Справа № 357/9324/16-ц Головуючий у І інстанції Ярмола О. Я.
Провадження № 22-ц/780/3554/17 Доповідач у 2 інстанції Журба С. О.
Категорія 26 14.09.2017
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 вересня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Коцюрби О.П., Сержанюка А.С.,

за участю секретаря Топольського В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АКТИВ+» на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16 лютого 2017 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет застави, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» про визнання договору поруки припиненим та визнання застави майна припиненим,

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2016 року ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» звернулося до суду із позовом, який мотивувало наступним:

26 вересня 2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», та ОСОБА_3 був укладений договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0№, згідно умов якого останній отримав кредит у розмірі 22410,00 доларів США, що дорівнювало еквіваленту 113 170,50 грн., строком до 26 вересня 2013 року зі сплатою 11,00 % річних. В якості забезпечення виконання зобов'язань позичальником було заставлено транспортний засіб: марка HYUNDAY, модель Тucson, 2006 року випуску, колір синій, тип ТЗ легковий універсал - В, кузов НОМЕР_2, державний номер НОМЕР_1, заставна вартість якого склала 125800 грн. 00 коп.

27 березня 2013 року у зв'язку з невиконанням позичальником зобов'язань за кредитним договором Білоцерківським міськрайонним судом Київської області було ухвалене рішення по цивільній справі №1003/19914/12 про солідарне стягнення з ОСОБА_3 та фінансового поручителя ОСОБА_2 на користь банку заборгованості за вказаним кредитом у розмірі 16 242,46 доларів США, що еквівалентно 139601,29 грн.

20 квітня 2015 року між ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» та ПАТ «УкрСиббанк» укладено договір факторингу №17, згідно умов якого право грошової вимоги за кредитним договором № 0 від 26.09.2006 року перейшло до позивача. Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду від 25 березня 2016 року у виконавчому провадженні з примусового виконання рішення суду про стягнення заборгованості за кредитом замінено стягувача ПАТ «УкрСиббанк» на ТОВ «ФК «Довіра та гарантія».

ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальник ОСОБА_3 помер. Згідно з повідомленням приватного нотаріуса Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області Губенко Т. А. позивачу стало відомо, що 21 січня 2016 року ОСОБА_2 були видані свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті її чоловіка ОСОБА_3

ОСОБА_2 рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27.03.2013 року про стягнення заборгованості за кредитом виконала лише 12.04.2016 року. За таких умов, з точки зору позивача, ОСОБА_2 як спадкоємиця у відповідності до положень ст. 625 ЦК України мала б сплатити суму боргу з урахуванням 3% річних та індексу інфляції за час прострочення виконання рішення суду, що станом на 02 серпня 2016 року становило 111614 грн. 63 коп. (8972,73 грн. - 3%річних та 105668,90 грн. - індекс інфляції).

У зв'язку з наведеним позивач просив суд в рахунок заборгованості перед ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» за договором споживчого кредиту та заставу транспортного засобу звернути стягнення на предмет застави, а саме - автомобіль HYUNDAY, модель Тucson, 2006 року, д.н.з. НОМЕР_1, зобов'язавши відповідача передати даний автомобіль позивачу, та стягнути з відповідача судові витрати.

У листопаді 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду із зустрічним позовом про визнання договору поруки та договору застави припиненими. Свої вимоги мотивувала тим, що 26 вересня 2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», та ОСОБА_3 був укладений договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0, строк дії якого було визначений сторонами з 26.09.2006 року до 26.09.2013 року.

26 вересня 2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 був укладений договір поруки, згідно умов якого вона поручилася за виконання позичальником грошових зобов'язань.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27 березня 2013 року з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 солідарно стягнуто на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором. Пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату відсотків за користування кредитом та пені, кредитор відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України змінив строк виконання зобов'язання. Позичальник за період з 25 квітня 2013 року по 26 грудня 2014 року здійснив погашення кредитної заборгованості в розмірі 21816,29 грн., що підтверджується копіями квитанцій про оплату. Таким чином ПАТ «УкрСиббанк», вже реалізувало своє право грошової вимоги до ОСОБА_3 та ОСОБА_2 за договором про надання споживчого кредиту та заставу майна ще до укладення з ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» договору факторингу №17 від 20.04.2015 року. Вказувала, що 12 квітня 2016 року вона погасила заборгованість за кредитним договором в повному обсязі, що підтверджується квитанцією про оплату, постановою державного виконавця про зняття арешту від 15 квітня 2016 року по виконавчому провадженню №38608134, постановою про закінчення виконавчого провадження від 11 травня 2016 року.

Також ОСОБА_2 зазначала, що на неї як на поручителя може бути покладено відповідальність за порушення боржником обов'язку щодо виконання зобов'язання за кредитним договором у випадку смерті позичальника лише за наявності у позичальника правонаступника, який прийняв спадщину. Разом з тим, умовами договору поруки №0 від 26 вересня 2006 року не передбачено згоди поручителя відповідати за зобов'язаннями спадкоємців у разі прийняття ними спадщини. Також вказувала, що новий кредитор ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» не вжив активних дій щодо реалізації своїх прав, пропустив спеціальний строк для пред'явлення вимог кредитора до спадкоємців, визначений ч. 2 ст. 1281 ЦК України, оскільки ІНФОРМАЦІЯ_1 вона повідомила АТ «Укрсиббанк» про смерть свого чоловіка.

У зв'язку з наведеним позивач ОСОБА_2 просила суд визнати поруку, встановлену за договором поруки №0 від 26 вересня 2006 року, припиненою; визнати зобов'язання за договором про надання споживчого кредиту та заставу майна №0, укладеного між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 припиненими; виключити (вилучити) з Державного реєстру обтяжень рухомого майна запис про звернення стягнення рухомого майна №50054739 від 02.08.2016 року, зареєстрований філією міста Києва та Київської області державного підприємства «Національні інформаційні системи»; виключити (вилучити) з Державного реєстру обтяжень рухомого майна запис про заборону відчуження, зареєстрований 28.09.2006 року та змінений 16.02.2016р. за №3802536 реєстратором: Державне підприємство «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України на підставі договору факторингу №17, від 20.04.2015р, автомобіля марки HYUNDAY, номер державної реєстрації: НОМЕР_1, обтяжувач - ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія».

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16 лютого 2017 року зустрічний позов задоволено частково, поруку, встановлену за договором поруки № 0 від 26 вересня 2006 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_2, визнано припиненою, з ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» стягнуто на користь ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 551,20 грн. У задоволенні іншої частини позовних вимог за зустрічним позовом відмовлено. Також було відмовлено у задоволенні первісного позову.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, особа, яка не приймала участі у справі, - ТОВ «Фінансова компанія «АКТИВ+» подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, неповноту та неправильність встановлення обставин, що мають значення для її вирішення, просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити первісний позов, змінивши при цьому кредитора у зобов'язанні за кредитним договором від 26 вересня 2006 року з ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» на ТОВ «Фінансова компанія «АКТИВ+». Обґрунтувала скаргу тим, що суд першої інстанції дійшов хибного висновку про те, що правові підстави для звернення стягнення на предмет застави в рахунок погашення заборгованості відсутні. Вважають висновки суду такими, що не ґрунтуються на положеннях закону.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до наступних висновків:

У відповідності до положень ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно положень ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. При цьому відповідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Перевіривши матеріали справи, колегія суддів прийшла до висновку, що підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Відповідно до укладеного між ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» та ТОВ «Фінансова компанія «АКТИВ+» договору факторингу № 279/ФК-16 останнє набуло право вимоги за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №0 від 26 вересня 2006 року. Таким чином ТОВ «Фінансова компанія «АКТИВ+» замінила попереднього кредитора у вказаних правовідносинах та оскаржило рішення суду першої інстанції, вважаючи його таким, що не відповідає вимогам закону.

Свою незгоду з ухваленим по справі рішенням ТОВ «Фінансова компанія «АКТИВ+» обґрунтовувало насамперед тим, що з його точки зору, суд першої інстанції безпідставно прийшов до висновку про пропуск встановленого положеннями ст. 1281 ЦК України строку пред'явлення кредитором вимоги до спадкоємців боржника, оскільки відповідач повідомляла про смерть її чоловіка лише ПАТ «УкрСиббанк», тоді як на той час кредитора у вказаному зобов'язанні вже було змінено на ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», який не отримував відповідного повідомлення спадкоємця померлого. За таких умов правових підстав для застосування встановленого ст. 1281 ЦК України строку у суду не було, відтак рішення по справі не може вважатися законним.

У відповідності до положень ст. 1281 ЦК України спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред'явив у вищевказані строки вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, позбавляється права вимоги.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1. 22.06.2015 року ОСОБА_2 направила відповідне повідомлення про смерть її чоловіка на адресу ПАТ «УкрСиббанк» як відомого їй на той час кредитора, оскільки доказів направлення їй (зокрема і як поручителю за кредитом) банком чи ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» повідомлення про заміну кредитора у зобов'язанні до суду представлено не було. При цьому не може вважатися таким повідомленням відповідача представлені апелянтом до апеляційної інстанції докази повідомлення ОСОБА_3 про укладення договору факторингу, оскільки воно направлялося та було отримане не відповідачем, а її чоловіком. За таких умов посилання апелянта на неналежне виконання спадкоємцем обов'язку повідомлення кредитора про смерть боржника не відповідає обставинам справи.

Окрім наведеного, зважає колегія суддів апеляційного суду й на те, що сам позивач у своєму позові вказує на те, що про видання ОСОБА_2 свідоцтв про право на спадщину за законом після смерті її чоловіка ОСОБА_3 йому (позивачу) стало відомо з повідомлення приватного нотаріуса Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області Губенко Т. А. від 21 січня 2016 року. При цьому позов до спадкоємця боржника було пред'явлено лише 30.08.2016 року, тобто з пропуском ст. 1281 ЦК України строку.

З урахуванням наведеного вище колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції щодо того, що позивачем не було дотримано передбаченого ст. 1281 ЦК України строку на пред'явлення вимоги до спадкоємців померлого боржника, у зв'язку з чим ним було втрачене право на таку вимогу. Дані обставини ретельним чином були досліджені судом першої інстанції при вирішенні справи, їм була дана належна правова оцінка, з якою погоджується й колегія суддів апеляційного суду, а доводи апеляційної скарги не спростовують відповідності таких висновків суду першої інстанції. Зважаючи на викладене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про те, що суд першої інстанції, розглядаючи спір, повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, а його рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права. За таких умов передбачені законом підстави для скасування рішення суду першої інстанції при апеляційному розгляді відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АКТИВ+» відхилити.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді: О.П. Коцюрба

А.С. Сержанюк