АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 травня 2018 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Варенко О.П.,

суддів - Городничої В.С., Лаченкової О.В.,

за участю секретаря Василенко М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі цивільну справу

за апеляційною скаргою Прокуратури Дніпропетровської області

на рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 05 грудня 2016 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Товариства з обмеженою відповідальністю «Трансмаг» про стягнення боргу за договором підряду та відшкодування витрат за неякісне виконання договору судпідряду,

В С Т А Н О В И Л А:

В листопаді 2016 року позивач звернувся з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 05 жовтня 2009 року між ним, як підрядником, та Товариством з обмеженою відповідальністю «ТРАНСМАГ» в особі генерального директора Ільїнського Віктора Олександровича, як замовником, було укладено Договір підряду на проведення будівельних робіт, відповідно до умов якого він прийняв на себе виконання робіт по капітальному ремонту будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1. За умовами договору замовник зобов'язався прийняти та оплатити виконану роботу.

В обумовлений строк він розпочав ремонтно-будівельні роботи на вказаному вище об'єкті, які тривали до жовтня 2013 року.

Після закінчення ремонтних робіт було складено та підписано із Замовником Акт приймання-передачі виконаних будівельних робіт від 25 листопада 2013 року за договором підряду.

На момент складання Акту виконаних робіт будівлі та споруди, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 складались з: літ. А-1 - будівля ангару загальною площею 349,9 кв.м, літ. Б-1 - будівля ангару загальною площею 253,0 кв.м, літ. В-2 - будівля охорони загальною площею 49,3 кв.м, літ. а - ганок, літ. а1 - сходи, літ. Г - підсобна будівля, літ. Д - убиральня, літ. Е - навіс, № 1-9 - споруди, І,ІІ - замощення.

За умовами Договору підряду від 05 жовтня 2009 року та у відповідності до підписаного сторонами Акту приймання-передачі виконаних будівельних робіт від 25 листопада 2013 року всі ремонтно-будівельні роботи за вищевказаною адресою виконувались Підрядником у строгій відповідності до вимог Замовника у визначені строки.

Вартість будівельних матеріалів та витрати по виконанню робіт на момент підписання Акту приймання-передачі за кошторисом склали 153 741,00 грн.

За умовами Договору підряду від 05 жовтня 2009 року Замовник зобов'язувався сплатити Підряднику вартість виконаних робіт протягом 5 (п'яти) банківських днів з моменту підписання Акту приймання-передачі.

Згідно п. 4.1. Договору підряду Гарантійний термін за даним Договором складає два роки з моменту підписання Акту здачі-приймання виконаних робіт з капітального ремонту.

Всупереч домовленостям між сторонами розрахунок за Договором підряду від 05 жовтня 2009 року після підписання Акту приймання-передачі виконаних робіт від 25 листопада 2013 року Замовником не проведений до теперішнього часу.

10 квітня 2012 року між ним, як генеральним підрядником, та фізичною особою ОСОБА_3, як субпідрядником, було укладено Договір субпідряду, за умовами якого Замовник (Генеральний підрядник) доручає, а Субпідрядник приймає на себе виконання робіт по демонтажу старого та монтажу нового електротехнічного обладнання в будівлях та спорудах за адресою: АДРЕСА_1 із матеріалів Замовника.

За умовами Договору субпідряду від 10 квітня 2012 року ОСОБА_3 через тиждень після підписання Договору став до роботи по демонтажу старого електрообладнання в будівлях та спорудах за адресою: АДРЕСА_1. Після завершення демонтажу старого електрообладнання на вказаному об'єкті Субпідрядник з вересня 2012 року розпочав роботи по монтажу нового електротехнічного обладнання у відремонтованих та новозведених будівлях і спорудах.

В лютому 2013 року були виявлені недоліки в якості робіт Субпідрядника та мало місце пошкодження майна, а саме: погоріла щитова в будівлі ангару літ. А-1, пошкоджено електропроводку та обладнання на суму 27 502,00 грн.

За умовами Договору субпідряду від 10 квітня 2012 року відповідальність за пошкодження майна під час проведення робіт покладається на Субпідрядника.

Ним була надана ОСОБА_3 письмова претензія до якості робіт від 01 березня 2013 року, в якій було надано строк для виправлення недоліків за його власний рахунок до 01 квітня 2013 року. Строк дії Договору субпідряду встановлювався до 10 квітня 2013 року. Однак, відповідачем ОСОБА_3 роботи не були завершені як до вказаного в претензії строку, так і до закінчення строку дії договору.

Акт виконаних робіт не був складений та підписаний сторонами. Договір має вважатись розірваним в односторонньому порядку за ініціативою Замовника.

До теперішнього часу Субпідрядником не заявлено до нього вимог по виплаті гонорару за виконані роботи без претензій до якості. На його думку вартість цих робіт складає 10 000 грн. Тому до стягнення на відшкодування витрат Генерального підрядника з урахуванням суми збитків, зазначеної в претензії від 01 березня 2013 року, була заявлена сума - 17 502,00 грн.

Ремонтно-будівельні роботи на вказаному об'єкті тривали до жовтня 2013 року.

Після закінчення ремонтних робіт було складено та підписано із Замовником Акт приймання-передачі виконаних будівельних робіт від 25 листопада 2013 року за договором підряду. Проте, з ним до теперішнього часу також не розрахувався Замовник (Відповідач-2) за Договором підряду від 05 жовтня 2009 року та Актом виконаних робіт від 25 листопада 2013 року.

Відповідно до п. 5.1. Договору підряду: у разі порушення Замовником термінів оплати робіт, передбачених п.1. Договору, Підрядник має право на звернення стягнення на відбудоване з власних матеріалів та за власні кошти майно Замовника.

За таких обставин, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_3, на його користь на відшкодування витрат Генерального підрядника при виконанні Договору субпідряду від 10 квітня 2012 року 17 502 грн.; визнати за ним право власності на будівлі та споруди, розташовані за адресою: АДРЕСА_1, які складались з: літ. А-1 - будівля ангару загальною площею 349,9 кв.м, літ. Б-1 - будівля ангару загальною площею 253,0 кв.м, літ. В-2 - будівля охорони загальною площею 49,3 кв.м, літ. а - ганок, літ. а1 - сходи, літ. Г - підсобна будівля, літ. Д - убиральня, літ. Е - навіс, № 1-9 - споруди, І,ІІ - замощення в рахунок погашення боргу за Договором підряду від 05 жовтня 2009 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Трансмаг» та ним, виконаного без претензій до якості згідно Акту виконаних робіт від 25 листопада 2013 року.

Рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 05 грудня 2016 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 на відшкодування витрат Генерального підрядника при виконанні Договору субпідряду від 10 квітня 2012 року в сумі 17 502 грн.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на будівлі та споруди, розташовані за адресою: АДРЕСА_1, які складались з: літ. А-1 - будівля ангару загальною площею 349,9 кв.м, літ. Б-1 - будівля ангару загальною площею 253,0 кв.м, літ. В-2 - будівля охорони загальною площею 49,3 кв.м, літ. а - ганок, літ. а1 - сходи, літ. Г - підсобна будівля, літ. Д - убиральня, літ. Е - навіс, № 1-9 - споруди, І,ІІ - замощення в рахунок погашення боргу за Договором підряду від 05 жовтня 2009 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Трансмаг» в особі генерального директора Ільїнського Віктора Олександровича та ОСОБА_2, виконаного без претензій до якості згідно Акту виконаних робіт від 25 листопада 2013 року.

Не погодившись з таким рішенням, Прокуратура Дніпропетровської області звернулась з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просила рішення суду скасувати в частині визнання права власності на нерухоме майно та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в цій частині.

Апеляційна скарга мотивована зокрема тим, що судом не застосовано до спірних правовідносин положення ч.2,3 ст.331 ЦК України, ст.ст.375, 376 ЦК України та не надано жодної правової оцінки тому, що спірне нерухоме майно фактично є самовільним будівництвом та визнання права власності на нього можливе лише за умови введення його в експлуатацію в установленому законом порядку.

Згідно ч.1 ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки рішення суду першої інстанції оскаржується лише в частині визнання права власності на нерухоме майно, перевірка законності та обґрунтованості рішення проведена в цих межах.

Вислухавши учасників процесу, розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 05 жовтня 2009 року між ОСОБА_2, як підрядником, та Товариством з обмеженою відповідальністю «ТРАНСМАГ» в особі генерального директора Ільїнського Віктора Олександровича, як замовником, було укладено Договір підряду на проведення будівельних робіт.

За умовами договору Замовник доручає, а Підрядник приймає на себе виконання робіт по капітальному ремонту будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1 згідно із затвердженими кошторисами, а також робочими кресленнями на ці об'єкти.

Згідно п. 1.2 Договору Підрядник зобов'язувався на свій ризик та за власні кошти виконати ремонтні роботи згідно з умовами договору, а Замовник зобов'язувався прийняти та оплатити виконану роботу.

В обумовлений строк позивач розпочав ремонтно-будівельні роботи на вказаному об'єкті, які тривали до жовтня 2013 року.

Після закінчення ремонтних робіт було складено та підписано із Замовником Акт приймання-передачі виконаних будівельних робіт від 25 листопада 2013 року за договором підряду.

Згідно Акту приймання-передачі виконаних будівельних робіт за договором підряду від 25 листопада 2013 року позивач на свій ризик та за власні кошти виконав ремонтні та будівельні роботи будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1, що складаються з: літ. А-1 - будівля ангару загальною площею 349,9 кв.м, літ. Б-1 - будівля ангару загальною площею 253,0 кв.м, літ. В-2 - будівля охорони загальною площею 49,3 кв.м, літ. а - ганок, літ. а1 - сходи, літ. Г - підсобна будівля, літ. Д - убиральня, літ. Е - навіс, № 1-9 - споруди, І,ІІ - замощення.

За умовами Договору підряду від 05 жовтня 2009 року та у відповідності до підписаного сторонами Акту приймання-передачі виконаних будівельних робіт від 25 листопада 2013 року всі ремонтно-будівельні роботи за вищевказаною адресою виконувались Підрядником у строгій відповідності до вимог Замовника у визначені строки.

Вартість будівельних матеріалів та витрати по виконанню робіт на момент підписання Акту приймання-передачі за кошторисом склала: 153 741,00 грн. (Сто п'ятдесят три тисячі сімсот сорок одна гривня).

За умовами Договору підряду від 05 жовтня 2009 року Замовник зобов'язувався сплатити Підряднику вартість виконаних робіт протягом 5 (п'яти) банківських днів з моменту підписання Акту приймання-передачі.

Згідно п. 4.1. Договору підряду Гарантійний термін за Даним Договором складає два роки з моменту підписання Акту здачі-приймання виконаних робіт з капітального ремонту.

Всупереч домовленостям між сторонами розрахунок за Договором підряду від 05 жовтня 2009 року після підписання Акту приймання-передачі виконаних робіт від 25 листопада 2013 року Замовником не проведений до теперішнього часу.

Визнаючи за позивачем право власності на будівлі та споруди, розташовані за адресою: АДРЕСА_1, суд першої інстанції виходив з того, що Підрядник має право на звернення стягнення на відбудоване з власних матеріалів та за власні кошти майно Замовника, згідно п. 5.1. Договору підряду, а враховуючи, що розрахунок за виконану роботу замовником не проведено, існують підстави для задоволення позовних вимог в цій частині.

Однак колегія суддів не може погодитись з таким висновком з огляду на наступне.

Відповідно до ст.328 ЦК України, право власності на майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ст. 375 ЦК України власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно.

За ч. 3 ст. 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Тобто, право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути визнане виключно за особою, яка є власником чи користувачем земельної ділянки, на час винесення рішення суду.

Згідно листу Дніпровської міської ради від 18.01.2017 № 2/11-18, ОСОБА_2 не являвся ні власником, ні землекористувачем земельної ділянки, на якій ним споруджено спірне нерухоме майно, що виключає можливість визнання за ним права власності на самочинно збудоване майно. За адресою: АДРЕСА_1 в системі «Фіскальний кадастр» виявлено лише договір на право тимчасового користування землею від 20.06.2001 № 1592, укладений між Інститутом транспортних систем і технологій Національної академії наук України та виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради зі строкм дії до 21.10 2009 року.

Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень № 35363260 від 24.03.2015 року, об'єкти спірного нерухомового майна не належать на праві власності Національній академії наук України.

Окрім того, згідно з ч. 2 ст. 331 ЦК України якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Як визначено ч. 1 ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, що належать до І-ІІІ категорій складності, та об'єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об'єкта до експлуатації.

Відповідно до п. п. 2 п. 4 Положення про Державну архітектурно-будівельну інспекцію України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 09.07.2014 № 294 (далі - Положення) Держархбудінспекція України відповідно до покладених на неї завдань приймає в установленому порядку в експлуатацію закінчені будівництвом об'єкти (видає відповідні сертифікати, реєструє декларації про готовність об'єкта до експлуатації та повертає такі декларації).

В матеріалах справи відсутні докази щодо звернення позивача до Державної архітектурно-будівельної інспекції та її територіальних органів, що підтверджувало б досудовий та законодавчо передбачений порядок врегулювання спору, з метою перевірки дотримання всіх необхідних вимог до об'єкту нерухомості, наявність яких можуть встановити лише компетентні органи, а отже, на момент розгляду справи, спірний об'єкт в експлуатацію не введений.

Поміж іншим, відповідно до правової позиції постанови Верховного Суду України від 27.05.2015 року у справі № 6-159цс15, визнання права власності на об'єкт незавершеного будівництва, не прийнятого в експлуатацію, в судовому порядку нормами ЦК України чи іншими нормативними актами не передбачено.

Враховуючи вищенаведене, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в оскаржуваній частині з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 щодо визнання за ним права власності на будівлі та споруди, розташовані за адресою: АДРЕСА_1.

В порядку ст.141 ЦПК України, з позивача на користь Прокуратури Дніпропетровської області підлягає стягненню судовий збір у розмірі 7 579,00 грн.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Прокуратури Дніпропетровської області - задовольнити.

Рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 05 грудня 2016 року в частині визнання за ОСОБА_2 права власності на будівлі та споруди, розташовані за адресою: АДРЕСА_1, які складались з: літ. А-1 - будівля ангару загальною площею 349,9 кв.м, літ. Б-1 - будівля ангару загальною площею 253,0 кв.м, літ. В-2 - будівля охорони загальною площею 49,3 кв.м, літ. а - ганок, літ. а1 - сходи, літ. Г - підсобна будівля, літ. Д - убиральня, літ. Е - навіс, № 1-9 - споруди, І,ІІ - замощення в рахунок погашення боргу за Договором підряду від 05 жовтня 2009 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Трансмаг» в особі генерального директора Ільїнського Віктора Олександровича та ОСОБА_2, виконаного без претензій до якості згідно Акту виконаних робіт від 25 листопада 2013 року- скасувати та відмовити у задоволенні цих позовних вимог.

Стягнути з ОСОБА_2на користь Прокуратури Дніпропетровської області судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 7 579,00 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: О.П.Варенко

Судді: В.С.Городнича

О.В.Лаченкова