Провадження № 2/750/171/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 вересня 2017 року м.Чернігів

Деснянський районний суд міста Чернігова у складі:

головуючого - судді Логвіної Т.В.,

при секретарі - Примак Т.В.,

за участю представника позивача та представника третьої особи,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Кондратюка Віктора Станіславовича, Головного територіального управління юстиції у м. Києві про визнання протиправним та скасування запису в Державному реєстрі іпотек,

в с т а н о в и в :

Позивач звернулась до суду з позовом до приватного нотаріуса Кондратюка Віктора Станіславовича, Головного територіального управління юстиції у м. Києві та просить визнати протиправним та скасувати запис в Державному реєстрі іпотек (реєстраційний номер обтяження 6749427) про заміну умов обтяження квартири, розташованої АДРЕСА_1, що внесений 22 листопада 2012 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кондратюком В.С. Свої вимоги обґрунтовує тим, що оспорюваний запис було вчинено на підставі договору купівлі-продажу прав вимоги від 25 травня 2012 року, що укладений між ПАТ «Сведбанк» та АТ «Дельта Банк», але відповідно до постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 10.03.2016 року зазначений договір не є документом, на підставі якого було можливим вчиняти реєстрацію обтяження та вносити спірний запис до Державного реєстру іпотек.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, представник третьої особи проти задоволення позову заперечував.

Заслухавши пояснення та дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що 25.05.2012 р. між ПАТ «Сведбанк» (продавець) та АТ "Дельта Банк" (покупець) укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко Г.Д. та зареєстрований в реєстрі за №1306, 1307.

Згідно з умовами вказаного договору ПАТ «Сведбанк» продав (відступив), а АТ "Дельта Банк" купив всі права вимоги (як існуючі, так і майбутні, як наявні, так і умовні) у ПАТ «Сведбанк» в якості кредитора до позичальників за кредитними договорами, а також всі права вимоги ПАТ «Сведбанк» до осіб, які надали забезпечення за договорами забезпечення.

Згідно акту приймання-передачі прав вимоги до договору купівлі-продажу прав вимоги від 25.05.2012 р. до АТ "Дельта Банк" передано право вимоги за кредитним договором № 2403/0308/45- 004 від 07.03. 2008 року, укладеним між ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1, а також право вимоги по іпотечному договору № 2403/0308/45-004-2-1 від 07.03.2008 р., укладеному між ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1.

Згідно частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 4 вказаного Закону обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме право власності на нерухоме майно.

Відповідно до частини першої статті 19 Закону державна реєстрація прав проводиться на підставі, зокрема, договорів, укладених у порядку, встановленому законом.

Частиною третьою статті 24 Закону України "Про іпотеку" встановлено, що правочин про відступлення прав за іпотечним договором підлягає нотаріальному посвідченню. Відомості про таке відступлення підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

Порядок правового регулювання діяльності нотаріату в Україні встановлений Законом України від 02.09.1993 № 3425 "Про нотаріат", відповідно до якого, нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов'язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Закон України від 01.07.2004 № 1952 "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (далі - Закон), у редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин, тобто станом на листопад 2012 року, визначає правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації за цим Законом, та їх обтяжень.

У відповідності до вимог ст. 2 Закону обтяження - заборона розпоряджатися та/або користуватися нерухомим майном, яка встановлена або законом, або актами уповноважених на це органів державної влади, їх посадових осіб або яка виникає на підставі договорів.

Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав. Права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Державна реєстрація обтяжень речових прав проводиться незалежно від місця розташування об'єкта нерухомого майна (ст.З Закону).

У випадку, передбаченому цим Законом, державним реєстратором є нотаріус як спеціальний суб'єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно (ст.9 Закону). Також відповідно ст. 15 Закону визначений порядок проведення державної реєстрації прав та їх обтяжень.

Реєстрація заяв про державну реєстрацію прав та їх обтяжень проводиться в порядку черговості їх надходження. Разом із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень у паперовій формі подаються оригінали документів, необхідних для державної реєстрації прав та їх обтяжень, їх копії, засвідчені в установленому порядку. Державна реєстрація обтяжень проводиться на підставі заяви органу або посадової особи, якими встановлено обтяження, особи, в інтересах якої встановлено обтяження, уповноваженої ними особи (ст. 16 Закону).

Так, ч.2 ст. 19 Закону визначені підстави для державної реєстрації обтяжень, серед яких, зокрема, договори, укладені у порядку, встановленому законом.

Записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (ч. 1 ст. 26 Закону).

Законом не передбачені будь-які спеціальні вимоги чи особливості щодо проведення державної реєстрації саме обтяжень.

Аналіз наданих до матеріалів справи документів свідчить про те, що відповідачем були виконані вимоги діючого на той момент законодавства та прийнято правомірне рішення про державну реєстрацію змін обтяження нерухомого майна іпотекою та правомірно здійснена заміна іпотекодержателя з ПАТ "Сведбанк" на третю особу і відповідно правомірно внесений запис про це до державного реєстру іпотек.

На момент вчинення спірного запису Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції від 16.10.2012 № 5461, нотаріусам було надане право щодо проведення державної реєстрації прав та їх обтяжень.

Ч.9 ст.15 Закону державна реєстрація прав, їх обтяжень у результаті вчинення нотаріальної дії (надання відмови в ній) проводиться одночасно з вчиненням такої дії.

Заява про державну реєстрацію прав та їх обтяжень у результаті вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва подається нотаріусу, яким вчинено таку дію (абз. 4 ч.І ст. 16 Закону).

З наведеного вбачається, що під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном повинна бути проведена і державна реєстрація відповідних прав та їх обтяжень і саме тим же самим нотаріусом. Але вимоги цих норм не підлягають застосуванню до спірних правовідносин, оскільки сама нотаріальна дія з нерухомим майном була вчинена нотаріусом ще 25.05.2012, а саме - посвідчення договору купівлі-продажу прав вимоги. На той момент вказаних норм законодавства, що дозволяли нотаріусам здійснювати реєстраційні дії, не було. Спірна державна реєстрація обтяження була проведена вже пізніше - 22.11.2012, тобто після проведення нотаріальної дії.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про іпотеку» від 05.06.2003 року № 898-ІУ обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації у порядну, встановленому законодавством.

Державна реєстрація іпотек здійснюється з метою реалізації переважного права іпотекодержателя у задоволенні вимог за рахунок предмета іпотеки перед іншими іпотекодержателями незареєстрованих або зареєстрованих пізніше прав чи вимог на предмет іпотеки, а також надання в інтересах фізичних чи юридичних осіб інформації про обтяження нерухомого майна іпотекою або про відсутність такого обтяження.

Відповідно до ст. З Закону України «Про іпотеку» іпотечний договір посвідчується нотаріусом на підставі документів, що підтверджують майнові права на цей об'єкт.

Порядок реєстрації нотаріусами іпотек нерухомого майна та внесення змін було врегульовано Тимчасовим порядком державної реєстрації іпотек, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 2004 року № 410 (далі - Тимчасовий порядок).

Згідно з п. 4 Тимчасового порядку, який діяв на час виникнення спірних правовідносин, державна реєстрація відомостей про обтяження чи зміну умов обтяження нерухомого майна іпотекою, відступлення прав за іпотечним договором та передачу, анулювання, видачу дубліката заставної та видачу нової заставної здійснюється шляхом внесення запису до Державного реєстру іпотек, а також змін і додаткових відомостей до запису, виключення запису з Державного реєстру іпотек.

Відповідно до п.1 вказаного Тимчасового положення, реєстраторами виступали державні нотаріальні контори, приватні нотаріуси, які згідно з договорами, укладеними з адміністратором Реєстру, здійснювали державну реєстрацію іпотек, відомостей про обтяження чи зміну умов обтяження нерухомого майна іпотекою, відступлення прав за іпотечним договором, передачу, анулювання, видачу дубліката заставної та видачу нової заставної на підставі повідомлення іпотекодержателя або уповноваженої ним особи чи рішення суду, приймали запити, видавали завірені витяги з Реєстру та виконували інші функції, передбачені Тимчасовим порядком.

Крім того, відповідно до ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції від 04.07.2012 року визначено, що нотаріус як спеціальний суб'єкт здійснює функції державного реєстратора, крім передбачених пунктами 4 і 6 частини другої статті 9 цього Закону.

Згідно прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення та спрощення процедури державної реєстрації земельних ділянок та речових прав на нерухоме майно» від 04.07 2012 р. № 5037-УІ цей Закон набирає чинності з дня наступного за днем його опублікування, крім пунктів 1 і 3 розділу І цього Закону які набирають чинності з 1 січня 2013 року, та абзаців четвертого - шостого підпункту 12 пункту 4 розділу І цього Закону, які набирають чинності з 1 січня 2014 року.

Таким чином, на момент внесення нотаріусом запису в Державному реєстрі іпотек, а саме 27.11.2012 р., такі повноваження були передбачені як Тимчасовим порядком державної реєстрації іпотек, так і Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідно до п. 6 Тимчасового порядку внесення до Реєстру відомостей про обтяження майна іпотекою здійснювалися реєстратором на підставі повідомлення іпотекодержателя або уповноваженої ним особи чи рішення суду і Реєстратору заборонялося вимагати додаткові відомості, які не зазначені в тимчасовому порядку.

Відповідно до п. 5 Тимчасового порядку державна реєстрація обтяження нерухомого майна іпотекою може здійснюватися будь-яким реєстратором.

Згідно до п.70 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень і Порядку надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого Постановою КМУ від 22 червня 2011 року № 703, єдиним наслідком проведення державної реєстрації обтяжень речових прав на нерухоме майно не за місцем його розташування є виникнення обов'язку органу державної реєстрації прав, нотаріусу, який проводив таку реєстрацію, передати документи, що зазначені у пункті 22 цього Порядку, органові державної реєстрації прав за місцем розташування такого нерухомого майна у порядку, встановленому Мінюстом, для доручення їх до відповідної реєстраційної справи, і вказані обставини відповідно до Порядку не є підставою для скасування такої реєстрації.

Отже, порядком не передбачено обов'язкового внесення змін та виключення запису з Державного реєстру іпотек тільки реєстратором, який вносив відомості про обтяження майна іпотекою, чи реєстратором, який вносив відомості про відступлення прав за іпотечним договором та за місцем розташування такого майна.

Таким чином, АТ «Дельта Банк» було подано приватному нотаріусу повідомлення про реєстрацію змін обтяжень нерухомого майна іпотекою та відповідний договір купівлі-продажу прав вимоги, які оформлені належним чином. Окрім того, вказаний порядок має виключний перелік підстав для відмови у внесенні запису до Реєстру, який не підлягає розширеному тлумаченню.

Відповідно до п. 17 Тимчасового порядку внесення змін і додаткових відомостей до запису здійснюється реєстратором на підставі повідомлення Іпотекодержателя або уповноваженої ним особи. Про внесення змін і додаткових відомостей до запису реєстратор видає іпотекодержателю або уповноваженій ним особі примірник витягу. Другий примірник витягу реєстратор протягом п'яти днів надсилає іпотекодавцю.

Таким чином, враховуючи те, що внесення змін до запису про іпотеку здійснено відповідачем у відповідності до вимог чинного законодавства, а також беручи до уваги, що позивачем не доведено порушення його прав внесенням до Державного реєстру іпотек відомостей про нового Іпотекодержателя, позовні вимоги є необгрунтованими та задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 3, 4, 5, 15, 107, 109, 118, 294 ЦПК України, суд

вирішив:

у задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Чернігівської області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя