Провадження №22-ц/784/2062/17
Справа № 484/2648/16-ц
Провадження № 22-ц/784/2062/2017 Головуючий в першій інстанції: ОСОБА_1
Категорія 30 Доповідач в апеляційній інстанції: ОСОБА_2
У Х В А Л А

іменем України

21 вересня 2017 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Лівінського І.В.,

суддів: Шаманської Н.О., Коломієць В.В.,

при секретарі судового засідання Горенко Ю.В.,

за участі: позивача ОСОБА_3,

представника відповідачки ОСОБА_4,

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_3

на рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 9 серпня 2017 року

за позовом

ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2016 року ОСОБА_3 звернувся з позовом до ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Позивач зазначав, що його братові ОСОБА_6 на праві власності належала земельна ділянка передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розміром 6,86 га, що розташована на території Первомайської районної ради Первомайського району Миколаївської області, кадастровий № :01:000:0322. 26 грудня 2006 року його брат помер.

У 2007 році між ним та відповідачкою була досягнута усна домовленість, за якою він передав вищезазначену ділянку відповідачці в тимчасове платне користування. Між тим, договору оренди земельної ділянки у передбаченій законом формі не було укладено. Орендну плату він отримував періодично до 2014 року у вигляді сільгосппродукції. За 2014 рік ОСОБА_5 сплатила йому 8000 грн. орендної плати.

Посилаючись на те, що відповідачка не повністю розрахувалася з ним по орендній платі, позивач, уточнивши свої вимоги, просив суд стягнути з відповідачки на його користь 22000 грн. майнової шкоди, в тому числі витрати на проїзд, які повязані з вирішенням даного спору, в розмірі 1000 грн., а також 15000 грн. моральної шкоди. Крім того, ОСОБА_3 просив зобовязати відповідачку повернути йому документи, які були отриманні відповідачкою для оформлення договору оренди в письмовій формі, а саме: витяг з державного реєстру про право позивача на земельну ділянку; довідку про вартість земельної ділянки; копії паспорту та ідентифікаційного коду; оригінал державного акту на земельну ділянку, виданого на імя ОСОБА_6; кадастровий план земельної ділянки.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 9 серпня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на незаконність, необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм процесуального та матеріального права, просив рішення скасувати, та ухвалити нове, яким задовольнити позов.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у справі, дослідивши докази по справі, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Спеціальним законом, яким регулюються відносини, пов'язані з орендою землі, є Закон України «Про оренду землі».

Згідно ч. 1 ст. 4 вказаного Закону орендодавцями земельних ділянок є громадяни та юридичні особи, у власності яких перебувають земельні ділянки, або уповноважені ним особи.

Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства (ст.13 Закону України «Про оренду землі»).

Частиною 1 ст. 14 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що договір оренди укладається у письмовій формі. Згідно ч. 5 ст. 6 цього Закону право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

За змістом ч. 1 ст. 210 ЦК України правочин, який згідно вимог закону підлягає державній реєстрації є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

Цивільні права та обов'язки, на досягнення яких було спрямоване волевиявлення сторін при укладенні спірного договору, набуваються після відповідної державної реєстрації.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 1 Закону України «Про оренду землі» визначено істотні умови договору оренди землі, якими, зокрема, є обєкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки), строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

Частиною 1 статтею 218 ЦК України встановлено, що недодержання сторонами вимоги письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків.

Отже, за відсутності письмової домовленості між власником земельної ділянки та користувачем землі щодо окремих умов договору оренди, зокрема орендної плати, власник землі позбавлений можливості вимагати від користувача виконання певних умов такого користування земельною ділянкою в судовому порядку, обґрунтовуючи свої вимоги за допомогою свідків.

Судом встановлено, що позивач є власником земельної ділянки переданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розміром 6,86 га, що розташована на території Первомайської районної ради Первомайського району Миколаївської області, кадастровий № :01:000:0322, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 15 грудня 2010 року. 22 липня 2011 року він отримав державний акт на вказану земельну ділянку серії ЯЛ 648003.

Обґрунтовуючи позов, ОСОБА_3 посилався на те, що за усною домовленістю з ОСОБА_5, остання користувалась його земельною ділянкою з 2007 по 2015 рік, розраховуючись при цьому за користування землею сільгосппродукцією. В 2014 році відповідачка сплатила за користування земельною ділянкою 8000 грн. На думку позивача, відповідачка не повністю розрахувалась по орендній платі за 2008, 2009, 2010, 2015 роки, в звязку з чим виникла заборгованість в розмірі 21000 грн.

Між тим, будь-якого розрахунку, а також належних доказів такої заборгованості позивач суду не надав.

Крім того, позивач посилався на те, що відповідачка неправомірно утримує у себе витяг з державного реєстру про право позивача на земельну ділянку; довідку про вартість земельної ділянки; копію паспорту та ідентифікаційного коду; оригінал державного акту на земельну ділянку, виданого на імя ОСОБА_6; кадастровий план земельної ділянки, які вона отримала для оформлення договору оренди в письмовій формі.

Однак, позивач також не надав суду належних доказів того, що він передавав відповідачці вказані документи, а остання такі документи не повернула.

Заперечуючи проти позову, відповідачка посилалась на відсутність заборгованості за користування земельною ділянкою позивача, а також на відсутність у нею спірних документів.

Відповідно до ст.ст. 10, 58-60 ЦПК України кожна сторона повинна довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що позивачем не доведено наявність у ОСОБА_5 невиконаних перед ним зобовязань щодо сплати орендної плати за користування земельною ділянкою. А тому, на відповідачку не може бути покладено обовязок виплатити позивачу матеріальну шкоду у вигляді боргу по орендній платі в розмірі 21000 грн. Відсутні підстави і для покладення на відповідачку обовязку повернути спірні документи.

Крім того, позивачем не доведено і наявність підстав для стягнення з відповідачки моральної шкоди, яку ОСОБА_3 повязував з неправомірними діями відповідачки щодо користування земельною ділянкою і неправомірним утриманням документів.

Отже, основний висновок суду першої інстанції про відмову ОСОБА_3 у задоволенні таких позовних вимог, є правильним.

Також не підлягають задоволенню і вимоги позивача про стягнення витрат на проїзд, оскільки ці вимоги є похідними від позовних вимог про стягнення шкоди і наслідують їх процесуальну долю.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на невірну оцінку наданих суду доказів, є необґрунтованими. Зокрема, безпідставними є посилання апелянта на можливість доведення факту узгодження сторонами істотних умов договору оренди землі показаннями свідків, оскільки з огляду на вимоги абзацу 2 частини 1 статті 218 ЦК України та частини 2 статті 59 ЦПК України це не може бути належним доказом даних обставин.

Інших доводів, які б спростовували висновки суду чи доводили б порушення ним норм цивільного законодавства, апеляційна скарга не містить. Тому підстав для скасування судового рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, а рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 9 серпня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів з цього часу може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

ГоловуючийОСОБА_2
СуддіОСОБА_7 ОСОБА_8