Сквирський районний суд Київської області
Справа № 376/1671/17
Провадження № 2/376/833/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" листопада 2017 р. Сквирський районний суд Київської області

в складі: головуючого судді - Клочко В.М.,

при секретарі судових засідань - Щур Л.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сквира Київської області справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» до ОСОБА_1 про стягнення страхового відшкодування,-

встановив:

Представник позивача звернувся до суду у якому просить суд стягнути з відповідача ОСОБА_1 суму сплаченого страхового відшкодування в розмірі 55 500 грн.

В обґрунтування позивних вимог представник позивача зазначив, що 01.07.2015 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Українська страхова група» ( далі по тексту ПрАт «СТ «Українська страхова група», Позивач) та фізичною особою ОСОБА_2 було укладено договір добровільного страхування за № 28-0220-15-00061, за умовами якого позивач застрахував майнові інтереси останньої, пов`язаної з експлуатацією наземного транспортного засобу - легкового автомобіля марки «Mercedes Benz E-200» д.н.з. НОМЕР_1 .

01.02.2016 року сталася ДТП за участю автомобіля марки «Daewoo Lanos » д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 та автомобілем марки ««Mercedes Benz E-200» д.н.з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_2 ..

02.02.2016 року ОСОБА_2 звернулась до ПрАт «СТ «Українська страхова група» із заявою про виплату страхового відшкодування.

15.04.2016 року ПрАт «СТ «Українська страхова група» сплатила ОСОБА_2 вартість відновлювального ремонту в сумі 55 500 грн. відповідно до страхового акту № ЦРКА -2319 від 15.04.2016 року, що стверджується платіжним дорученням № 6883 від 15.04.2016 року.

Відповідача ОСОБА_1 було визнано винним у скоєні адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП.

У зв`язку з чим ПрАт «СТ «Українська страхова група» просить стягнути з винної особи на підставі п.1 ч.1 ст. 1188 ЦК України суму сплаченого страхового відшкодування в розмірі 55 500 грн.

Представник позивача ПрАт «СТ «Українська страхова група», у судове засідання не з`явився, надіслав на адресу суду, письмову заяву у якій просить розглянути справу у його відсутність та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач у судове засідання не з`явився, надіслав на адресу суду письмове заперечення, яке було долучене до матеріалів справи у якому позов не визнав повністю посилаючись на те, що дійсно 01.02.2016 року на автодорозі Кременець - Біла Церква 318 км + 508 м сталася ДТП за участю трьох транспортних засобів, а саме :

- автомобіля марки «Daewoo Lanos » д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 ,

- автомобіля марки «Mercedes Benz E-200» д.н.з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_2 та яким керував ОСОБА_3 ,

- автомобіля марки «Ford Escort» д.н.з. НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_4 ..

У скоєні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП було визнано, як і ОСОБА_1 так і ОСОБА_4

ОСОБА_1 є суб`єктом обов`язкового страхування на підставі договору страхування № АЕ 5061314 від 28.11.2015 року укладеного між ним та ПАТ НАСК «Оранта».

ОСОБА_4 є суб`єктом обов`язкового страхування на підставі договору страхування укладеного з ПрАт «СТ «Українська страхова група».

ОСОБА_2 . є суб`єктом обов`язкового страхування на підставі договору страхування укладеного з ПрАт «СТ «Українська страхова група».

ПрАТ НАСК «Оранта» здійснила виплату ОСОБА_2 , страхове відшкодування в розмірі 32 763 грн., шляхом перерахунку коштів на рахунок ФОП ОСОБА_5 , яка здійснила ремонт автомобіля.

У зв`язку з чим вважає, що не може нести подвійну цивільну правову відповідальність та страхове відшкодування повинні здійснювати страхові компанії.

Вирішуючи спір, суд акцентує увагу, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, суд розглядає цивільну справу в межах заявлених позивачем вимог, особа на власний розсуд здійснює своє право на захист і розпоряджається своїми цивільними та процесуальними правами (ст. 12 ч. 1, ст. 20 ч. 1 ЦК України, ст. 10 ч. 1, ст. 11 ч. 2 ЦПК України), позивач зобов`язаний належно довести обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях; належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування; обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст. 10 ч. ч. 2, 3, ст. 11 ч. 1, ст. ст. 57 - 60 ЦПК України); про задоволення позову рішення може бути прийняте за умови обґрунтованості та доведеності позовних вимог (ст. ст. 212 - 215 ЦПК України).

Судом встановлено, що 01.07.2015 року позивач (страховик) і ОСОБА_2 уклали договір добровільного страхування наземних транспортних засобів (далі - договір добровільного майнового страхування), за яким страховик застрахував майнові інтереси потерпілої, пов`язані з експлуатацією автомобіля марки «Mercedes Benz E-200» д.н.з. НОМЕР_1 (далі - застрахований автомобіль).

01.02.2016 року о 09 год. 30 хв. на автодорозі Кременець -Біла Церква 318 км. + 508 м, сталась дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю застрахованого автомобіля марки «Mercedes Benz E-200» д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 , автомобіля марки «Daewoo Lanos » д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 ( застрахований відповідно до договору добровільного страхування наземних транспортних засобів № АЕ 5061314 від 28.11.2015 року укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ НАСК «Оранта»,) та автомобілем марки «Ford Escort» д.н.з. НОМЕР_3 за кермом якого був ОСОБА_4 .. Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження.

09 березня 2016 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області ухвалив постанову, якою визнав винним у настанні ДТП відповідача ОСОБА_1 ..

04.03.2016 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області ухвалив постанову якої визнав ОСОБА_4 винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП за те, що 01.02.2016 року близько 09 год. 50 хв., останній керуючи автомобілем марки «Ford Escort» д.н.з. НОМЕР_3 , на автодорозі Кременець -Біла Церква 318 км. + 508 м, проявив неуважність, не врахував дорожню обстановку та допустив занос автомобіля з подальшим виїздом на зустрічну смугу та допустив зіткнення із стоячим на узбіччі автомобілем марки «Mercedes Benz E-200» д.н.з. НОМЕР_1 . Внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

02.02.2016 року ОСОБА_2 повідомила ПрАт «СТ «Українська страхова група» про настання страхового випадку у якому вказала, що ДТП сталася за участю трьох наземних транспортних засобів, а саме її, автомобіля марки «Ford Escort» д.н.з. НОМЕР_3 застрахованого у ПрАт «СТ «Українська страхова група» та «Daewoo Lanos » д.н.з. НОМЕР_2 застрахованого ПрАТ НАСК «Оранта».

15.04.2016 року ПрАт «СТ «Українська страхова група» керуючись умовами укладеного договору добровільного майнового страхування сплатила ОСОБА_2 вартість відновлювального ремонту в сумі 55 500 грн. відповідно до страхового акту № ЦРКА -2319 від 15.04.2016 року, що стверджується платіжним дорученням № 6883 від 15.04.2016 року.

31.08.2016 року ПАТ НАСК «Оранта» склала страховий акт за № ОЦВ-16-935/1 згідно якого, з урахуванням того, що застрахований у їх компанії транспортний засіб автомобіль марки «Daewoo Lanos » д.н.з. НОМЕР_2 частково пошкодив автомобіль марки «Mercedes Benz E-200» д.н.з. НОМЕР_1 , а іншу частину пошкодив автомобіль марки «Ford Escort» д.н.з. НОМЕР_3 то сума відшкодування становить 32 763 грн. 06 коп., яку перевів ФОП ОСОБА_5 , який здійснив ремонт пошкодженого транспортного засобу.

Листами ПрАт «СТ «Українська страхова група» , зверталась до відповідача ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про відшкодування сплаченого страхового відшкодування в сумі 55 500 грн, а інформації про те, що ПрАт «СТ «Українська страхова група» до ПрАТ НАСК «Оранта», відсутня.

Відповідно до ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, межах фактичних виплат, переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

За змістом ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст. 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання та створює підвищену небезпеку.

Згідно ст. 1191 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у повній мірі виплаченого відшкодування.

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (ст. 979 ЦК України).

Страхувальник вносить страховику згідно з договором страхування певну плату, яка називається страховим платежем (страховим внеском, страховою премією) (ч. 1 ст. 10 ЗУ «Про страхування»).

Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (ст. 980 ЦК України).

Розрізняють добровільну та обов`язкову форми страхування (ст. 5 ЗУ «Про страхування). Добровільним може бути, зокрема, страхування наземного транспорту (п. 6 ч. 4 ст. 6 ЗУ «Про страхування»). Законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування) (ч. 1 ст. 999 ЦК України).

Види обов`язкового страхування в Україні визначені у ст. 7 ЗУ «Про страхування». До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Предметом даного позову є вимога про відшкодування завданої майнової шкоди у вигляді сплати страхового відшкодування у розмірі 55 500 грн.

Встановлено, що сторони по справі мають декілька зобов`язань: договірне зобов`язання між позивачем і потерпілою - за договором добровільного майнового страхування; деліктне зобов`язання між потерпілою та відповідачем - із завдання шкоди внаслідок ДТП; договірне зобов`язання між відповідачем і третьою особою - за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

На виконання договору добровільного майнового страхування позивач сплатив страхове відшкодування у розмірі 55 500 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Згідно ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено право страховика подати після виплати страхового відшкодування регресний позов до страхувальника за наявності певних умов.

Відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у ст. 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (ст. 3 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст. 5).

Обмеження набуття страховиком завдавача шкоди права зворотної вимоги (регресу) випадками, які визначені у ст. 38 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», зумовлене тим, що набуття вказаного права щоразу після відшкодування цим страховиком шкоди потерпілому суперечило би меті страхування цивільно-правової відповідальності, об`єктом якого є майнові інтереси завдавача шкоди та яке забезпечує, зокрема, їх захист.

Вимога позивача (страховика потерпілої) до завдавача шкоди не є регресною та заснована на інших приписах законодавства.

Відповідно до пункту четвертого частини першої ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок виконання обов`язку боржника третьою особою.

Отже, кредитор у деліктному зобов`язанні (потерпіла) може бути замінений його страховиком (позивачем) внаслідок виконання ним обов`язку завдавача шкоди (відповідача) з відшкодування останньої.

Згідно зі ст. 993 ЦК України та 27 ЗУ «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.

Враховуючи викладене, правовідносини, що виникли між позивачем і відповідачем у зв`язку з виплатою першим на користь потерпілої страхового відшкодування, є засновані на суброгації - переході до позивача права вимоги потерпілої у деліктному зобов`язанні.

Відповідно до ст. 9 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Розмір страхової суми за шкоду, завдану майну потерпілих, становить 50 000 на одного потерпілого. Страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені у договорі страхування.

Відповідно до ст. 22 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, завдану внаслідок ДТП майну третьої особи.

Стаття 991 ЦК України та ст. 37 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» перелічують підстави відмови від здійснення страхової виплати.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

А тому, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можлива за умови, що згідно з цим договором або ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Враховуючи те, що цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу марки «Daewoo Lanos » д.н.з. НОМЕР_2 , на час настання страхового випадку була застрахована у ПАТ НАСК «Оранта», то у даному випадку позивач мав звернутись до цієї страхової компанії з заявою про виплату страхового відшкодування за полісом.

Крім того, суд , звертає увагу, що відповідно до п.8 викладеного в постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» Шкода, завдана кількома особами, відшкодовується кожною з них у частці, завданій нею (у порядку часткової відповідальності).

Особи, які спільно завдали шкоди, тобто завдали неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями, або діями з єдністю наміру, несуть солідарну відповідальність перед потерпілими (статті 543, 1190 ЦК). У такому самому порядку відповідають особи, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, за шкоду, завдану внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки іншим особам. Спір про відшкодування шкоди, завданої при цьому самим джерелам підвищеної небезпеки кожним із їх володільців перед іншим із них, вирішується за правилами статті 1188 ЦК, а саме: шкода, завдана одному з володільців із вини іншого, відшкодовується винним; не відшкодовується шкода, завдана володільцю лише з його вини; за наявності вини всіх володільців розмір відшкодування визначається судом у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення (тобто залежно від ступеня вини кожного); у разі відсутності вини володільців у взаємному завданні шкоди жоден із них не має права на відшкодування.

Суди мають розрізняти випадки, коли внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки шкоди завдано самим володільцям цих джерел, від випадків, коли шкоди завдано іншим особам (наприклад, пасажирам, пішоходам). У цьому випадку особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини (частина друга статті 1188 ЦК). При цьому солідарний боржник, який відшкодував спільно завдану шкоду, має право вимагати з кожного з інших завдавачів шкоди частку виплаченого потерпілому відшкодування. Оскільки боржник, який виконав солідарне зобов`язання, має право зворотної вимоги, тобто стає кредитором за регресним зобов`язанням до інших боржників, розподіл відповідальності солідарних боржників один перед одним (визначення часток) за регресним зобов`язанням здійснюється на загальних підставах за правилами статті 1191 ЦК, тобто у розмірі, що відповідає ступеню вини кожного з боржників.

У пункті 16 вище зазначеної постанови ПВСУ від 01.03.2013 року вказано, що відповідно до статті 21 Закону № 1961-IV на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, тобто володільці транспортних засобів, за винятком осіб, звільнених від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно з пунктом 13.1 статті 13 цього Закону, зобов`язані застрахувати ризик своєї цивільної відповідальності, яка може настати внаслідок завдання шкоди життю, здоров`ю або майну інших осіб при використанні транспортних засобів. У зв`язку із цим при пред`явленні позовних вимог про відшкодування такої шкоди в результаті дорожньо-транспортної пригоди безпосередньо до особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, суд має право виключно в порядку, передбаченому статтею 33 ЦПК, залучити до участі у справі страхову організацію (страховика), яка застрахувала цивільну відповідальність володільця транспортного засобу. Непред`явлення вимог до страховика за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика є підставою для відмови в позові до завдавача шкоди у відповідному розмірі.

Оскільки відповідно до статті 3 Закону № 1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється як з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди, так і захисту майнових інтересів страхувальників, враховуючи положення статті 1194 ЦК, питання про відшкодування шкоди самою особою, відповідальність якої застрахована, вирішується залежно від висловленої нею згоди на таке відшкодування та виконання чи невиконання нею передбаченого статтею 33 Закону № 1961-IV обов`язку щодо письмового надання страховику, з яким укладено відповідний договір (у передбачених випадках Моторному (транспортному) страховому бюро України, далі - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого зразка. У разі відсутності такої згоди завдана потерпілому шкода підлягає відшкодуванню страховиком у межах передбаченого договором страхування страхового відшкодування. Наявність такої згоди у вигляді відповідної заяви цієї особи та виконання нею передбаченого статтею 33 Закону № 1961-IV обов`язку з`ясовується судом першої інстанції, у зв`язку з чим до участі у справі може бути залучений страховик.

У зв`язку з вище наведеним, суд, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню в повному обсязі зважаючи на те, що позивач не звертався з позов до страховика відповідача, страховою компанією відповідача була проведена виплата страхового відшкодування та не зрозуміло з чого виходив позивач покладаючи шкоду тільки на відповідача, оскільки шкода була завдана двома транспортними засобами, тощо.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 10,61,79,84, 88, 131,212-215,218 ЦПК України, ст.ст. ЦК України, ст.ст. 27 Закону України «Про страхування»,-

вирішив:

В задоволені позовних вимог Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» до ОСОБА_1 про стягнення страхового відшкодування - відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Київської області через Сквирський районний суд Київської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя