Справа № 305/2617/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

06 вересня 2017 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Закарпатської області в складі

головуючого судді КОНДОРА Р.Ю.

суддів СОБОСЛОЯ Г.Г., ОСОБА_1

при секретарі ВОЛОЩУК В.І.

за участю сторін розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ОСОБА_4 сільська рада Рахівського району Закарпатської області, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою і її повернення та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, Управління Держгеокадастру в Рахівському районі Закарпатської області і ОСОБА_4 сільської ради Рахівського району Закарпатської області про скасування рішення та визнання недійсним державного акту на землю, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Рахівського районного суду від 8 липня 2015 року, -

встановила:

ОСОБА_2 19.12.2014 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою і її повернення мотивуючи наступним. Позивач є власником земельної ділянки площею 0,085 га, призначеної для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, і земельної ділянки площею 0,0456 га, призначеної для ведення особистого селянського господарства, обидві ділянки розташовані на території ОСОБА_4 сільської ради Рахівського району. Право власності позивача на землю підтверджується Державним актом серії І-ЗК № 034565 на право власності на земельну ділянку, виданим вищезгаданою сільрадою 14.06.1999.

Попри наявність у позивача оформленого права власності на землю, відповідач ОСОБА_5 самовільно захопив земельну ділянку площею 0,0456 га, обгородив її та використовує у власних цілях, на вимоги повернути ділянку не реагує. Відповідач стверджує, що ділянка насправді належить йому. З приводу самовільного захоплення земельної ділянки позивач неодноразово звертався до ОСОБА_4 сільради, до правоохоронних органів, на що отримував відповіді про необхідність звернення до суду по захист свого права.

Посилаючись на ці обставини, на положення ст.ст 158, 212 ЗК України щодо судового захисту порушених земельних прав власника земельної ділянки шляхом, зокрема, повернення власнику самовільно захопленої земельної ділянки, позивач просив зобовязати відповідача повернути належну йому самовільно захоплену земельну ділянку площею 0,0456 га, призначену для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території ОСОБА_4 сільської ради Рахівського району, шляхом знесення самовільно збудованої огорожі та усунути перешкоди в користуванні ділянкою.

13.01.2015 ОСОБА_5 подав зустрічний позов до ОСОБА_2 про визнання недійсним державного акту на землю, у подальшому уточнив і збільшив його вимоги та мотивував їх таким.

ОСОБА_2 не є власником земельної ділянки площею 0,0456 га, розташованої на території ОСОБА_4 сільради. Так, 22.01.2014 зареєстровано земельну ділянку площею 0,0456 га із кадастровим номером :10:003:0045 та цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства на праві власності за ОСОБА_2, підставою для реєстрації права власності слугував Державний акт серії І-ЗК № 034565 на право власності на земельну ділянку, виданий ОСОБА_4 сільрадою 14.06.1999. Однак, державний акт не відповідає вимогам законодавства, оскільки до нього у невстановлений час був унесений план зовнішніх меж (креслення) земельної ділянки площею 0,055 га, були внесені зміни до реквізитів державного акту щодо земельних ділянок. Такі дії не були передбачені ЗК України (1990 р.), ЗК України (2001 р.), Інструкцією про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженою наказом Держкомзему України від 04.05.1999 № 43, що діяли на відповідний час.

Зі змісту державного акту вбачається, що станом на 14.06.1999 у ньому не було інших відомостей, окрім тих, які стосувалися земельної ділянки площею 0,085 га, розташованої в урочищі «Мочарь» і призначеної для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Записи у державному акті щодо земельної ділянки площею 0,055 га були вчинені у період між 08.02.2001 і 11.02.2014, тому державний акт на цю земельну ділянку ОСОБА_2 не видавався, а внесення відповідних відомостей до акту є незаконним. Із визнанням незаконним державного акту на землю незаконним є й рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на землю, прийняте на підставі зазначеного акту. Рішення про надання ОСОБА_2 у власність спірної земельної ділянки було прийняте Верхньводянською сільрадою 08.02.2001, а фактично рішення про державну реєстрацію права власності на землю було прийняте лише 11.02.2014.

Тим часом, спірна земельна ділянка протягом багатьох років перебувала у користуванні позивача за зустрічним позовом, а 14.04.2011 ОСОБА_4 сільрада прийняла рішення, яким надала йому дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення цієї земельної ділянки площею 0,055 га у власність. Право власності не оформлене з обєктивних причин (внаслідок тривалого лікування).

Виходячи з викладеного, позивач за зустрічним позовом остаточно просив: поновити строк звернення до суду; визнати незаконним та скасувати рішення 14-ї сесії 23-го скликання ОСОБА_4 сільської ради Рахівського району Закарпатської області від 08.02.2001 «Про надання земельних ділянок» у частині надання у приватну власність земельної ділянки площею 0,055 га в урочищі «Мочарь» гр-ну ОСОБА_2, вул. Росуш, 33, як таке, що суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права та інтереси особи; Державний акт серії І-ЗК № 034565 на право власності на земельну ділянку, виданий Верхньводянською сільською радою Рахівського району 14.06.1999 на імя ОСОБА_2, зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 186, кадастровий номер :10:003:0045, визнати недійсним у звязку із внесенням до нього змін і доповнень в порядку та спосіб, які не передбачені чинним законодавством.

Ухвалами Рахівського районного суду від 12.02.2015 зустрічний позов прийнято до спільного розгляду з первісним позовом, залучено до участі в справі Управління Держземагентства в Рахівському районі Закарпатської області в якості співвідповідача за зустрічним позовом, ухвалою цього ж суду від 04.03.2015 залучено до участі в справі ОСОБА_4 сільську раду Рахівського району Закарпатської області в якості співвідповідача за зустрічним позовом.

Рішенням Рахівського районного суду від 08.07.2015 у первісному позові ОСОБА_2 відмовлено, змінений зустрічний позов ОСОБА_5 задоволено, визнано незаконним та скасовано рішення 14-ї сесії 23-го скликання ОСОБА_4 сільської ради Рахівського району Закарпатської області від 08.02.2001 «Про надання земельних ділянок» у частині надання у приватну власність земельної ділянки площею 0,055 га в урочищі «Мочарь» гр-ну ОСОБА_2; Державний акт серії І-ЗК № 034565 на право власності на земельну ділянку, виданий Верхньводянською сільською радою Рахівського району 14.06.1999 на імя ОСОБА_2, зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 186, кадастровий номер :10:003:0045, визнано недійсним. Стягнуто з ОСОБА_2 та з Верхньводянської сільської ради Рахівського району на користь ОСОБА_5 по 243,60 грн у рахунок відшкодування витрат із оплати судового збору.

ОСОБА_2 оскаржив рішення суду як незаконне на необґрунтоване. На його думку, суд не врахував, що він є власником спірної земельної ділянки, документи якого щодо відповідного права належно оформлені. Оформлюючи своє право він діяв правомірно, на виконання нормативних актів та рішень органу місцевого самоврядування, зміни до державного акту вносилися законно, на підставі чинних нормативних документів, виходячи з відведення земельної ділянки в натурі. Тож висновки суду про незаконність правовстановлюючих документів необґрунтовані, а висновки про те, що апелянт начебто ніколи не користувався земельною ділянкою і така не належала до земель запасу суперечать дійсним обставинам і документам, які вказують на надання ділянки саме із земель запасу. Безпідставно не була врахована й позиція Управління Держземагентства, яке обґрунтовано заперечувало доводи ОСОБА_5 Сторона просить рішення скасувати, та ухвалити нове, яким її позов задовольнити.

Рішенням Апеляційного суду Закарпатської області від 18.01.2016 апеляцію ОСОБА_2 було задоволено, рішення Рахівського районного суду від 08.07.2015 було скасовано, позов ОСОБА_2 задоволено, зобовязано ОСОБА_5 повернути ОСОБА_2 належну йому на праві власності земельну ділянку розміром 0,0456 га в урочищі «Мочар» ОСОБА_4 сільської ради Рахівського району та усунути йому перешкоди у користуванні нею шляхом знесення огорожі.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.06.2016 рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 18.01.2016 скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Приймаючи таке рішення, суд касаційної інстанції виходив, зокрема, з того, що рішення апеляційного суду не було належно вмотивованим щодо оцінки обставин справи, доказів та відповідних доводів сторін у контексті предявлених ними позовних вимог, в т.ч., щодо порядку внесення змін до державного акту на землю, обставин надання сторонам земельних ділянок та користування ними. Крім того, апеляційний суд не вирішив по суті справу щодо вимог зустрічного позову.

Ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 20.12.2016 залучено Управління Держгеокадастру в Рахівському районі Закарпатської області до участі в справі як правонаступника Управління Держземагентства в Рахівському районі Закарпатської області.

Заслухавши доповідь судді, пояснення: представника ОСОБА_2 адвоката ОСОБА_6, який апеляцію підтримав, ОСОБА_5 і його представника адвоката ОСОБА_7, які скаргу не визнали, розглянувши на підставі ст. 305 ч. 2 ЦПК України справу у відсутність інших учасників процесу, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи сторін, оцінивши докази в сукупності, суд приходить до наступного. У справі встановлені такі факти, обставини та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами законодавства щодо прав власності та користування землею в редакції, що була чинною на час виникнення відповідних юридичних фактів.

14.06.1999 Верхньводянська сільська рада на підставі рішення сесії ради від 19.05.1999 видала ОСОБА_2 Державний акт серії І-ЗК № 034565 на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,085 га, призначену для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, розташовану в урочищі «Мочарь» на території ОСОБА_4 сільської ради (а.с. 17 т. 1). Ця ділянка в державному акті позначена на плані під № 1-с.

08.02.2001 ОСОБА_4 сільська рада на 14-й сесії 23-го скликання керуючись Декретом КМ України від 26.12.1992 (як зазначено в рішенні «№16-08») прийняла рішення «Про надання земельної ділянки та передачу у приватну власність», яким вирішила: надати ОСОБА_2 «земельну ділянку в розмірі 0,055 га розміщену в селі Верхнє Водяне по вул. 70-річчя Жовтня в урочищі Мочарь як потерпілому від зсуву до зареєстрованої земельної ділянки в розмірі 0,085 га. Всього на даний час надати громадянину ОСОБА_2 0,14 га і передати у приватну власність» (п. 1); «Громадянину ОСОБА_2 внести зміни до державного акту на право приватної власності на землю» (п. 2) (а.с. 83, 182 т. 1).

На виконання цього рішення Земельно-кадастрове бюро Відділу земельних ресурсів Рахівського району виготовило 17.04.2001 «Технічний звіт з матеріалами по передачі у приватну власність земельної ділянки» за № 1-92 для будівництва та обслуговування жилого будинку гр. ОСОБА_2 в с. Верхнє Водяне, урочище «Мочарь», Рахівського району Закарпатської області, який містить відмітки «14.06.99 р.» і «по переселенню» (а.с. 81-85 т. 1). Матеріали Технічного звіту містять «Акт про перенесення в натуру меж земельної ділянки» від 15.02.2001, за змістом якого перенесено в натуру межі земельної ділянки, наданої для індивідуального будівництва ОСОБА_2 із земель запасу ОСОБА_4 сільради площею 0,055 га, відповідна схема відображає розташування земельної ділянки, яка межує: по лініях Г-А і А-Б із землями загального користування (ґрунтовими дорогами), по лінії Б-В із землями ОСОБА_8, по лінії В-Г із землями ОСОБА_9 (а.с. 84 т. 1). Технічний звіт подало до суду Управління Держземагентства у Рахівському районі (а.с. 75-78 т. 1).

У Державному акті серії І-ЗК № 034565 на право приватної власності на земельну ділянку, виданому ОСОБА_2 14.06.1999, зафіксована і позначена на плані під № 2-с земельна ділянка площею 0,055 га із тими самими параметрами, що вказані у згаданих вище Технічному звіті та Акті про перенесення в натуру меж земельної ділянки. В державному акті міститься і вказівка на рішення 14-ї сесії 23-го скликання ОСОБА_4 сільради від 08.02.2001 як на підставу для надання у власність земельної ділянки та для внесення її до державного акту (розділи «План зовнішніх меж земельної ділянки» і «Зміни у межах і розмірах земельної ділянки» (а.с. 82 т. 1).

За приписами чинних станом на 19.05.1999 - 17.04.2001 положень ст.ст. 13, 14, 41 Конституції України, ст.ст. 4, 6, 86 ЦК Української РСР (1963 р.), ст.ст. 2, 4, 8, 12-14, 19, 48, 49, 51, 55 Закону України «Про власність», ст.ст. 3, 6, 7, 17, 19, 22-24, 39, 43, 44 ЗК України (1990 р.), право власності на землю та право землекористування набуваються громадянами та реалізуються державою відповідно до закону; право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає в порядку її відведення, після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право, приступати до використання земельної ділянки, в тому числі на умовах оренди, до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право власності або право користування землею, забороняється; право власності на землю посвідчується державним актом, який видається і реєструється, зокрема, сільською радою; право тимчасового користування землею, в тому числі на умовах оренди, оформляється договором; правомірність набуття права власності на землю та права землекористування презюмуються; законно набуте право власності на землю або право землекористування підлягає захисту, ніхто не може бути незаконно позбавлений відповідного права або обмежений у його здійсненні.

Чинні рішення органу місцевого самоврядування є обовязковими до виконання на відповідній території, їх правомірність, оскільки не встановлено протилежне, презюмується (ст.ст. 140, 144, 145 Конституції України, ст.ст. 2, 4, 10, 11, 24, 59, 71, 73 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).

26.12.1992 КМ України прийняв лише один декрет у сфері земельних відносин, а саме Декрет № 15-92 «Про приватизацію земельних ділянок», який передбачав, що право приватної власності громадян на земельні ділянки, передані їм для цілей, передбачених ст. 1 Декрету (наданих, зокрема, для ведення особистого підсобного господарства, будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), у межах норм, установлених ЗК України), посвідчується відповідною Радою народних депутатів, про що робиться запис у земельно-кадастрових документах, з наступною видачею державного акта на право приватної власності на землю (п. 3), а пунктом 6 Декрету було зупинено дію частини 2 ст. 17 і ст. 23 ЗК України щодо власників земельних ділянок, визначених ст. 1 Декрету. Тобто, було зупинено дію положення частини 1 ст. 23 ЗК України (1990 р.), якою було передбачено, що право власності на землю посвідчується державним актом, який видається і реєструється сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Тож рішення ОСОБА_4 сільської ради від 08.02.2001 про надання ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,14 га приймалося на підставі Декрету КМ України «Про приватизацію земельних ділянок», на що помилка у порядковому номері нормативного акту не впливає.

Відповідно до Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі, затвердженої наказом Держкомзему України від 04.05.1999 № 43 (реєстрація в Мінюсті України від 04.06.1999 за № 354/3647):

Державний акт на право приватної власності на землю … і на право власності на землю видається на підставі рішення … сільської ради (п. 1.4.);

власникам землі (землекористувачам), яким передано (надано) декілька черезсмужних земельних ділянок однакового цільового призначення, розташованих на території однієї адміністративно-територіальної одиниці (села, селища, міста), видається один відповідний державний акт з відображенням на плані меж всіх переданих (наданих) черезсмужних земельних ділянок (п. 1.10.);

складання державного акта на право приватної власності на землю, право власності на землю… при передачі або наданні земельних ділянок громадянам… проводиться після перенесення в натуру (на місцевість) меж земельної ділянки та закріплення їх довгостроковими межовими знаками встановленого зразка за затвердженим в установленому порядку проектом відведення цієї ділянки (п. 1.12.);

складання державного акта на право приватної власності на землю, на право власності на землю… при переоформленні правоустановних документів на земельні ділянки, проводиться після відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх довгостроковими межовими знаками встановленого зразка за затвердженою в установленому порядку відповідною технічною документацією (п. 1.13.);

у разі будь-яких змін в розташуванні меж земельної ділянки або умов її передачі чи надання, які відбулися після видачі державного акта, ці зміни вносяться одночасно до обох примірників державного акта; нові межі відображаються на плані земельної ділянки суцільною лінією чорною тушшю, а старі межі перекреслюються червоною тушшю; кожен запис про зміни посвідчується підписом начальника районного відділу, міського управління (відділу) земельних ресурсів Держкомзему України (п. 3.9.).

Управління Держземагентства у Рахівському районі Закарпатської області неодноразово письмово висловлювало свою позицію в справі та офіційно інформувало суд, зокрема, про те, що у державний акт на землю, що був виданий ОСОБА_2 встановленим порядком у 2001 році були внесені зміни на підставі рішення ОСОБА_4 сільради від 08.02.2001, яким було передано цьому громадянину у власність ділянку загальною площею 0,14 га (а.с. 75-78 т. 1, а.с. 63-65 т. 2 та ін.).

Наведені обставини приводять до висновку, що на підставі рішень ОСОБА_4 сільради від 19.05.1999 і від 08.02.2001 ОСОБА_2 набув у власність спочатку земельну ділянку площею 0,085 га, потім земельну ділянку площею 0,055 га, а в цілому черезсмужну земельну ділянку загальною площею 0,14 га, яка складалася із двох вищевказаних частин. Законом не вимагалося прийняття сільрадою повторно рішення про надання земельної ділянки площею 0,085 га, яка була надана раніше, водночас, не заборонялося прийняття рішення щодо надання в цілому однієї ділянки більшої площі, що складалася з двох частин, у звязку зі змінами в параметрах ділянки внаслідок виділення додаткової землі. Відтак, рішенням ОСОБА_4 сільради від 08.02.2001 ОСОБА_2 була надана у порядку відведення у власність земельна ділянка загальною площею 0,14 га, щодо якої, власне, шляхом внесення у 2001 році на виконання рішення органу місцевого самоврядування до державного акту встановленим порядком відповідних змін було оформлено право власності ОСОБА_2 на цю земельну ділянку. Ці істотні обставини залишила поза увагою сторона ОСОБА_5

Беручи до уваги, що державний акт із внесеними до нього змінами знаходиться в Технічному звіті з матеріалами по передачі у приватну власність земельної ділянки, слід констатувати, що зміни до державного акту були внесені у період починаючи з дня відведення земельної ділянки (15.02.2001) і закінчуючи днем реєстрації Технічного звіту (17.04.2001), тобто, не пізніше 17.04.2001. Посилання у рішенні сільради про надання земельної ділянки на Декрет КМ України від 26.12.1992 «Про приватизацію земельних ділянок» вказує на те, що для посвідчення права власності ОСОБА_2 на земельну ділянку достатньою є наявність рішення про надання у власність земельної ділянки та фіксація відповідних даних у земельно-кадастрових документах, проте водночас ОСОБА_2 оформлений і державний акт на право приватної власності на землю, що, окрім іншого, підтверджує наявність обидвох указаних обставин. Наведені вище певні неузгодженості в оформленні права власності на земельну ділянку площею 0,14 га (0,085 га + 0,055 га) стосуються лише ОСОБА_2, не порушують його майнових прав по суті і він про таке питання не ставить, не стосуються прав третіх осіб і не спростовують факту набуття ОСОБА_2 права власності на земельну ділянку не пізніше 17.04.2001.

Згідно п. 7 Перехідних положень ЗК України (2001 р.) громадяни, що одержали у власність земельні ділянки відповідно до законодавства, що діяло раніше, зберігають права на ці ділянки. Земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера; у разі якщо відомості про зазначені земельні ділянки не внесені до Державного реєстру земель, їх державна реєстрація здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за заявою їх власників (користувачів земельної ділянки державної чи комунальної власності) (п. 2 Розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Державний земельний кадастр»).

Зважаючи на зміни у законодавстві щодо оформлення прав на нерухоме майно, які випливають із положень, зокрема, ст.ст. 78-81, 125, 126, ОСОБА_10 31, 34 ЗК України (2001 р.), ст.ст. 2, 6-8, 10, 15, 16, 20, 21, 24, 27, 30 Закону України «Про Державний земельний кадастр», ст.ст. 1-5, 10, 25, 28-1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», п.п. 1, 10, 24, 26, 29, 49, 51, 66, 67, 115 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого Постановою КМ України від 17.10.2012 № 1051, у редакціях, що набрали чинності з 01.01.2013, ОСОБА_2 у 2013-2014 рр. оформив і зареєстрував своє право власності на земельні ділянки і житловий будинок у с. Верхнє Водяне Рахівського району Закарпатської області:

у листопаді 2013 року була виготовлена Технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) стосовно призначеної для ведення особистого селянського господарства земельної ділянки площею 0,0456 га із кадастровим номером :10:003:0045 за адресою: с. Верхнє Водяне, вул. 70-річчя Жовтня, 27 «а», урочище «Мочарь» у межах населеного пункту (а.с. 7-25 т. 1);

у Державному реєстрі прав на нерухоме майно, а щодо земельної ділянки і в Поземельній книзі зареєстровано право власності ОСОБА_2 на нерухоме майно (а.с. 19-20, 79-80 т. 1, а.с. 140-145 т. 2):

11.02.2014 на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,0456 га із кадастровим номером :10:003:0045 за адресою: с. Верхнє Водяне, вул. 70-річчя Жовтня;

11.02.2014 на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибну ділянку)площею 0,085 га із кадастровим номером :10:003:0046 за адресою: с. Верхнє Водяне, вул. 70-річчя Жовтня, земельна ділянка 27 «а»;

05.03.2014 на житловий будинок за адресою: с. Верхнє Водяне, вул. 70-річчя Жовтня, 27 «а».

Наявними в справі документами і матеріалами щодо розташування, лінійних параметрів, суміжних землекористувачів тощо стосовно земельної ділянки площею 0,0456 га підтверджується та не заперечується учасниками процесу, що це саме та ділянка із остаточними параметрами, яка в державному акті на землю, виданому ОСОБА_2 14.06.1999, була раніше зафіксована і позначена на плані під № 2-с площею 0,055 га.

Виходячи з наведених вище норм закону, а також із положень ст.ст. 56, 57 Закону України «Про власність», ст.ст. 15, 16, 21, 316-319, 321, 328, 373, 386, 387, 391, 396 ЦК України (2003 р.), ст.ст. 78, 90, 152, 153, 155, 158, 212 ЗК України (2001 р.), власник, особа, яка має інше речове право на майно, в т.ч., на земельну ділянку, може вимагати усунення будь-яких порушень його права, які тривають, хоча б ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння, вправі за наявності відповідних підстав предявити й вимоги про повернення самовільно зайнятої земельної ділянки, про визнання незаконним, недійсним і скасування відповідного рішення уповноваженого органу, яким порушуються майнові права, визнання недійсним державного акту щодо права власності на землю тощо.

Особа діє у цивільних відносинах вільно, здійснює свої права на власний розсуд, а також виконує цивільні обовязки у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства і повинна діяти добросовісно, розумно, передбачаючи наслідки; правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення або оспорювання саме її прав; цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які на свій розсуд розпоряджаються цивільними та процесуальними правами, реалізують право на судовий захист; кожна сторона зобовязана належно довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, включно з тими, які власне обґрунтовують право на предявлення вимог (право на позов), обовязок доказування позову лежить на позивачеві; обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 3 ч. 1 п.п. 3, 6, ст. 11, ст. 12 ч. 1, ст.ст. 13, 14, ст. 20 ч. 1 ЦК України, ст. 3 ч. 1, ст. 15 ч. 1, ст.ст. 10, 11, 57-61 ЦПК України). Про задоволення позову рішення може бути прийняте за умови обґрунтованості та доведеності позовних вимог (ст.ст. 212-215 ЦПК України).

Актом обстеження земельної ділянки, складеним 18.12.2014 і затвердженим головою Верхньводянської сільської ради ОСОБА_11, зафіксовано, зокрема, що:

площа земельної ділянки, яка у Державному акті серії І-ЗК № 034565 на право приватної власності на земельну ділянку, виданому ОСОБА_2 14.06.1999, позначена під № 2-с площею 0,055 га, на час обмірів становить 0,0456 га, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства;

ОСОБА_2 заявив про зайняття належної йому земельної ділянки площею 0,0456 га в урочищі «Мочарь» по вул. 70-річчя Жовтня в с. Верхнє Водяне ОСОБА_5, який її використовує, ОСОБА_2 повідомив, що виготовив технічну документацію для присвоєння ділянці кадастрового номера та погодив її в сільській раді;

ОСОБА_5 заявив, що використовує цю земельну ділянку понад 15 років і ОСОБА_2 не ставив його до відома, що виготовив на його земельну ділянку документи у 2001 році, а в 2014 році поновив, вважає ці дії незаконними, обманом, оскільки ділянку він ніколи не використовував;

ОСОБА_2 визнав, що ніколи не використовував цю земельну ділянку;

спірна земельна ділянка на час обстеження є огородженою, знаходиться в куті кварталу забудови, прилягає до ґрунтової дороги та знаходиться окремо від інших земельних ділянок громадян ОСОБА_2 і ОСОБА_5;

комісія вважає дії ОСОБА_2 по приватизації даної земельної ділянки та поновленню технічної документації такими, що проведені з порушенням вимог законодавства, так як з часу приватизації даної земельної ділянки з 2001 року він до 2014 року не звертався в суд для усунення перешкод у користуванні ділянкою, а нові обміри провів і документацію у 2014 році виготовив не попередивши голову сільради про те, що цю ділянку більше 15 років використовує ОСОБА_5;

комісія пропонує сторонам вирішити питання спірної земельної ділянки в судовому порядку (а.с. 36, 192 т. 1).

Таким чином, указаним актом обстеження земельної ділянки також підтверджується факт надання у приватну власність ОСОБА_2 у 2001 році земельної ділянки площею 0,055 га (зі зменшенням площі за остаточними обмірами до 0,0456 га). Крім того, встановлені факти використання ділянки ОСОБА_5, її обгородження, наявності спору між ОСОБА_2 і ОСОБА_5 щодо права користування ділянкою. Допитаний апеляційним судом як свідок ОСОБА_12, який як землевпорядник проводив обстеження земельної ділянки і підписав акт від 18.12.2014, показав, зокрема, що на момент складання акту було відомо, що є технічна документація за 2001 рік із актом відведення земельної ділянки.

По захист своїх земельних прав у звязку з їх порушенням ОСОБА_5, який використовує земельну ділянку вважаючи її своєю, ОСОБА_2 звертався і в порядку, встановленому КПК України, однак, постановою слідчого від 07.04.2015 кримінальне провадження № 0000006 за ознаками правопорушення, передбаченого ст. 197-1 ч. 1 КК України, було закрито за відсутністю складу кримінального правопорушення, було встановлено, що між сторонами виник цивільний спір (а.с. 208-209 т. 1).

Під час розгляду справи судом сторона ОСОБА_2 не заперечувала того, що ОСОБА_2 за домовленістю із ОСОБА_5 дозволив останньому тимчасово використовувати спірну земельну ділянку. Пояснювали це тим, що ОСОБА_2 не мав достатніх коштів, часто виїжджав на заробітки, будував будинок, тому на певний час, доки ділянка не використовувалася і в цьому не було потреби, надав її в користування ОСОБА_5, хоча і сам часом використовував (косив траву тощо). В той же час, від права на ділянку ОСОБА_2 не відмовлявся, такого наміру не мав і доказів про це в справі немає. Ця позиція стороною ОСОБА_2 була підтверджена в апеляційному суді. У свою чергу, ОСОБА_5 заперечував наявність такої домовленості з ОСОБА_2 і виходив із того, що ОСОБА_2 не є власником спірної ділянки, видані йому документи на ділянку незаконні, як незаконною є й реєстрація права власності на неї. Натомість законним і належним землекористувачем є саме він.

На підтвердження своєї позиції в справі сторона ОСОБА_5 на стадії розгляду справи судом першої інстанції подала копію будівельного паспорта від 1983 року, в якому міститься копія рішення Виконкому Рахівської районної Ради народних депутатів від 29.04.1983 № 61 про надання ОСОБА_3 і ОСОБА_5 у безстрокове користування земельної ділянки площею 700 кв. м в с. Верхнє Водяне для спорудження індивідуального будинку (а.с. 113 т. 1), а також подала копії квитанцій про сплату земельного податку у 2007-2009, 2011-2014 роках (а.с. 111-116 т. 1). Довідкою ОСОБА_4 сільради від 23.02.2015 № 128 вказується на те, що земельний податок сплачувався мешканцем с. Верхнє Водяне, вул. Довженка, 1 ОСОБА_5 за ділянку площею 0,15 га, призначену для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (а.с. 110 т. 1). Окрім цього, сторона посилалася на вищезгаданий акт обстеження земельної ділянки від 18.12.2014, на нотаріально посвідчені заяви громадян ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_10, які стверджували, що спірна земельна ділянка з 1997 року перебуває в користуванні ОСОБА_5 і належить йому (а.с. 103-105 т. 1).

ОСОБА_5 надав суду і копію рішення 6-ї сесії 6-го скликання ОСОБА_4 сільської ради від 14.04.2011 «Про надання дозволу на розробку проекту відведення по приватизації земельної ділянки, що є в користуванні», яким йому надано дозвіл на розробку проекту відведення по передачі безплатно у приватну власність земельної ділянки площею 0,055 га, яка розташована в с. Верхнє Водяне по вул. 70-річчя Жовтня в урочищі «Мочарь» та надана для ведення особистого селянського господарства (а.с. 54 т. 1).

На стадії апеляційного розгляду справи обґрунтовуючи наявність права вимоги (права на позов) та підстави виникнення права користування спірною земельною ділянкою сторона ОСОБА_5 надала суду копії рішень:

копію архівного витягу: рішення Виконкому Рахівської районної Ради народних депутатів від 27.04.1983 № 61 про дозвіл ОСОБА_3 і ОСОБА_15 будівництва індивідуального житлового будинку на земельній ділянці площею 700 кв. м, наділеній по вул. Ріка (а.с. 121 т. 2), як видно, рішення під одним номером на а.с. 113 т. 1 і на а.с. 121 т. 2 відрізняються між собою за датою їх прийняття, за субєктами, щодо яких вони прийняті, та за предметами;

зборів уповноважених колгоспників колгоспу «Перше Травня» с. Верхнє Водяне від 16.03.1986 (протокол № 2), які вирішили ОСОБА_5, с. Верхнє Водяне, № 620, «довиділити до 0,07 га ще 0,08 га для користування, як сімї медиків» (а.с. 190 т. 1);

10-ї сесії 22-го скликання ОСОБА_4 сільської ради від 28.08.1997 про надання ОСОБА_5, вул. Довженка, 1, у приватну власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд загальною площею 0,15 га (а.с. 191 т. 1).

З погосподарських книг щодо дворогосподарств ОСОБА_2 і ОСОБА_5 убачається, що в дворогосподарствах фіксувалася земельна ділянка: площею 0,055 га, потім 0,0456 га (ОСОБА_2, при цьому, запис «ОСОБА_2 0,75 га + 0,14 га = 0,89 га 14 с.» зроблений у періоді з 01.01.2001 по 01.01.2005, тобто, не пізніше 01.01.2005 (а.с. 75 т. 2)); площею 0,055 га (ОСОБА_5, при цьому, запис «0,055 га (ОСГ) 14.04.2011 6 с 6 скл» зроблений у періоді з 01.01.2011 по 01.01.2015, тобто, не раніше 14.04.2011 (а.с. 67 т. 2)) (а.с. 67-71, 73-80 т. 2).

ОСОБА_4 сільрада повідомляла адвоката ОСОБА_6:

листом від 31.12.2015 № 679 про те, що на даний час за ОСОБА_5, мешканцем с. Верхнє Водяне, вул. Довженка, 1, згідно запису у погосподарській книзі рахується земельна ділянка площею 0,15 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, за період з 1995 року по 2000 рік в сільраді відомостей про виділення земельної ділянки ОСОБА_5 немає (а.с. 72 т. 2);

листом від 14.01.2016 № 02-05/11 про те, що в період з 1983 по 2015 роки земельна ділянка для будь-яких цілей ОСОБА_5 по вул. 70-річчя Жовтня в с. Верхнє Водяне не виділялася, водночас він має в користуванні згідно запису у погосподарській книзі земельну ділянку загальною площею 0,205 га (з них 0,15 га для будівництва і обслуговування житлового будинку та 0,055 га для ведення ОСГ), вулиця 70-річчя Жовтня та початок вулиці Довженка в с. Верхнє Водяне раніше називалися «урочище Мочар» (а.с. 205 т. 1).

У грудні 2016 року на замовлення ОСОБА_5 була виготовлена Технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) стосовно призначеної для ведення особистого селянського господарства земельної ділянки площею 0,0456 га за адресою: с. Верхнє Водяне, вул. 70-річчя Жовтня, урочище «Мочарь» (а.с. 149-175 т. 2). З цих матеріалів випливає, що підставою для виготовлення технічної документації щодо земельної ділянки площею 0,0456 слугувало рішення ОСОБА_4 сільської ради від 28.08.1997 «Про передачу земельних ділянок у власність громадянам», яке, втім, не стосується ділянки площею 0,0456 га, цим рішенням така ділянка не виділялася, а була надана у власність земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд загальною площею 0,15 га, яка раніше частинами у 0,07 га і 0,08 га надавалася в користування. У матеріалах знаходиться також копія рішення зборів уповноважених колгоспників колгоспу «Перше Травня» с. Верхнє Водяне від 16.03.1986. Довідкою ПП «Бокоч», яке складало техдокументацію для ОСОБА_5, від 30.12.2016 вказується, що земельній ділянці вже присвоєний кадастровий номер :10:003:0045 і ця ділянка є приватною власністю (а.с. 149 т. 2).

Технічна документація, що складалася у листопаді 2013 для ОСОБА_2, і та, що складалася у грудні 2016 року для ОСОБА_5, у сукупності з іншими доказами та матеріалами справи підтверджують, що в обох випадках ідеться про одну і ту саму земельну ділянку площею 0,0456 га, що визнано і сторонами.

Відтак, є встановленим, що рішення про надання ОСОБА_5 земельної ділянки ані площею 0,055 га, ані площею 0,0456 га за адресою: с. Верхнє Водяне, вул. 70-річчя Жовтня, урочище «Мочарь» не приймалося, така ділянка йому не надавалася і в натурі не відводилася, не укладався щодо такої й договір оренди. Даючи пояснення апеляційному суду, ОСОБА_5 визнав, що станом на 08.02.2001 у нього не було оформлених прав на спірну земельну ділянку, а інших рішень, окрім тих, що вже подані суду, він надати не може. Доводи зустрічного позову про те, що ОСОБА_2 не є власником зазначеної земельної ділянки, її надання ОСОБА_2 і оформлення прав на неї, що є незаконним, порушують цивільні (земельні) права ОСОБА_5, інші доводи, якими обґрунтовувався цей позов, не знайшли свого підтвердження доказами під час судового розгляду та спростовані доказами і матеріалами справи, що натомість підтверджують правову позицію позивача за первісним позовом.

Сам по собі факт користування протягом певного часу, хоча б і тривалого, земельною ділянкою ОСОБА_5 лише з усної згоди її власника ОСОБА_2 не породжує у користувача права власності на цю ділянку, від якої власник не відмовився і рішення та інші документи щодо прав на яку є чинними. Факт виникнення і оформлення встановленим порядком права власності або права користування земельною ділянкою підтверджується письмовими доказами, документами (ст. 64 ЦПК України), показання свідків не є належним і допустимими доказами щодо відповідних обставин, відповідно, не можуть мати доказового значення. Водночас такими показаннями може підтверджуватися фактичне користування земельною ділянкою як таке (що не заперечується й сторонами), проте, це не має значення для доказування факту виникнення відповідного права. З установлених у справі обставин випливає, що попри надання у свій час ОСОБА_2 згоди ОСОБА_16 на тимчасове користування земельною ділянкою, він зажадав припинення такого, фактичного повернення земельної ділянки, а протилежна сторона продовжує користуватися ділянкою, не повертає її власнику, безпідставно вважаючи своєю. Продовження користування земельною ділянкою без згоди її власника має ознаки самовільного, без належної правової підстави, землекористування.

Приймаючи 14.04.2011 рішення про надання ОСОБА_5 дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки для її приватизації ОСОБА_4 сільській раді належало враховувати свої попередні чинні рішення про надання тієї ж земельної ділянки у власність ОСОБА_2, видачу йому відповідного державного акту на землю тощо, тобто, виникнення і оформлення встановленим на відповідний час порядком права власності ОСОБА_2 на земельну ділянку, а не фактичне використання ОСОБА_5 без належної правової підстави цієї ділянки.

Не може бути обєктом правового захисту право, якого не існує (яке не виникло). Обравши на свій розсуд лінію захисту своїх майнових прав та інтересів, на які посилався в заяві, та спосіб процесуальної поведінки, позивач за зустрічним позовом не довів наявності у нього права на позов, який предявив, поза тим, не має підстав для визнання обґрунтованими і доведеними й вимоги по суті, зустрічний позов ґрунтується на недопустимих у доказуванні припущеннях стосовно наявності права і підстав для такого щодо ОСОБА_5, а також щодо його предмету. Такі правова, процесуальна позиція і дії позивача за зустрічним позовом в справі не можуть давати йому жодних матеріально- чи процесуально-правових переваг у змагальному цивільному процесі порівняно зі стороною позивача за первісним позовом, яка відповідно до вимог цивільного процесуального закону виконувала процесуальні обовязки та реалізувала процесуальні права на захист від зустрічного позову.

Оскільки відповідне право у ОСОБА_5 не виникло і не може бути порушеним, міркування про обставини щодо оформлення права на землю ОСОБА_2 попри те, що і їх не можна визнати обґрунтованими та доведеними, не мають правового значення і за встановлених у справі обставин не можуть за вимогами ОСОБА_5 тягнути позбавлення ОСОБА_2 права власності на землю або обмеження його в цьому праві. Те саме стосується й рішення органу місцевого самоврядування, яким ОСОБА_2 була надана у власність земельна ділянка, та державного акту на землю. Крім того, поставивши питання про визнання недійсним державного акту на землю і відповідного рішення, ОСОБА_5 по суті вимагав припинення права власності ОСОБА_2 на всю земельну ділянку (0,14 га) без врахування особливостей її надання. Для такого позбавлення або обмеження права, для скасування рішення органу місцевого самоврядування, державного акту, правомірність яких не спростована, законних підстав немає, натомість право власності підлягає захисту, перешкоди в його здійсненні усуненню.

Позови ОСОБА_2 і ОСОБА_5 є зустрічними, взаємоповязаними, задоволення вимог одного позову виключає можливість задоволення вимог іншого позову, які розглянуті в одному провадженні (ст. 123 ЦПК України). Апеляція ОСОБА_2 містить доводи щодо незаконності рішення суду першої інстанції про відмову в первісному позові та задоволення зустрічного позову, прохальна частина апеляції містить вимогу про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про задоволення первісного позову. Тобто, поставлено питання про задоволення первісного позову, що, відповідно, виключає можливість задоволення зустрічного позову. Саме таку позицію підтвердила і підтримала сторона ОСОБА_2 в апеляційному суді, що не заперечувалося і стороною ОСОБА_5, сторони наводили в суді відповідні мотиви, доводи, подавали в цьому контексті докази і т. ін., тобто, відповідним чином і виходячи зі своїх правових позицій у справі реалізували процесуальні права та виконували процесуальні обовязки. Поряд із цим, формулюючи прохальну частину апеляційної скарги сторона ОСОБА_2 припустилася помилки і не зазначила в ній прохання про відмову в зустрічному позові після скасування апеляційним судом рішення суду першої інстанції.

У цьому звязку, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції (ст. 303 ч. 1 ЦПК України), колегія суддів констатує, що оскільки відповідні доводи в апеляції наведені, а в справі встановлені обставини, що виключають можливість задоволення зустрічного позову та передбачають необхідність задоволення первісного позову, сама по собі технічна помилка в прохальній частині апеляційної скарги не може слугувати підставою для позбавлення сторін права на вирішення спору по суті щодо всіх вимог, які були предметом розгляду судами як першої, так і апеляційної інстанцій. Протилежне суперечило б меті відправлення правосуддя та порушувало б принцип правової визначеності, оскільки не розвязало б спір по суті, чим порушило б права обох сторін. Отже, справу за апеляцією належить вирішити по суті в межах її доводів та відповідно до встановленого під час апеляційного розгляду справи, понад те, під час розгляду справи апеляційним судом сторона ОСОБА_2 підтвердила свою позицію щодо предмету апеляційної скарги й письмово (а.с. 133-137 т. 2).

Виходячи з викладеного, на підставі ст. 309 ч. 1 п.п. 1, 2, 4 ЦПК України апеляцію ОСОБА_2 слід задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати, у зміненому зустрічному позові ОСОБА_5 відмовити, первісний позов ОСОБА_2 задовольнити.

Керуючись ст. 307 ч. 1 п. 2, ст. 309 ч. 1 п.п. 1, 2, 4, ст.ст. 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити, рішення Рахівського районного суду від 8 липня 2015 року скасувати,

у зміненому зустрічному позові ОСОБА_3 до ОСОБА_2, Управління Держгеокадастру в Рахівському районі Закарпатської області і ОСОБА_4 сільської ради Рахівського району Закарпатської області про скасування рішення та визнання недійсним державного акту на землю відмовити,

первісний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою і її повернення задовольнити, усунути ОСОБА_2 перешкоди в користуванні земельною ділянкою площею 0,0456 га із кадастровим номером :10:003:0045, розташованою на території Верхньводянської сільської ради Рахівського району Закарпатської області за адресою: с. Верхнє Водяне, вул. 70-річчя Жовтня, зобовязавши ОСОБА_3 демонтувати огорожу та повернути ОСОБА_2 цю земельні ділянку.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді