АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 601/1057/17 Головуючий у 1-й інстанції Білосевич Г.С.
Провадження № 22-ц/789/1106/17 Доповідач - Храпак Н.М.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 вересня 2017 р. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Храпак Н.М.

суддів - Дикун С. І., Парандюк Т. С.,

при секретарі - Сович Н.А.

та відповідача ОСОБА_1

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 10 серпня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа - служба у справах дітей Кременецької районної державної адміністрації про надання дозволу на виїзд неповнолітніх дітей за кордон без згоди батька, -

В С Т А Н О В И Л А:

у липні 2017 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_1 про надання дозволу на виїзд неповнолітніх дітей за кордон без згоди батька. Свої вимоги мотивує тим, що між нею та відповідачем був зареєстрований шлюб 12 лютого 2009 року, під час якого у них народилося двоє дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. 29 березня 2017 року рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області між ними був розірваний шлюб. У 2017 році сину ОСОБА_4 була проведена операція із видалення аденоїд та з метою лікування й реабілітації лікарем їй було рекомендовано повести його на відпочинок на море. Зазначаючи, що виїзд дітей за кордон сприятиме їх оздоровленню, розширенню світогляду та добре позначиться на їх духовному та інтелектуальному розвитку. Проте, ОСОБА_1 безпідставно чинить перешкоди у здійсненні позивачкою заходів: спрямованих на покращення здоров'я дітей, їх фізичному, духовному, моральному розвитку. Також зазначає, що відповідач відмовляється надати у передбаченому законодавством України дозвіл на виїзд неповнолітніх синів за кордон і жодних вагомих аргументів, які б пояснювали та обґрунтовували його відмову не наводить.

Рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області від 10 серпня 2017 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа - служба у справах дітей Кременецької районної державної адміністрації про надання дозволу на виїзд неповнолітніх дітей за кордон без згоди батька - задоволено.

Надано дозвіл на виготовлення проїзних документів, відкриття віз та тимчасових поїздок за кордон для оздоровлення до Польщі та Єгипту неповнолітніх: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, без згоди та супроводу батька ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, у супроводі матері ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, в період до ІНФОРМАЦІЯ_5 року.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 сплачений нею судовий збір в розмірі 640 (шістсот сорок) гривень.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити, посилаючись на те, що воно є незаконним та винесеним з порушенням норм матеріального та процесуального права. Також зазначає, що рішення суду про надання дозволу на виїзд неповнолітніх дітей на тимчасові поїздки за межі України на строк до ІНФОРМАЦІЯ_5 року - без зазначення конкретного часового проміжку таких виїздів, фактично позбавить його як батька брати участь у їх вихованні та можливості спілкування з ними. Крім цього вказує, що було порушено принцип диспозитивності: суд вийшов за межі позовних вимог, адже позивачка не зазначила країн, до яких вона має намір вивозити дітей.

У судовому засіданні ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав в повному обсязі, зіславшись на доводи, викладені в ній.

ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилася, хоча належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи, про що свідчить довідка про доставку SMS. Враховуючи вимоги ч. 2 ст. 305 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку позивача такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Представник служби у справах дітей Кременецької районної державної адміністрації в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про день, місце та час слухання справи.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення відповідача, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з таких підстав.

Задовольняючи позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що у позивача є складнощі в отриманні згоди відповідача на виїзд їх дітей за кордон, а також беручи до уваги той факт, що судом при розгляді даної справи не було встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд неповнолітніх дітей за межі України для тимчасового перебування та з врахуванням того, що батько дітей без жодних об'єктивних причин дозвіл на виїзд дітей за кордон в добровільному порядку не надає, чим фактично позбавляє синів права на відпочинок.

Колегія з даними висновками суду повністю погодитися не може, оскільки судом порушено норми матеріального права, а тому відповідно до п.п. 4 ч.1 ст.309 ЦПК України рішення суду слід скасувати і ухвалити нове рішення.

Відповідно до ч. 3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

З матеріалів справи вбачається, що 12 лютого 2009 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 був зареєстрований шлюб, який був розірваний рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області від 29 березня 2017 року (а.с. 3).

Під час перебування у шлюбі, у них народилося двоє дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яке підтверджується свідоцтвом про народження Серія № НОМЕР_1 від 14 червня 2012 року і зробленим записом в Книзі реєстрації народжень від 14 червня 2012 року за № 72 (а.с.5) та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, яке підтверджується свідоцтвом про народження Серія № НОМЕР_2 від 03 березня 2010 року і зробленим записом в Книзі реєстрації народжень від 03 березня 2010 року за № 19 (а.с. 6).

Позивач стверджує, що діти проживають разом із нею.

Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів і в їхньому супроводі чи супроводі осіб, які уповноважені ними.

Відповідно до статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини.

Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України).

Згідно зі статтею 157 СК України питання про виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов'язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

Згідно з ч. 2 ст.4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріального засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

У підп. 1 п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 (надалі Правил), виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску.

Тимчасовий виїзд малолітньої дитини за межі України повинен відбуватись лише за погодженням з іншим з батьків, оскільки такий переїзд спричиняє зміну режиму спілкування дитини з іншим з батьків, порядок участі у вихованні дитини, зміну звичайного соціального, культурного, мовного середовища дитини, що впливає на її подальше життя, розвиток і виховання.

Виходячи з положень зазначених норм матеріального права дозвіл на виїзд малолітньої дитини за межі України в супроводі одного з батьків за відсутності згоди другого з батьків на підставі рішення суду може бути наданий на конкретний одноразовий виїзд з визначенням його початку й закінчення.

Проте, суд першої інстанції не врахував визначеної статтею 4 Закону України "Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України" можливості ухвалення судом рішення на разовий виїзд дитини без згоди батька, не позбавленого батьківських прав, натомість надання за рішенням суду дозволу на майбутнє на постійні виїзди дитини за межі України без згоди батька суперечить чинному законодавству, яке визначає рівність прав та обов'язків обох батьків відносно виховання дитини, унаслідок чого батько фактично позбавляється можливості брати участь у вихованні дитини та спілкуванні з нею.

Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Як вбачається з позовної заяви, що позивач просила надати дозвіл на виїзд неповнолітніх їх дітей терміном до ІНФОРМАЦІЯ_5 року, при цьому не зазначила конкретної країни прямування та відповідного часового проміжку, з визначенням його початку й закінчення, що суперечить вимогам закону та порушує право відповідача, визначене ст.ст. 15, 16 Закону України "Про охорону дитинства", ст. ст. 151, 153,157-159 СК України, щодо підтримання регулярних особистих стосунків і прямих контактів з дітьми, участі у їх вихованні, а той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати іншому спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні.

Враховуючи наведене, колегія суддів у відповідності до вимог ст.309 ЦПК України прийшла до висновку, що рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 10 серпня 2017 року слід скасувати і ухвалити нове, яким в позові ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа - служба у справах дітей Кременецької районної державної адміністрації про надання дозволу на виготовлення проїзних документів, відкриття віз та виїзд неповнолітніх дітей - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, за кордон без згоди батька ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, до ІНФОРМАЦІЯ_5 року - відмовити.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 314, 316, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 10 серпня 2017 року - скасувати і ухвалити нове, яким в позові ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа - служба у справах дітей Кременецької районної державної адміністрації про надання дозволу на виготовлення проїзних документів, відкриття віз та виїзд неповнолітніх дітей - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, за кордон без згоди батька ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, до ІНФОРМАЦІЯ_5 року - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області Н.М. Храпак