РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2018 року м. Токмак

Токмацький районний суд Запорізької області у складі головуючого судді Курдюкова В.М., за участі секретаря судового засідання Ладики М.О., розглянувши у відкриому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту спільного проживання та визнання права власності на частку у спільному майні подружжя,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2, яким просить:

1.Встановити юридичний факт проживання однією сім'єю без шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у період з 01 січня 2004 року по 30 липня 2017 року включно.

2.Поділити між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 спільне сумісне майно подружжя, а саме: автомобіль марки ВАЗ - 2109, реєстраційний номер НОМЕР_1, визнати за ОСОБА_1 1/2 його частки.

Позов обгрунтовує наступним.

З 09.12.1992 року по 30.07.2017 року позивач перебувала у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_2. З 1995 року вони проживали за адресою: АДРЕСА_2. Вони перебували у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу, мали спільний бюджет, вели спільне господарство. Про те, що вони спільно мешкали за вищевказаною адресою свідчить довідка видана Молочанським квартальним комітетом від 18.08.2017 року. З 1995 року вони мешкали за адресою: АДРЕСА_2. Відповідач за вказаною адресою був зареєстрований з 2004 року по 24.07.2007 рік. Згодом після купівлі квартири з 17.09.2011 року відповідач зареєструвався за адресою: АДРЕСА_1, але фактично вони мешкали разом. В період спільного проживання ними була придбана в рівних частках квартира за адресою: АДРЕСА_1, про що свідчить договір купівлі-продажу посвідчений 21.10.2010 року. За рахунок спільних коштів в березні 2017 року ними був придбаний автомобіль марки ВАЗ-2109, реєстраційний номер НОМЕР_1 вартістю 52 000 грн. Спільне життя між ними не склалося і 30.07.2017 року вони припинили спільно проживати. Вважає, що автомобіль придбаний ними є майном спільної сумісної власності. Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу на автомобіль знаходиться у відповідача. Отримати інформацію щодо належності автомобіля відповідачу позивач не має можливості. У відповіді від 12.09.2017 року на запит адвоката територіальним сервісним центром повідомлено, що отримання інформації з приводу належності транспортного засобу можливо тільки на запит суду або за заявою власника.

Позивач в судовому засідання позов підтримала, просила його задовольнити, суду пояснила наступне. Відповідач продав Таврію і за ті кошти купив новий автомобіль, вона на авто не давала, але авто купували за спільні кошти. Свідки могли завжди бачити відповідача за його іншою адресою, він постійно туди ходив відпочивати, бо це поряд з місцем, де він працює, інколи там залишався, бо не міг дійти додому, телефонував попереджував.

Представник позивача ОСОБА_3 в судовому засідання позов підтримала, просила його задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_4 в судовому засіданні позов не визнав.

Відповідач надав відзив на позовну заяву та в судовому засіданні суду пояснив наступне. Вони тривалий час жили разом, коли зібралися проводити газ, вона поїхали до м. Москви заробляти кошти на газ. Позивач надавала йому кошти, що заробляла він всі кошти тратив на газпровід будинку, через рік він вирішив, що спільного життя не буде, йому було важко, город, будинок, хворий батько, на похорон вона не приїхала, мати його отримала інсульт. З 2015 року вони розійшлися, в 2018 році він кошти всі повернув, жили разом до 2015 року, вели спільне господарство, спільно витрачали кошти. 09.05.2017 року вони зустрілися, відпочивали в парку, фотографувалися, але вже не проживали разом.

В провадженні Токмацького районного суду Запорізької області знаходиться цивільна справа № 328/37/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту спільного проживання та визнання права власності на частку у спільному майні подружжя. Даний позов відповідач не визнає в повному обсязі за для обґрунтування цього наводить наступне.

Згідно ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України майном, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя. У зв'язку із цим під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім'єю, слід установити не лише факт спільного проживання сторін у справі, а й обставини придбання спірного майна внаслідок спільної праці(правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 01.07.2015 року у справі № 6-612цс15).

Відповідно до ч.ч.1 ,5, 6 ст.81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В позовній заяві позивач посилається на те, що спірний автомобіль марки ВАЗ 2109, реєстраційний номер НОМЕР_1 був придбаний за рахунок спільних коштів під час сумісного проживання, але зазначені факти не доведені належними доказами та не відповідають дійсності. Припинення спільного проживання та ведення господарства в дійсності відбулося значно раніше ніж зазначено в позовній заяві, а саме ще в серпні 2015 року, в зв'язку із цим відповідач переїхав та зареєструвався у власній квартирі АДРЕСА_3, де і мешкає до цього часу. Даний факт підтверджується відповідача паспортом громадянина, довідкою від 14.02.2018 року № 24, а також показами свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6

Крім того, спірний автомобіль марки ВАЗ 2109 був придбаний відповідачем виключно за власні кошти, які отримав у борг під час окремого проживання. Так 10.03.2017 року між відповідачем та ОСОБА_7 було укладено договір позики, у відповідності до якого останній передав відповідачу у позику грошові кошти в сумі 50 000 (п'ятдесят тисяч) грн. 00 коп. зі строком повернення до 31 березня 2018 року. Позика була надана відповідачу для особистих потреб, а саме для купівлі спірного автомобілю. Автомобіль відповідачем був придбаний виключно для власних потреб, з моменту придбання використовується тільки відповідачем. На момент подання відповідачем даного відзиву позика ще не повернена. Укладення договору позики та факт передачі коштів підтверджується розпискою від 10.03.2017 року, але оскільки борг ще не повернений оригінал вказаної розписки знаходиться у кредитора ОСОБА_7 і тому не може бути надана суду. Факт запозичення може підтвердити свідок - ОСОБА_7.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Отже, оскільки позивачем не доведено факт спільного проживання, особистої участі коштами або працею в набутті майна та мета придбання - для сімейних потреб, спірний автомобіль марки ВАЗ 2109, реєстраційний номер НОМЕР_1 не є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Враховуючи, що спірне майно було придбано відповідачем за особисті кошти, для особистих потреб та позивачем будь-яка участь не приймалась, відповідно ч. 1 ст. 57 СК України автомобіль є відповідача особистою приватною власністю і поділу не підлягає. У зв'язку із цим, відповідачем будь-які права позивача не порушені, що є підставою для відмови в задоволенні позову.

Надати заперечення щодо розміру судових витрат, які позивач поніс та очікує понести до закінчення розгляду справи по суті, відповідач не має можливості, оскільки в позовній заяві відсутні будь-які посилання позивача на вже понесені та очікувані судові витрати (невідповідність позовної заяви положенням ст. 175 ЦПК України).

Відповідно до розписки про повернення боргу від 10.03.2017 року відповідач взяв в борг горошові кошти 50 000 гривень у ОСОБА_7 та зобов'язується повернути борг до 31.03.2018 року.

Заслухавши пояснення сторін, їх представників, показання свідків, суд перевіривши матеріали цивільної справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу.

За змістом ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Згідно ст. 74 Сімейного кодексу України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Відповідно до ст. ст. 60 глави 8 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Тобто, при застосуванні статті 74 СК України слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України суд повинен встановити факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно. Крім того, для визнання майна, придбаного під час фактичних шлюбних відносин, спільною сумісною власністю необхідні докази: ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім'ї.

Отже, проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов'язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно.

Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім'єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов'язків.

Згідно із частиною четвертою статті 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Ураховуючи викладене, особам, які проживають однією сім'єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти.

Статтею 63 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Судом встановлено, що позивач з відповідачем проживали разом без реєстрації шлюбу з 09.12.1992 року. З 1995 року вони проживали за адресою: АДРЕСА_2. Вони перебували у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу, мали спільний бюджет, вели спільне господарство.

Зазначені обставини сторони не оспорюють, підтверджують свідки ОСОБА_5, ОСОБА_8, ОСОБА_6, ОСОБА_9, ОСОБА_7 та довідка видана Молочанським квартальним комітетом від 18.08.2017 року.

Зазначена вище довідка квартального комітету містить відомості про спільне проживання сторін до липня 2017 року. Свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_8, пояснили суду, що бачили позивача з відповідачем разом на свята у парку та за місцем проживання позивача до літа 2017 року. Суд не може цими доказами встановити спільне проживання сторін з веденням спільного господарства до літа 2017 року. Довідка квартального комітету не містить посилань на джерело відображеної інформації. Показання свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_8 є неконкретними, прямо вони не вказують на прожимвання сторін у фактичних шлюбних стосунках та ведення спільного господарства після 2015 року. Разом з тим свідки ОСОБА_5, ОСОБА_6 пояснили, що з 2015 року відповідач проживає за іншою від позивача адресою, по вул. Раскова м. Молочанськ. Позивач не оспорює пояснень відповідача про псування стосунків між ними з часу її поїздор на заробітки до РФ з 2015 року.

В березні 2017 року відповідач придбав автомобіль марки ВАЗ-2109, реєстраційний номер НОМЕР_1 вартістю 44 420 грн., що підтверджується копією договору купівлі - продажу транспортного засобу від 23.03.2017 року та копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 24.03.2017 року.

Позивачем не надано беззаперечних доказів, які б підтверджували, що на час придбання спірного автомобіля вона знаходилась в фактичних шлюбних стосунках з відповідачем, тому підстави встановлення такого факту та поділу спільного сумісного майна подружжя відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 258, 259, 265 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволені позову ОСОБА_1, РНОКПП: НОМЕР_3, адреса проживання: 71716, АДРЕСА_2 до ОСОБА_2, РНОКПП: НОМЕР_4, адреса реєстрації та проживання: 71716, АДРЕСА_3 про встановлення факту спільного проживання та визнання права власності на частку у спільному майні подружжя відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Запорізької області в тридцятиденний строк з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення набуває законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: