АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа № 689/1276/15-ц
Провадження № 22-ц/792/1621/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2017 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області у складі:

головуючого судді Купельського А.В.,

суддів: Спірідонової Т.В., Янчук Т.О.,

за участю секретаря: Лапка Ю.В.

сторін: апелянта ОСОБА_1, його представника ОСОБА_2, позивача ОСОБА_3, її представника ОСОБА_4, відповідача ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 23 червня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_5 про поділ майна подружжя, визнання правочинів недійсними,

в с т а н о в и л а :

У червні 2015 року ОСОБА_3, звертаючись до суду з вказаним позовом, зазначала, що з 17 червня 2006 року перебувала з відповідачем ОСОБА_1 у шлюбі, від якого сторони мають сина - ОСОБА_6, 2008 року народження. Рішенням місцевого суду від 10 жовтня 2014 року шлюб розірвано.

В період перебування у шлюбі подружжям було набуто у власність майно (сільськогосподарська техніка та обладнання), загальна вартість якого за попередньою оцінкою позивача складає 233500 грн.

Однак, всупереч вимог законодавства після припинення спільного проживання з позивачем, ОСОБА_1 без її згоди та відома здійснив відчуження набутого у шлюбі майна - трактора „МТЗ-82" та причепу „2ПТС-4".

У зв'язку з цим позивач, уточнивши позовні вимоги (т.1 а.с.186), просила суд здійснити поділ майна, що є спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_3, припинити право власності ОСОБА_3 на трактор колісний „МТЗ-82", 2007 року випуску, вартістю 210000 грн., причіп „2ПТС-4", 1985 року випуску, вартістю 10000 грн., плуг вартістю 3500 грн., культиватор вартістю 7000 грн., оприскувач вартістю 3000 грн., залишивши вказане майно загальною вартістю 233500 грн. у власності ОСОБА_1 Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 грошову компенсацію в рахунок належної їй частки у майні, яке є спільною сумісною власністю подружжя, в розмірі 116750 грн., визнати недійсними правочини (договори купівлі-продажу), за якими ОСОБА_5 було відчужено вказані вище трактор та причіп, що посвідчені довідками-рахунками серії ТО №126263 та №126270 від 28 травня 2014 року, виданими ПП „Сільгоспагроторг", а також понесені нею судові витрати.

Ухвалою суду першої інстанції від 15 вересня 2015 року з метою забезпечення позову накладено арешт на земельну ділянку площею 2 га, яка належить ОСОБА_1, трактор колісний „МТЗ-82", 2007 року випуску та причіп „2ПТС-4", 1985 року випуску, які зареєстровані за ОСОБА_5 (т.1 а. с. 54).

Рішенням Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 23 червня 2017 року позов задоволено частково. Проведено розподіл спільного майна ОСОБА_1 та ОСОБА_3, припинивши право власності ОСОБА_3 на 1/2 частину трактору колісного МТЗ-82, 2007 року випуску, ідентифікаційний (заводський) номер НОМЕР_3, реєстраційний номер НОМЕР_1, та на 1/2 частину причепу самоскиду 2ПТС-4, 1985 року випуску, ідентифікаційний (заводський) номер НОМЕР_4, реєстраційний номер НОМЕР_2. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 98373,50 грн. в рахунок компенсації вартості ? частини трактора колісного МТЗ-82, 2007 року випуску, та 13383,50 грн. в рахунок компенсації вартості 1/2 частину причепу самоскиду 2ПТС-4, 1985 року випуску, а всього 111757,00 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судові витрати в сумі 3885,00 грн.

Не погоджуючись з таким рішенням, ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просить його скасувати в частині частково задоволених позовних вимог про проведення розподілу спільного майна ОСОБА_7 та ОСОБА_3, припинивши право власності ОСОБА_3 на 1/2 частину трактора колісного „МТЗ-82" та на 1/2 частину причепа самоскида „2ПТС-4", стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 98373,50 грн. в рахунок компенсації вартості 1/2 частини трактора та 13383,50 грн. в рахунок компенсації вартості 1/2 частини причепа самоскида, а всього 111757 грн. і стягнення судових витрат та ухвалити рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_1 та скасування заходів забезпечення позову.

Вважає рішення необґрунтованим та незаконним, що судом першої інстанції допущено неповне з'ясування обставин, які мають значення для справи. Вважає, що суд застосував норми законів не на його користь, неправильно оцінив докази у справі.

Посилається на те, що приймаючи рішення, суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, оскільки не визнав майно, яке підлягає поділу, спільною сумісною власністю подружжя, не з'ясував, яка частка в спірному майні належить позивачу, а вийшов із загального принципу рівності часток. Крім того, позовними вимогами не була обумовлена вимога про визнання трактора колісного МТЗ-82 та причепа самоскида 2ПТС-4 спільним сумісним майном подружжя, й відповідно не було підстав для здійснення розподілу зазначеного майна.

Також, на думку апелянта, судом не враховано того, що у 2008 році позивач та ОСОБА_1 придбали трактор МТЗ-82 за 10500 доларів США, що було еквівалентно 55000 грн. по курсу долара США на час придбання, а батько ОСОБА_1 ОСОБА_5 на придбання вказаного трактора дав подружжю 15000 грн., тобто близько третини вартості трактора, а відтак, суд мав це врахувати та встановити, що лише 72,7% трактора є спільним майном подружжя, а 27,3% трактора є особистою власністю ОСОБА_1, якому частково дав кошти для придбання трактора його батько. Суд повинен був установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Не погоджується апелянт з тим, що суд взяв до уваги лише висновок експерта ОСОБА_8, за яким ринкова вартість трактора колісного МТЗ-82 станом на лютий 2016 року становить 196747 грн., ринкова вартість причепу 2ПТС-4 становить 26767 грн.

Як стверджує апелянт, ухвалою місцевого суду від 15 вересня 2015 року накладено арешт на земельну ділянку, площею 2 га, яка належить ОСОБА_1, трактор колісний та причіп, які зареєстровані за ОСОБА_5, проте при ухваленні судом рішення не вирішено питання про скасування заходів забезпечення позову щодо звільнення з-під арешту вказаного майна.

У частині відмови в задоволенні решти позовних вимог рішення не оскаржується, тому не переглядається.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, і це підтверджується матеріалами справи, що 17 червня 2006 року був зареєстрований шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3

Рішенням Ярмолинецького районного суду від 10 жовтня 2014 року шлюб між сторонами був розірваний. Цим рішенням була встановлена та обставина, що сторони з квітня 2014 року проживали окремо один від одного та не вели спільне господарство (т. 1 а. с. 6).

За час шлюбу сторони придбали: 04.07.2008 - трактор колісний МТЗ-82, 2007 року випуску, ідентифікаційний (заводський) номер НОМЕР_3, реєстраційний номер на час придбання НОМЕР_5; 08.12.2011 року - причіп самоскид 2ПТС-4, 1985 року випуску, ідентифікаційний (заводський) номер НОМЕР_4, реєстраційний номер на час придбання НОМЕР_6. Згідно свідоцтв про реєстрацію даної сільськогосподарської техніки її власником був ОСОБА_9, що підтверджується листом Держсільгоспінспекції в Хмельницькій області №8 від 12 травня 2015 року (т. 1 а. с. 8).

Висновками експерта автотоварознавця №005/02/2016 та №005/1/02/2016 від 4 та 5 березня 2016 року встановлено, що ринкова вартість трактора колісного МТЗ-82, 2007 року випуску, ідентифікаційний (заводський) номер 522507, реєстраційний номер НОМЕР_1, з врахуванням наявних на дату огляду, 22 лютого 2016 року, пошкоджень та інших недоліків, станом на час проведення експертизи - лютий 2016 року, становить 196747 грн. (т. 1 а. с. 108-142), ринкова вартість причепа самоскида 2ПТС-4, 1985 року випуску, ідентифікаційний (заводський) номер НОМЕР_4, реєстраційний номер 25165ВХ, з врахуванням особливостей його стану, пошкоджень та інших недоліків на момент проведення експертизи - 22 лютого 2016 року, становить 26767 грн. (т. 1 а. с. 81-107).

Частково задовольняючи позов, суд виходив з того, що за час шлюбу ОСОБА_3 та ОСОБА_1 придбали трактор колісний, причіп самоскид, а тому дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності та необхідна взаємна згода подружжя на розпорядження майном, що є об'єктом права його спільної сумісної власності.

Відповідачем ОСОБА_1 не надано доказів письмової згоди ОСОБА_3 на відчуження трактора колісного МТЗ-82 та причепу самоскиду 2ПТС-4.

Суд взяв як доказ висновок експерта ОСОБА_8, за яким ринкова вартість трактора колісного МТЗ-82 станом на лютий 2016 року становить 196747 грн., ринкова вартість причепу 2ПТС-4 становить 26767 грн.

З таким висновком погоджується колегія суддів Апеляційного суду Хмельницької області.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України, ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно із ч. 1-2 ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік, має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим з подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

За ч. 3 ст. 65 СК України для укладення одним з подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Зі змісту цієї норми випливає, що згода другого з подружжя подається у простій письмовій формі, якщо правочин, який укладається одним з подружжя за рахунок спільного майна, стосується цінного майна і разом з тим не вимагає нотаріального посвідчення та (або) державної реєстрації.

В постанові пленуму "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя"№11 від 21.12.2007 Верховний Суд України роз'яснив (п. 30), що рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об'єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК.

У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Із зазначеного слідує, що у разі відчуження чи неправомірного використання майна, суд не може застосовувати засоби для його реверсу, а може лише врахувати вартість прихованого майна при його розподілі. Якщо один із подружжя здійснив відчуження чи використав майно на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, то суд не маючи змоги застосувати поділ майна подружжя в натурі, здійснює поділ цього майна з використанням компенсаційного способу поділу.

За ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно із п. 22 постанови пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Відповідно до положень частин першої та другої статті 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, встановленої законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією зі сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків. Якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, укладений усно і одна зі сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним.

Законодавством не встановлено недійсності правочину при відчуженні спільного сумісного майна подружжя без письмової згоди одного з подружжя, а тому при розгляді спорів про розподіл цінного спірного майна та визнання недійсними правочинів з відчуження такого без письмової згоди одного з подружжя, за умови наявності іншої згоди, суди мають виходити з права одного з подружжя на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім'ї майна.

Саме до цього по суті зводиться правовий висновок щодо застосування норм права, що викладений у постанові Верховного Суду України №6-7цс15 від 8 квітня 2015, який в силу ст. 360-7 ЦПК України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Не може бути підставою для скасування рішення суду посилання апелянта, що суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, оскільки не визнав майно, яке підлягає поділу, спільною сумісною власністю подружжя, не з'ясував, яка частка в спірному майні належить позивачу, а вийшов із загального принципу рівності часток, позовними вимогами не була обумовлена вимога про визнання трактора колісного МТЗ-82 та причепа самоскида 2ПТС-4 спільним сумісним майном подружжя, й відповідно не було підстав для здійснення розподілу зазначеного майна. Сторони не заперечували, що спірне майно придбали під час перебування у шлюбі, що майно є спільною власністю подружжя.

Посилання апелянта, що частину коштів на придбання трактора йому дав батько, не може бути підставою для скасування рішення суду. Апелянт не надав належних доказів передачі цих коштів тільки на його користь і що трактор купувався тільки для нього, а не для подружжя.

Суд першої інстанції обґрунтував свій висновок щодо взяття за основу висновку експерта. Суд послався на нормативні акти, регулюючі проведення експертизи, взяв за основу наявність свідоцтва про реєстрацію трактора МТЗ-82 року виготовлення - 2007 рік.

Не може бути підставою для скасування рішення суду твердження апелянта, що суд неправомірно не скасував заходи забезпечення позову.

Апелянт, всупереч твердження не позбавлений можливості звернутись до суду першої інстанції з заявою про скасування заходів забезпечення позову.

Доводи апеляційної скарги, ретельно досліджені судом, висновків суду не спростовують і не дають підстав вважати, що судом допущені порушення матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення спору.

Оскільки рішення суду правильне, обґрунтоване, відповідає обставинам справи, постановлене з дотриманням вимог процесуального права, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 307, 308, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 23 червня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий /підпис/ А.В. Купельський

Суддя /підпис/ Т.В. Спірідонова

Суддя /підпис/ Т.О. Янчук

Згідно з оригіналом:

суддя Апеляційного суду

Хмельницької області А.В. Купельський

________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції - ОСОБА_13 Категорія: 59

Доповідач - Купельський А.В.