Провадження №2/193/227/17
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Р І Ш Е Н Н Я

08 вересня 2017 року сел.Софіївка

Софіївський районний суд Дніпропетровської області в складі:

судді Кащука Д. А.

при секретарі Палій Л. Г.

представника позивача ОСОБА_1

позивача ОСОБА_2

представника відповідача 2 ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в сел. Софіївка цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_4, Приватного акціонерного товариства "Київський страховий дім" про стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяних внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

У С Т А Н О В И В:

22 березня 2017 року до суду звернувся позивач з вищевказаною позовною заявою. В обґрунтування позову вказує, що 11 липня 2014 року приблизно об 11:45 год. на вул.Червоноармійській в смт. Софіївка сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_4, який при виконанні обгону виїхав на смугу зустрічного руху та допустив зіткнення з автомобілем Фольксваген СС д/з АЕ 4055 ЕХ під керуванням водія ОСОБА_2, який рухався в зустрічному напрямку, в результаті ДТП отримано значні механічні пошкодження.

По факту даної дорожньо-транспортної пригоди було порушено кримінальне провадження за ч. 1 ст. 286 КК України. Постановою слідчого СВ Софіївського РВ ГУМВС України в Дніпропетровській області від 10.12.2015 року кримінальне провадження по даному факту було закрито за відсутності в діях обох водіїв складу кримінального правопорушення.

Постановою Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 11.12.2016 року ОСОБА_4 визнано винним, однак провадження закрито у звязку зі спливом строку накладення адміністративного стягнення.

Автомобіль ВАЗ 21063 д/н НОМЕР_2, 2006 року випуску, застрахований в АТ «Страхова група ТАС». Автомобіль «Фольксваген СС 2,0 ТДі» д/н НОМЕР_3, 2013 року випуску, застрахована у СК «Київський страховий дім» поліс АС 6988167.

Відповідно до висновку експерта авто товарознавця СПД ОСОБА_5 В.№ 20/15 від 27.01.2015 року сума матеріальної шкоди завдана внаслідок ДТП складає 618 212,89 грн..

Позивачем за послугу евакуатора по перевезенню пошкодженого автомобіля «Фольксваген СС» з місця ДТП (смт. Софіївка) до місця ремонту (м. Кривий Ріг) сплачено 700 грн..

21.02.2017 року ОСОБА_6 "Київський страховий дім" повідомлено позивача про відмову у страховій виплаті на підставі п. 37.1.4 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Вважає, що відмова страхової компанії від виконання своїх обовязків є надуманою та незаконною.

Вказує, що відповідно до ст. 1194 ЦК України, різниця між сумою матеріального збитку встановленого експертним шляхом і сумою страхового відшкодування складає: 569 212,89 грн., що являється попередньою сумою, оскільки вартість запасних частин від моменту пошкодження автомобіля до даного часу значно зросла і він має право на відповідне збільшення суми позовних вимог.

За надані послуги СТО було сплачено позивачем 3 000 грн., з цього слідує, що загальна сума матеріального збитку нанесеного власнику автомобіля «Фольскваген СС», що на думку позивача підлягає відшкодуванню відповідачем ОСОБА_4 становить 572 212,89 грн..

Окрім цого зазначає, що позивачу завдано значну моральну шкоду внаслідок ДТП відповідно до ст.ст. 23, 1167 ЦК України. За час від скоєння ДТП 11.07.2014 року по теперішній час позивач зазнав значних збитків, та незручностей, що полягає у пересуванні транспортом загального користування, втрати єдиного транспортного засобу сімї на довгий час порушила звичний життєвий уклад та плани. Свої моральні страждання оцінює у розмірі 15 000 грн., просить суд стягнути з ОСОБА_6 «Київський страховий дім» моральну шкоду у розмірі 750 грн., решту моральної шкоди просить стягнути з відповідача ОСОБА_4, а саме 14 250,00 грн., та судові витрати витрачені у звязку із розглядом цивільної справи: 3 200,00 грн. з відповідача ОСОБА_6 «Київський страховий дім», що складається із сплачених позивачем послуг в проведенні авто товарознавчого дослідження для визначення матеріального збитку у сумі 2 000 грн., проведення авто товарознавчого дослідження для визначення ринкової вартості автомобіля на момент проведення АТД у сумі 1 200 грн.. Судові витрати з відповідача ОСОБА_4, що складаються із суми сплаченого судового збору у розмірі 6983,20 грн., правова допомога складає 1500 грн., вартість телеграм для повідомлення відповідача ОСОБА_4 на АТД у сумі 205,54 грн. , загальна сума стягнення судових витрат з відповідача ОСОБА_4 становить 8 688,74 грн.

Представник позивача ОСОБА_1 та позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просять суд задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_6 «Київський страховий дім» ОСОБА_3 у судовому засіданні, яке проводиться у режимі відеоконференції заперечувала проти позову, на що надано заперечення, відповідно до якого вона вказує, що відповідно до п.35.1 ст. 35 Закону України «Про обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - для отримання страхового вішкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. Відповідно до п.п. 37.1.4. п. 37.1. ст. 37 Закону України «Про обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове кодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо заподіяна здоровю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди;

З матеріалів справи вбачається, що впродовж одного року з дати дорожньо-транспортної пригоди позивачем не було подано відповідачу заяву про страхове відшкодування зі змістом, передбаченим п. 35. 1 Закону.

З урахуванням того факту, що ДТП за участі Позивача і Відповідача1 мала місце 11.07.2014р., з відповідною заявою про виплату страхового відшкодування Позивач до Відповідача 2 не звертався, вказане на його думку є підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування у відповідності до вимог п. 37.4.1 ст. 37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» з підстав неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, за шкоду заподіяну майну потерпілого з моменту скоєння ДТП. Про вказане Позивача було повідомлено листом № 345 від 21.02.2017 р.

Крім того зазначає, що позивач посилається на те, що відповідальність ОСОБА_4 застрахована відповідно до полісу № АС/4268860, однак вказане не відповідає дійсності з урахуванням наступного.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно- правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована ,за шкоду заподіяну життю, здоровю та/або майна потерпілого.

Положення п. 1.7. ч. 1 ст. 1 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», передбачають, шо забезпеченим транспортним засобом є транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України, передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

ОСОБА_6 та обовязки сторін виникають з підстав та з умов визначених Сторонами в правочині полісі АС/4268860 . Відповідно до розділу «8 Особливі умови використання забезпеченого ТЗ» полісу № АС/4268860 сторонами даного правочину встановлено, що до керування транспортним засобом не допускаються особи з водійським стажем менше 3-х років та/або водійський стаж страхувальника є менше 3-х років.

Відповідно до умов правочину (полісу № АС/4268860) вбачається, що особи відповідальність яких застрахована за правочином (полісом № АС/4268860) повині мати ведійський стаж більше трьох років.

Тобто, сторонами даного правочину (Страхувальником ОСОБА_4 та Страховиком - Відповідачем2) визначено особливі умови за яких у Страховика виникає обов'язок здійснювати виплату страхового відшкодування.

З наявних в матеріалах справи документів, а саме посвідчення водія серії ВАН 120588 - виданого на ОСОБА_4, особи, яка здійснювала експлуатацію транспортним засобом, вбачається, що водійський стаж останньої обчислюється з 14.12.2012 р. та становить менше 3-х років. Вказане вище свідчить, що цивільно-правова відповідальність такої особи відповідно до умов полісу № АС/4268860 не є застрахованою, а отже в силу вимог Закону у страховика не виникає обовязку щодо виплати страхового відшкодування оскільки:

-зобовязання страховика за полісом № АС/4268860 обмежується шкодою, завданою конкретними особами, вказаними в полісі, а не будь-якими особами, які керують забезпеченим транспортним засобом,

- у даному випадку за полісом ,№ АС/4268860 страховий випадок не настав, а отже і відсутні зобовязання Страховика виплачувати суму страхового відшкодування.

Відповідно до п. 36.2. ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у ст. 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний:

у разі визнання ним вимог заявника обгрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.

у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Зазначає, що страховик із вказаної підстави не визнає майнові вимоги, оскільки експлуатацію транспортного засобу здійснювала особа відповідальність якої за умовами Правочину (полісу № АС 4268860) не є застрахованою, а тому вказана подія не є страховим випадком в розумінні Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а отже у Страховика не виникає обовязку відшкодувати шкоду, завдану ОСОБА_4, відповідальність якого не є застрахованою умовами полісу № АС / 4268860.

Вислухавши пояснення представника позивача, відповідача 1, представника відповідача 2, вивчивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що 11 липня 2014 року приблизно об 11:45 год. на вул. Червоноармійській в смт. Софіївка сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_4 , який при виконанні обгону виїхав на смугу зустрічного руху та допустив зіткнення з автомобілем Фольксваген СС д/з АЕ 4055 ЕХ під керуванням водія ОСОБА_2, який рухався в зустрічному напрямку, в результаті ДТП отримано значні механічні пошкодження .

Постановою судді Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 07.12.2016 року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП, провадження по справі закрито у звязку із закінченням строків накладання адміністративного стягнення (а. с. 73).

Відповідно до ч.4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дії особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

З урахуванням вищевикладеного, суд вважає вину відповідача ОСОБА_4 в даній ДТП доведеною, оскільки він керував транспортним засобом, під час руху порушив вимоги Правил дорожнього руху, що підтверджується постановою Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 07.12.2016.

Як встановлено при розгляді справи, цивільно-правова відповідальність власника автомобіля ВАЗ 21063 на момент ДТП була застрахована в ОСОБА_6 "Київський страховий дім", що підтверджується Полісом страхування, укладеним між Страховою компанією та ОСОБА_4. Ліміт відповідальності за даним Договором за шкоду, заподіяну життю і здоров"ю, становить 100 000, 00 грн., а за шкоду, заподіяну майну, - 50 000, 00 грн.

Згідно із ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обовязок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоровя, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обовязкове страхування). До відносин, що випливають із обовязкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 990 ЦК України страховик здійснює виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Як вбачається з письмових матеріалів справи, 15.07.2014 року позивач повідомив страхову компанію про подію, а саме про ДТП, що сталася 11.07.2014 року, але 21.02.2017 року страховиком було прийнято рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування.

Однак підтверджень про отримання повідомлення відповідачем ОСОБА_6 «Київський страховий дім» позивачем не надано до матеріалів позовної заяви.

В своїх позовних вимогах позивач вказує про те, що відповідач неправомірно відмовив у виплаті страхового відшкодування, а тому вважає його дії незаконними.

Відповідно до п. 2.1 ст. 2 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" відносини у сфері обов"язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України "Про страхування", цим та іншим законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

Згідно із ст. 3 Закону обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до п. 1.1 ч. 1 ст. 1 Закону страхувальниками в розумінні вказаного закону є юридичні особи та дієздатні громадяни, що уклали із страховиками договори обов"язкового страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров"ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу.

З умов полісу № АС/4268860 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів вбачається, що поліс укладено 14.08.2013 року строком дії до 14.08.2014 року між ОСОБА_6 "Київський страховий дім" та ОСОБА_7, з метою забезпечення відшкодування шкоди та захисту майнових інтересів Страхувальника на умовах, визначених полісом.

Відповідно до розділу 8 "Особливі умови використання забезпеченого ТЗ" полісу до керування транспортним засобом не допускаються особи з водійським стажем менше 3-х років та/або водійський стаж страхувальника є меншим 3-х років.

Тобто, сторонами визначено особливі умови, за яким у відповідача 2 виникає обов'язок здійснювати виплату страхового відшкодування.

Положеннями п. 1.8 ч. 1 ст. 1 та п. 17.2 ст. 17 Закону передбачено, що страховим полісом є єдина форма внутрішнього договору страхування, яка посвідчує укладення такого договору, технічний опис, зразки, порядок замовлення, організації постачання якого затверджуються Уповноваженим органом за поданням МТСБУ.

Так, Зразок та технічний опис поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів затверджено Розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 29.08.2011 року № 558.

В свою чергу, Поліс № АС/4268860 відповідає Зразку та технічному опису, вказаному у зазначеному Розпорядженні.

Інструкцією про порядок заповнення бланку поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів зразка 2011 року, затвердженої протоколом Президії МТСБУ від 01.09.2011 року № 279/2011, передбачено вимоги до заповнення бланків полісів.

Зокрема, в розділі 8 "Особливі умови використання забезпеченого ТЗ" бланку полісу зазначаються істотні умови, які впливають на оцінку ризику та, відповідно, розмір страхової премії при укладанні договору ОСЦПВВНТЗ. До таких умов відносяться: перелік місяців, протягом яких використовується транспортний засіб (для річних договорів), використання транспортного засобу в якості таксі/маршрутного таксі, підлягання транспортного засобу обов"язковому технічному контролю (ОТК), допущення до керування транспортним засобом осіб з водійським стажем менше 3-х років та/або водійський стаж страхувальника є меншим 3-х років.

Крім того, відповідно до п. 17.6 ст. 17 Закону особливості укладення договорів обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності встановлюються у порядку, визначеному Уповноваженим органом за поданням МТСБУ.

Так, особливості укладання договорів обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів встановлені в Положенні про особливості укладення договорів обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що затверджене Розпорядженням Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 27.10.2011 року № 673.

Зокрема, підпунктом 2.1.2 п. 2.1 розділу ІІ вказаного Положення передбачено, що при укладанні внутрішнього договору страхування страховик зобов'язаний застосовувати коригуючи коефіцієнти, відповідно до схеми застосування коригуючих коефіцієнтів при укладанні договорів обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, наведеної у додатку до цього положення.

Відповідно до Схеми застосування коригуючих коефіцієнтів при укладанні договорів обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, наведеної в додатку до цього Положення, Страховик при укладенні договору застосовує в тому числі тип коригуючого коефіцієнту "водійський стаж осіб, відповідальність яких застрахована за договором".

В сукупності застосування положень вказаних норм матеріального права сторонами правочину обумовлено істотні, особливі умови, з яких вбачається:

- які ризики застраховано страхувальником, з метою забезпечення відшкодування шкоди та на яких умовах;

- який водійський стаж осіб, відповідальність яких застрахована за договором, при використанні, експлуатації транспортного засобу.

Тобто, у відповідності до вказаних вище норм матеріального права та на їх виконання при укладенні правочину:

- визначено ризики, за якими до керування не допускаються особи з водійським стажем менше 3-х років, умову використанні (експлуатації) ТЗ, та

- визначено істотну особливу умову використанні забезпеченого транспортного засобу, відповідно до якої до керування не допускаються особи з водійським стажем менше 3-х років.

З наведеного та умов правочину вбачається, що особи, відповідальність яких застрахована за правочином, є особами, водійський стаж яких має бути більше трьох років.

З письмових матеріалів справи, а саме із водійського посвідчення ОСОБА_4 серії ВАН 120588 на право керування транспортними засобами відповідної категорії, виданий 28.12.2012 року вбачається, що стаж ОСОБА_4 обчислюється з 28.12.2012 року та становить менше 3-х років.

Вказане вище свідчить про те, що цивільно-правова відповідальність такої особи, відповідно до умов Полісу, не є застрахованою, а отже в силу вимог Закону у страховика не виникає цивільно-правова відповідальність, оскільки:

- обсяг відповідальності страховика за полісом обмежується шкодою, завданою конкретними особами, вказаними в полісі, а не будь-якими особами, які керують застрахованим транспортним засобом;

- для відповідача 2, як страховика, за даним полісом страховий випадок не настав, а отже зобов"язання виплачувати позивачу суму страхового відшкодування були відсутні.

При настанні страхового випадку, відповідно до вимог ст. 22.1 Закону України "Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи.

Так, відмовляючи у здійсненні виплати страхового відшкодування Страховик керувався положеннями ст.32 Закону, які визначають випадки, за яких страховик не відшкодовує шкоду.

Відповідно до п. 36.1 ст. 36 Закону страховик (у випадках, передбачених ст.41 цього Закону - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Згідно із абз. 3 п. 36.2 ст. 36 Закону страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніше як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний, у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначений статтями 32 та/або 37 цього Закону - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Так, положеннями вказаної статті передбачено, що рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування приймається з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону.

Пунктом 32.1 ст. 32 Закону визначено, що страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, заподіяну при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, але за спричинення якої не виникає цивільно-правової відповідальності відповідно до закону.

Як встановлено при розгляді справи, відповідно до полісу, укладеного відповідно до вимог Закону, цивільно-правова відповідальність ОСОБА_4 не є застрахованою, а тому відповідно до вимог Закону у Страховика не виникає обов'язку відшкодувати шкоду, завдану відповідачем ОСОБА_4, відповідальність якого не є застрахованою за умовами Полісу.

З наведеного можна зробити висновок про те, що у відповідача 2 підстав для виплати страхового відшкодування позивачу не було, а тому відмова була правомірною.

З урахуванням вищевикладеного позовні вимоги позивача в частині стягнення з Страхової компанії матеріальної шкоди задоволенню не підлягають.

Що стосується позовних вимог в частині стягнення матеріальної шкоди з відповідача ОСОБА_4 , судом встановлено, що відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п. 14 Постанови № 4 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Як при відшкодуванні шкоди в натурі, так і при відшкодуванні реальних збитків потерпілий має право вимагати відшкодування упущеної вигоди. Ухвалюючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, суд з урахуванням принципу диспозитивності, тобто за заявою заподіювача шкоди, одночасно повинен вирішити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду. Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), було використано нові вузли, деталі, комплектуючі частини, у тому числі іншої модифікації, що випускаються в обмін знятих із виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не має права вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого вартості такого майна (у разі відшкодування збитків).

Пунктом 15 Постанови визначено, що якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження. Порядок відшкодування шкоди, пов'язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 Закону № 1961-IV, який згідно зі статтею 8 ЦК (аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду. Тобто транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. У разі якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди. Якщо ж транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди виплачується у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди та витратам з евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Як вбачається з письмових матеріалів справи, зокрема, Звіту № 20/15 від 25.01.2015 року вартість відновлювального ремонту (Сврз) з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу автомобіля Фольцваген СС становить 6502,09 грн., а ринкова вартість автомобіля Фольцваген СС становить 912214,81 грн..

З урахуванням вищевикладеного, вимог діючого законодавства, суд приходить до висновку, що з відповідача ОСОБА_4 на користь позивача підлягає стягненню матеріальна шкода у розмірі 572 212,89 грн., яку позивач заявив у своїй позовній заяві.

Щодо вимоги про стягнення з відповідачів моральної шкоди, судом встановлено наступне:

За змістом ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав і така шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно до п.3 ч.2 ст.23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Згідно з вимогами ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених законом.

Як роз'яснює Пленум Верховного Суду України в п.5 своєї Постанови №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»(з послідуючими змінами) при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди суд обов'язково повинен з'ясувати: наявність такої шкоди, чим підтверджується факт заподіяння позивачу моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру.

Судом встановлено, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди позивачу було заподіяно моральну шкоду, яка виразилась в негативних емоціях та стресі, психічних переживаннях, пов'язаних з пошкодженням належного йому майна, пересування його транспортом загального користування, що завдавало незручності та втрати часу, а також підготовки до звернення його до суду з даною позовною заявою.

Враховуючи вищевикладене, ступінь та тривалість моральних страждань, розмір заподіяної шкоди майну, виходячи з принципу розумності та справедливості, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди підлягають частковому задоволенню та з ОСОБА_4 необхідно стягнути на користь позивача моральну шкоду в сумі 5000,00 грн..

Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме стягнення з відповідача ОСОБА_4 на користь позивача матеріальної шкоди у розмірі 572 212,89 грн. та моральної шкоди у розмірі 5000,00 грн. .

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача ОСОБА_4 на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 7117,36 грн., відповідно до розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 84 ЦПК України, з відповідача ОСОБА_4 слід стягнути витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката, що підтверджено договором про надання юридичних послуг № 23 від 31.10.2016 року та розрахунку, який підтверджує характер наданої правової допомоги, кількість витраченого часу, розрахунок вартості згідно Постанови КМУ від 27.04.2006 року №590 у сумі 1 500 гривень (а.с. 75-76).

Однак у частині вимоги про стягнення з відповідача ОСОБА_4 вартості телеграм «Укртелекому» за виклик відповідача на авто товарознавче дослідження, як посилається позивач згідно ст. 86 ЦПК України, слід відмовити, адже виходячи із положень зазначеної статті ЦПК України, не передбачене відшкодування витрат на повідомлення відповідача для забезпечення його присутності на авто товарознавчому дослідженні. Крім того, слід зазначити, що дане дослідження не є судовою експертизою, а лише підготовка позивача для звернення до суду з даним позовом.

На підставі викладеного, керуючись ст. 10, 15, 60, 84, 88, 212-215 ЦПК України, ст. 16, 22, 23, 990, 993, 999, 1166, 1187, 1194 ЦК України, Законом України "Про страхування", Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 року "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки", постановою Пленуму Верховного Суду України№4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»(з послідуючими змінами),-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4, Приватного акціонерного товариства "Київський страховий дім", про стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяних внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 572 212 (пятсот сімдесят дві тисячі двісті дванадцять) гривень 89 копійок.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь ОСОБА_2 завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди моральну шкоду у розмірі 5000 (пяти тисяч ) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь ОСОБА_2 судові витрати, що складається із суми сплаченого позивачем судового збору у розмірі 7117 (сім тисяч сто сімнадцять) гривень 36 копійок та витрати на правову допомогу у розмірі 1500 (одна тисяча пятсот) гривень 00 копійок.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Дніпропетровської області протягом 10 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Софіївський районний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Д. А. Кащук