Справа № 219/7272/17
Провадження № 2/219/3573/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

8 вересня 2017 року Артемівський міськрайонний суд Донецької області

в складі: головуючої-судді Чопик О.П.,

при секретарі Чубикало О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Бахмуті Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_2, яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3, до ОСОБА_4 про визнання права власності в порядку спадкування,

в с т а н о в и в :

позивач звернулась до суду з позовом в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права власності в порядку спадкування, посилаючись на те, що її син є спадкоємцем за законом після смерті свого батька ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_5. Стверджує, що померлому на праві власності належав будинок АДРЕСА_1, та земельна ділянка розміром 483 кв.м. для обслуговування житлового будинку і господарських будівель на підставі договору купівлі-продажу будинку та земельної ділянки, посвідченого 1 жовтня 1998 року завідуючою першої Артемівської державної нотаріальної контори Букрей Г.П. Стверджує, що спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_5 є також його донька ОСОБА_4, яка не претендує на спадщину та не заперечує проти оформлення спадкових прав на ім'я ОСОБА_3. Просить суд визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на будинок АДРЕСА_1, та земельну ділянку розміром 483 кв.м. для обслуговування цього житлового будинку і господарських будівель.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, подавши заяву про розгляд справи у його відсутності та про підтримання вимог заяви. Просить позов задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з'явилася, подавши заяву про розгляд справи без її участі Проти задоволення позову не заперечує.

Відповідно до ст.169 Цивільного процесуального кодексу України суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутності представників сторін, від яких надійшли відповідні заяви, на підставі наявних у справі доказів, які вважає достатніми.

З урахуванням ч.2 ст.197 Цивільного процесуального кодексу України, у зв'язку з неявкою всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_5 помер ОСОБА_5 у місті Артемівську Донецької області, про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Артемівську реєстраційної служби Артемівського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області складено відповідний актовий запис №59 та видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 (а.с.7).

Згідно зі свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2, виданим 8 грудня 1999 року Артемівським міським відділом реєстрації актів громадянського стану (а.с.6), батьком ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, є ОСОБА_5, матір'ю - ОСОБА_2.

Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_3, виданого 22 квітня 2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Артемівську Артемівського міськрайонного управління юстиції Донецької області (а.с.13), шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 22 квітня 2009 року розірвано. 25 вересня 2012 року ОСОБА_2 зареєструвала шлюб з ОСОБА_8 та отримала прізвище «ОСОБА_2», про що свідчить свідоцтво про шлюб, видане 25 вересня 2012 року відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Артемівську Артемівського міськрайонного управління юстиції Донецької області (а.с.14).

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, є донькою ОСОБА_5, про що свідчить свідоцтво про народження серії НОМЕР_4 (а.с.91) та свідоцтво про укладення шлюбу серії НОМЕР_5 (а.с.92).

15 травня 2017 року приватним нотаріусом Бахмутського міського нотаріального округу Бойко Я.С. заведено спадкову справу №219/01-20/9105/2017 після смерті ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_5, на підстави заяви його доньки - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.66, 67, 86). Також 23 жовтня 2013 року до нотаріальної контори надійшла заява від ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_3, про відмову від спадщини померлого ОСОБА_5 (а.с.68). 8 червня 2017 року із заявою про прийняття спадщини та про видачу свідоцтва про право на спадщину звернувся неповнолітній ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, після смерті його батька ОСОБА_5 (а.с.83). На даний час свідоцтва про право на спадщину не видані.

Спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), що передбачено ст.1216 Цивільного кодексу України.

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 Цивільного кодексу України).

Згідно зі ст.1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ч.1 ст.1270 Цивільного кодексу України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

При цьому, частинами 1, 5 та 6 ст.1273 Цивільного кодексу України передбачено, що спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини. Відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною. Відмова від прийняття спадщини може бути відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття.

Крім того, відповідно до ч.4 ст.1268 Цивільного кодексу України малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків відмови від спадщини.

Як установлено судом, заяви про прийняття спадщини подали спадкоємці першої черги за законом - донька та син спадкодавця - 15 травня 2013 року ОСОБА_4 та 8 червня 2017 року ОСОБА_3

9 червня 2017 року приватним нотаріусом Бахмутського міського нотаріального округу Бойяко Я.С. винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії - ОСОБА_3 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно померлого у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на земельну ділянку, а також у зв'язку з відсутністю оригіналу заповіту від 12 вересня 1992 року (а.с.9).

Згідно з договором купівлі-продажу будинку та земельної ділянки, посвідченим 1 жовтня 1998 року завідуючою першої Артемівської державної нотаріальної контори Букрей Г.П., ОСОБА_5 купив у ОСОБА_11 належний йому на праві власності жилий будинок з надвірними спорудами та побудовами, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1, та належну на праві приватної власності земельну ділянку розміром 483 кв.м. для обслуговування жилого будинку і господарських будівель (а.с. 8).

Право власності ОСОБА_5 на житловий будинок з надвірними спорудами та побудовами зареєстроване у Бюро технічної інвентаризації Відділу комунального господарства Артемівської міської ради народних депутатів 5 жовтня 1998 року, реєстровий номер 24-3681 (а.с.8 на звороті).

Відповідно до довідки №22, виданої 17 лютого 2014 року головою квартального комітету №29 Купченко В.І., яка видана ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, мешкає за адресою: АДРЕСА_2, про те, що ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_5, проживав та був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, з 26 лютого 1999 року по день смерті (а.с.12).

Водночас право власності на земельну ділянку не було належним чином перереєстроване спадкодавцем. Згідно з державним актом на право приватної власності на землю, серії НОМЕР_6, земельна ділянка площею 483 кв.м, розташована за адресою: АДРЕСА_1, для обслуговування житлового будинку і господарських будівель належить ОСОБА_11 (а.с.102-103).

Відповідно до ст.1225 Цивільного кодексу України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом.

Згідно з ч.1 ст.22 Земельного кодексу України від 18 грудня 1990 року, в редакції, чинній станом на 1 жовтня 1998 року, право власності на землю виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право.

За ч.1 ст.23 Земельного кодексу України від 18 грудня 1990 року, в редакції, чинній станом на 1 жовтня 1998 року, право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів.

В свою чергу, відповідно до ч.ч.3, 4 ст.18 Земельного кодексу України від 18 грудня 1990 року, в редакції, чинній станом на 1 жовтня 1998 року, придбання земельних ділянок, що перебувають у колективній або приватній власності, провадиться за договором купівлі-продажу, який посвідчується у нотаріальному порядку. Договір купівлі-продажу земельної ділянки і документ про оплату вартості землі є підставою для відведення земельної ділянки в натурі (на місцевості) і видачі державного акта на право власності.

Частиною 2 ст.14 Закону України «Про власність» від 7 лютого 1992 року, в редакції, чинній станом на 1 жовтня 1998 року, передбачено, що громадяни набувають право власності на земельні ділянки у разі, зокрема, купівлі-продажу.

Відтак у судовому засіданні встановлено, що спадкодавець ОСОБА_5 набув право власності на земельну ділянку для обслуговування житлового будинку та господарських споруд на підставі договору купівлі-проваджу, однак державного акта на право власності на земельну ділянку на своє ім'я за життя не отримав. Таким чином, суду представлено достатньо доказів для включення зазначеного майна у спадкову масу.

Крім того, згідно зі ст. 392 Цивільного кодексу України право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ст. 1267 Цивільного кодексу України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Спадкоємці за усною угодою між собою, якщо це стосується рухомого майна, можуть змінити розмір частки у спадщині когось із них. Спадкоємці за письмовою угодою між собою, посвідченою нотаріусом, якщо це стосується нерухомого майна або транспортних засобів, можуть змінити розмір частки у спадщині когось із них.

Таким чином, частки спадкоємців ОСОБА_5 за законом - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є рівними. Письмової угоди, посвідченої нотаріусом, про зміну розміру частки у спадщині когось із них спадкоємці не укладали. Саме тому, на думку суду, відсутні підстави для визнання за ОСОБА_3 права власності на спадкове майно у цілій частці. Визнання відповідачем позову не може замінити відповідної письмової угоди, яка повинна бути укладена у відповідності до вимог ч.2 ст.1267 Цивільного кодексу України.

Оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково, визнавши за ОСОБА_3 право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 на ? частки будинку АДРЕСА_1, та ? частки земельної ділянки площею 483 кв.м для обслуговування цього житлового будинку і господарських будівель.

Керуючись ст.ст. 4, 10, 60, 88, 169, 212, 215 Цивільного процесуального кодексу України, ст.ст. 1216, 1217, 1225, 1261, 1267, 1268, 1270 Цивільного кодексу України, суд

в и р і ш и в :

позов ОСОБА_2, яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3, до ОСОБА_4 про визнання права власності в порядку спадкування задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на ? частки житлового будинку АДРЕСА_1, та ? частки земельної ділянки, площею 483 кв.м, наданої для обслуговування житлового будинку і господарських будівель за адресою: АДРЕСА_1, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_5.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 320 (триста двадцять) грн 00 коп. сплаченого судового збору, пропорційно до розміру задоволеної частини позовних вимог.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя (підпис)

Згідно з оригіналом.

Головуюча О.П.Чопик