Справа № 497/2347/16-ц
Провадження № 2/497/183/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.08.2017 року Болградський районний суд Одеської області

в складі: головуючого судді - Раца В.А.

при секретарі - Божевій І.Д.

за участю сторін: позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Болграді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

14.12.2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду і просить постановити рішення, яким розірвати шлюб між ним та ОСОБА_4, зареєстрований 25.03.2000 року відділом реєстрації актів громадянського стану Болградського районного управління юстиції Одеської області, а/з № 29, мотивуючи свої вимоги тим, що спільне життя з відповідачем не склалося із-за різних поглядів на життя, відновлення шлюбних стосунків неможливе, шлюбні відносини припинені з жовтня 2016 року, тому він звернувся до суду. Від цього шлюбу сторони мають неповнолітню доньку ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1.

02.02.2017 року ОСОБА_4 звернулася до суду із зустрічним позовом, який згодом уточнила (а.с.32-33) та просить суд визнати спільною сумісною власністю подружжя будинок з господарськими будівлями та надвірними спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1, автомобіль ВАЗ 21703, 2008 року випуску державний номер НОМЕР_1, мотивує тим, що між сторонами було укладено шлюб 25 березня 2000 року, проте, спільно проживати як сім'я вони почали з березня 1997 року. За період з березня 1997 року і до цього часу ними спільними зусиллями було придбано будинок, розташований за адресою: 68702, АДРЕСА_1 та в період проживання у зареєстрованому шлюбі, у 2005 році, прибудовано до нього кухню, баню, збудовано гараж. На даний час ці об'єкти не введено в експлуатацію проте, вони значно збільшили первинну вартість будинку. Також у шлюбі ними було придбано автомобіль ВАЗ 21703, 2008 року випуску державний номер НОМЕР_1. У добровільному порядку відповідач не бажає призвести розподіл, тому вона вимушена звернутися до суду з цім зустрічним позовом.

В судовому засіданні позивач за первинним позовом та його представник ОСОБА_2, яка діє на підставі угоди про надання правової допомоги №5 від 19 квітня 2017 року та ордеру серії ОД №024450, підтримали позовні вимоги, наполягали на їх задоволенні, вимоги по зустрічній позовній заяві не визнали та позивач надав письмові заперечення на зустрічну позовну заяву (а.с.47-48), посилаючись на те, що будинок був придбаний ним до реєстрації шлюбу з відповідачем по первісному позову та на його особисті кошти. Крім цього вони з ОСОБА_4 вже розподілили спільне нажите майно, та вона вивезла пральну машинку, холодильник, шафу-купе, м'який куточок (диван, два крісла), диван, стінку з підставкою для телевізору, стінку для комп'ютера, журнальний скляний столик, телевізор плазмовий, комп'ютер стаціонарний, ноутбук, планшет АСУС, фотоапарат «НІКОН», кухонний м'який куточок, трюмо, пилосос «Зельмер», духову шафу, електром'ясорубку «Сатурн», набір посуду (каструлі), сковороду металокерамічну, телефон - смартфон, постільну білизну, електропраску, а всього майна на загальну суму 146 100 грн. Вартість автомобіля складає 104 000 грн., тому він вважає, що вони з ОСОБА_4 вже поділили спільне нажите майно між собою і просить суд відмовити в задоволенні зустрічного позову.

Відповідач за первинним позовом ОСОБА_4 та її представник ОСОБА_3, який діє на підставі довіреності (а.с.25) позов визнали, відповідач за первинним позовом ОСОБА_4 миритися з позивачем не бажає, на розірвання шлюбу згодна, зустрічний позов підтримали та просили його задовольнити в повному обсязі.

Вислухавши пояснення сторін, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд вважає, що первинна позовна заява підлягає задоволенню, а зустрічна позовна заява задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст.ст. 3,4 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Як вбачається зі змісту ст.ст. 10,60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що сторони знаходяться в зареєстрованому шлюбі з 25.03.2000 року, зареєстрованого відділом реєстрації актів громадянського стану Болградського районного управління юстиції Одеської області, актовий запис № 29 (а.с.15).

В період шлюбу у сторін народилася донька ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2, виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Болградського районного управління юстиції Одеської області, актовий запис № 144.

Сторони однією сім'єю не проживають, сумісного господарства не ведуть, спору про місце проживання дитини не мають.

Відповідно до ч.2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне проживання подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, які мають істотне значення.

В судовому засіданні встановлено, що сторони однією сім'єю не проживають, сумісного господарства не ведуть, поновити шлюбно-сімейні стосунки наміру не мають, подальше сумісне проживання сторін і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, тому суд вважає за необхідне шлюб розірвати.

За положеннями ч.ч. 1,2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя.

За приписами ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки, що є ознаками сім`ї.

Відповідно до ч.1 ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або у будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

У пункті 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз'яснено, що під час застосування ст. 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталеві відносини, що притаманні подружжю.

Тобто положеннями вказаних норм передбачено, що для визначення та встановлення, що майно є спільною сумісною власністю подружжя необхідні умови - проживання однією сім`єю, спільне проживання, яке пов'язано спільним побутом, із взаємними правами та обов'язками, що і є ознаками сім`ї.

Відповідно до ч.2 ст. 256 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені юридичні факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

В судовому засіданні встановлено, що 20 березня 2000 року між ОСОБА_6 і ОСОБА_1 було укладено договір купівлі-продажу, відповідно до якого ОСОБА_1 купив один глиняний будинок, площею 41.1 кв.м., кухня, два сараї, побутові споруди № 1-8, розташованого в АДРЕСА_1 на земельній ділянці, площею 600 кв.м., договір зареєстровано в реєстрі за № 2073 та зареєстровано у Болградському БТІ 20.03.2000 року (а.с.34).

Будь-яких вимог, щодо встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу в певний період часу, а саме на час придбання зазначеного житлового будинку, позивачем заявлені не були.

Як вбачається з довідки ТСЦ 5151 РСЦ МВС в Одеській області № 579 від 17.12.2016 року за ОСОБА_1 зареєстрований транспортний засіб ВАЗ 21703, державний номер НОМЕР_1, яким має право керувати ОСОБА_4 (а.с.17).

Відповідно до ч.1 ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Відповідно до роз'яснень, що надані судам у п.17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», розглядаючи позови, пов'язані з правом спільної власності, суди повинні виходити з того, що відповідно до ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Зі зміст ч. 2 ст. 74 СК України вбачається, що на майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Відповідно до ст.ст. 69-71 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, виходячи з того, що факт придбання зазначеного транспортного засобу в період шлюбу, і з жодних сторін немає будь-яких заперечень, щодо цього факту, а позову щодо розділу майна подружжя не заявлено, тому суд приходить до висновку щодо відсутності підстав визнання цього факту в судовому порядку.

Таким чином, вислухавши пояснення сторін, дослідивши докази на які посилалися сторони, враховуючи встановлені судом обставини, суд приходить до висновку щодо відсутності підстав задоволення зустрічного позову.

Згідно вимогам ст. 88 ЦПК України всі витрати, пов'язані з розірванням шлюбу покласти на відповідача.

Окрім цього суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_4 судовий збір в розмірі 640 гривень, як з відповідача за позовом який судом задоволено в повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.10,60,212,213,25 ЦПК України, ст.ст.21,69-71,74,110,112 СК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу- задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_4, зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Болградського районного управління юстиції Одеської області 25.03.2000 року, актовий запис № 29.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави судовий збір в розмірі 640 гривень.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подання в десятиденний строк апеляційної скарги, або в порядку ст. 294 ЦПК України. Апеляційна скарга подається до апеляційного суду Одеської області через Болградський районний суд Одеської області.

Суддя В.А. Раца