_____________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 520/4443/17
Провадження № 2/520/7314/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.09.2017 року Київський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого - судді Огренич І.В.

при секретарі - Бусленко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, у приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, Одеської міської ради, третя особа: Третя одеська державна нотаріальна контора про визнання права власності, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до суду з позовною заявою та просять визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1, визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті батька ОСОБА_6 Іринеєвича, померлого 16 березня 2013 року, на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1 та визнати за ОСОБА_2 Леонолою Євстратіївною право власності на 1/3 частки квартири АДРЕСА_1, яка складається в цілому з двох житлових кімнат, житловою площею 29,4 кв.м., загальною площею 47,1 кв.м. При цьому позивачі посилаються на те, що на підставі договору міни, який був укладений на ТБ «Одеська універсальна біржа товарів та послуг» та 07 липня 1998 року зареєстрований в КП «ОМБТІ та РОН» вони та померлий ОСОБА_6 є власниками квартири АДРЕСА_2. 16 березня 2013 року помер ОСОБА_6 Іринеєвич, у звязку з чим позивач ОСОБА_1А звернувся до Третьої одеської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті батька. Але, державним нотаріусом було відмовлено в видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки укладений Договір міни нерухомого майна не був нотаріально посвідчений та нотаріус не визнає цей договір відповідним закону за формою. Позивачі також зазначили, що 06 лютого 2017 року Київський районний суд м. Одеси розглянувши справу за їх позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання договору міни дійсним, виніс рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, обґрунтувавши своє рішення тим, що спосіб захисту, обраний ними, не відповідає способам, які визначені законодавством, та не є ефективним. Суд вважає належним способом захисту прав - звернення з позовом про визнання права власності на квартиру, а тому вони вимушені звернутись до суду з даною заявою.

Позивачі до судового засідання не зявились, повідомлялись, надали до суду заяву про розгляд справи за їх відсутністю, позовні вимоги підтримують у повному обсязі, просять їх задовольнити.

Відповідачі та їх представник - ОСОБА_7 у судове засідання не зявились, повідомлялись, представник відповідачів надав до суду заяву про розгляд справи за їх відсутністю, позовні вимоги визнають в повному обсязі, не заперечують проти їх задоволення.

Відповідач: представник Одеської міської ради у судове засідання не зявився, повідомлявся належним чином, про причини неявки до суду не повідомив.

Третя особа: представник Третьої одеської державної нотаріальної контори у судове засідання не зявився, повідомлявся, надав до суду заяву про розгляд справи за їх відсутністю, розгляд справи залишають на розсуд суду.

Відповідно до ч.2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Як встановлено у судовому засіданні, на підставі договору міни від 09 червня 1998 року, який був укладений на ТБ «Одеська універсальна біржа товарів та послуг» та 07 липня 1998 року зареєстрований в КП «ОМБТІ та РОН» за №280 стр.116 кн.282 пр., ОСОБА_6 Іринеєвич, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є власниками квартири АДРЕСА_1, яка складається в цілому з двох житлових кімнат, житловою площею 29,4 кв.м., загальною площею 47,1 кв.м.

Як вбачається зі ст.370 ЦК України частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду, тобто суд вважає, що квартира АДРЕСА_3 належить ОСОБА_6, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у рівних частках.

16 березня 2013 року ОСОБА_6 Іринеєвич помер (актовий запис про смерть №2795 Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції від 17 березня 2013 року).

З матеріалів спадкової справи №718/2013 щодо майна померлого ОСОБА_6, оглянутої у судовому засіданні, вбачається, що згідно заповіту, посвідченого державним нотаріусом Третьої Одеської державної нотаріальної контори від 09 лютого 2011 року, зареєстрованого в реєстрі за №6-141, ОСОБА_6 Іринеєвич, ІНФОРМАЦІЯ_1, все своє майно, де б воно не знаходилось, та з чого б воно не складалось, заповів своєму сину - позивачу ОСОБА_1.

Відповідно до ст. 1217, 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно вимог ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Згідно положень ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу він не заявив про відмову від спадщини.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки.

Як вбачається з Довідки з місця проживання про склад сімї та реєстрації ОСОБА_6 Іринєєвич протягом 15 років до дня смерті, 16 березня 2013 року постійно проживав в ІНФОРМАЦІЯ_2 разом із своєю сім'єю: дружиною ОСОБА_2, сином ОСОБА_1 та онукою ОСОБА_8

У судовому засіданні також встановлено, що крім позивача ОСОБА_1 спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_6 є також його дружина - позивачка ОСОБА_2 та донька ОСОБА_3, однак, в матеріалах спадкової справи №718/2013, наявні заяви останніх про відмову від отримання свідоцтва про право на спадщину на обовязкову частку в спадщині.

У встановлений законом строк позивач звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, однак Постановою про відмову у вчинення нотаріальної дії від 25 квітня 2016 року, нотаріус відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом через те, що договір міни нерухомого майна не був нотаріально посвідчений.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Київського районного суду м. Одеси від 06 лютого 2017 року по справі за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_5, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання договору міни дійсним та визначення часток у квартирі, у задоволенні позовних вимог - відмовлено.

Положеннями ст. 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ч.2 ст.328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до п. 23 постанови № 7 від 30 травня 2008 року Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Крім цього, відповідно до ст. 392 ЦК України право власності на майно може бути визнано судом у випадку коли це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує це право.

В силу статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

При таких обставинах, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 обґрунтованими, доведеними та підлягаючими задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 10,11,60,158,212,213,215,218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2 - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_1) право власності на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 (ідентифікаційний номер:НОМЕР_1) право власності порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_6 Іринеєвича, померлого 16 березня 2013 року, на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1, яка складається в цілому з двох житлових кімнат, житловою площею 29,4 кв.м., загальною площею 47,1 кв.м..

Визнати за ОСОБА_2 Леонолою Євстратіївною, ІНФОРМАЦІЯ_4 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_2) право власності на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1, яка складається в цілому з двох житлових кімнат, житловою площею 29,4 кв.м., загальною площею 47,1 кв.м.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя Огренич І. В.