобами неправомірними та зобов'язав державного виконавця усунути порушення шляхом поновлення ОСОБА_1 тимчасово обмеженого права керування транспортними засобами.

Відмовляючи у задоволенні іншої частини скарги суд виходив із того, що інші обмеження застосовані правомірно, оскільки сукупний розмір заборгованості ОСОБА_1 зі сплати аліментів перевищує суму відповідних платежів за шість місяців, а доказів того, що заборгованість утворилась не з його вини та що встановлені обмеження позбавляють його основного законного джерела засобів для існування не надано.

Вказані висновки суду є вірними та вони відповідають встановленим у справі фактичним обставинам і вимогам матеріального і процесуального права.

Згідно із ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року № 1404-VIII (далі Закон № 1404-VIII) виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов'язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об'єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Відповідно до ч.9 ст. 71 Закону № 1404-VIII (у редакції Закону України від 07.12.2017 р. № 2234-VIII, що набрав чинності 06.02.2018 року) за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців, державний виконавець виносить вмотивовані постанови: 1) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 2) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 3) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 4) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

Виходячи із змісту наведеної правової норми, у випадку виникнення заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців, закон зобов'язує державного виконавця виносити постанови про тимчасові обмеження зазначених прав боржника

Тимчасове обмеження боржника у праві керувати транспортними засобами не може бути застосовано в разі: якщо встановлення такого обмеження позбавляє боржника основного законного джерела засобів для існування (пункт 1 ч.10 ст. 71 Закону № 1404-VIII).

Згідно з ч.4 ст. 11 Закону № 1404-VIII строк обчислення заборгованості зі сплати аліментів для застосування заходів, передбачених пунктами 1 - 4 частин дев'ятої, дванадцятої статті 71 цього Закону, обчислюється з наступного робочого дня після винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Постанови про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом №227/4717/16-ц, виданим 10.03.2017 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів у розмірі 1/6 частини заробітку (виконавче провадження №53924790) та про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на утримання дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини заробітку заробітку (виконавче провадження №53924089) винесені 12 травня 2017 року (а.с.84, 89).

Із розрахунку заборгованості за виконавчим листом про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на утримання дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини заробітку заробітку вбачається, що з моменту відкриття виконавчого провадження до часу винесення виконавцем оскаржуваних постанов від 07 березня 2018 року нараховано аліментів 11 428,65 грн. (1 269,85 грн. х 9 місяців), сума сплачених аліментів 2 250 грн., заборгованість становить 9 178,65 грн., що більше, ніж сукупний розмір аліментів за 6 місяців (1 269,85 грн. х 6 місяців = 7 619,10 грн.) (а.с.88).

Із розрахунку заборгованості за виконавчим листом про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на її утримання у розмірі 1/6 частини заробітку вбачається, що з моменту відкриття виконавчого провадження до часу винесення виконавцем оскаржуваних постанов нараховано аліментів 7 619,13 грн. (846,57 грн. х 9 місяців), сума сплачених аліментів 1 000 грн. (6 500 грн. сплачено 16.03.2018 року після винесення постанов про застосування заборон), заборгованість становить 6 619,13 грн., що більше, ніж сукупний розмір аліментів за 6 місяців (846,57 грн. х 6 місяців = 5 079,42 грн.) (а.с.82).

Отже, державний виконавець мав підстави для застосування ч.9 ст. 71 Закону № 1404-VIII, а доводи апеляційних скарг ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про те, що на час винесення оскаржуваних постанов державного виконавця заборгованість становила менше, ніж сукупний розмір аліментів за 6 місяців безпідставні.

Необґрунтовані також доводи апеляційних скарг ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про те, що заборгованість могла бути обчислена лише після набуття чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку примусового стягнення заборгованості зі сплати аліментів» від 7 грудня 2017 року

№ 2234-VIII, яким внесені зміни до Закону № 1404-VIII, оскільки обмеження за несплату аліментів згідно положень ч. 9 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» застосовуються державним виконавцем після набрання цим законом чинності (06 лютого 2018 року), а визначення заборгованості по аліментам за шість місяців, за наявності якої до боржника застосовуються відповідні обмеження, є порядком визначення заборгованості, а не встановленням відповідальності особи.

Відсутні також підстави для скасування ухвали в частині відхилення скарги та ухвалення нового рішення про задоволення скарги у повному обсязі, про що просить у апеляційній скарзі ОСОБА_1.

Відмовляючи у задоволенні скарги ОСОБА_1 про визнання неправомірними дій державного виконавця щодо його тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України; у праві користування вогнепальною, мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії та у праві полювання суд обґрунтовано виходив із того, що заявником не надано доказів на підтвердження неправомірності дій державного виконавця щодо застосування вказаних обмежень.

Як передбачає стаття 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Звертаючись до суду зі скаргою на постанови державного виконавця, ОСОБА_1 посилався на те, що встановлення обмежень порушують його інтереси, як боржника по виконавчому провадженню, в майбутньому він не зможе заробляти за кордоном, однак, жодних доказів щодо його роботи за кордоном або намірів працевлаштування на території іншої держави в майбутньому суду не надав.

Безпідставні також доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 про те, що обмеження боржника у праві виїзду за межі України відносяться до виключної компетенції суду.

Дійсно, пунктом 19 ч.3 ст. 18 Закону № 1404-VIII визначено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду, за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Однак, у зв'язку із внесенням Законом України від 7 грудня 2017 року № 2234-VIII змін до Закону № 1404-VIII, частину 9 статті 71 Закону № 1404-VIII викладено у новій редакції, згідно з якою за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців, вмотивовану постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі виносить саме державний виконавець.

З урахуванням викладеного апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_3 задоволенню не підлягають.

Встановивши, що 01 лютого 2018 року ОСОБА_1 уклав договір №31 про надання інформаційно - консультативних послуг з приватним підприємством «Оптимальне таксі» суд обґрунтовано задовольнив скаргу ОСОБА_1 та визнав неправомірними дії державного виконавця щодо тимчасового обмеження заявника у праві керування транспортними засобами, враховуючи його посилання на відсутність інших джерел доходів, ніж надання послуг перевезення пасажирів. Оскаржувана ухвала у цій частині відповідає пункту 1 ч.10 ст. 71 Закону № 1404-VIII.

Доводи апеляційної скарги державного виконавця про те, що ОСОБА_1 не повідомив її на особистому прийомі 21 лютого 2018 року про факт найму на роботу не можуть бути підставою для скасування рішення, оскільки не спростовують того факту, що застосоване тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами позбавляє боржника основного законного джерела засобів для існування.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку про те, що доводи апеляційних скарг не впливають на правильність ухвали суду першої інстанції, яка постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для скасування ухвали суду першої інстанції відсутні.

Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381- 384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги старшого державного виконавця Суворовського районного відділу державної виконавчої служби у м. Херсоні Головного територіального управління юстиції у Херсонській області Бойченко Софії Ігорівни, ОСОБА_1, ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Ухвалу Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 30 березня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: Н.С. Краснощокова

Судді: В.Б. Азевич

І.О. Дундар

Повний текст постанови складено 06 червня 2018 року.

Суддя: Н.С. Краснощокова