Справа №731/373/17
Провадження №4-с/731/5/17
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 вересня 2017 року смт.Варва

Варвинський районний суду Чернігівської області в складі:

судді Савенка А.І.,

за участю секретаря Чичоти В.О.,

скаржника ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в с.м.т. Варва заяву ОСОБА_1 про визнання повернення боргу та закриття виконавчого провадження, заінтересована особа - Варвинський районний відділ державної виконавчої служби ГТУЮ у Чернігівській області,

В С Т А Н О В И В:

22.08.2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про визнання повернення боргу та закриття виконавчого провадження, заінтересована особа - Варвинський районний відділ державної виконавчої служби ГТУЮ у Чернігівській області. Заяву обґрунтовує тим, що 27.09.2013 року державним виконавцем Варвинського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Чернігівській області відкрито виконавче провадження №39994164 за виконавчим листом №731/527/13-ц виданий Варвинським районним судом Чернігівської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 борг на суму 43 452 грн. 11 вересня 2014 року ОСОБА_1 повернув борг ОСОБА_2, про що отримав від нього розписку про повернення боргу та ОСОБА_2 подано до ДВС заяву про звільнення ОСОБА_1 від стягнення боргу. Розписка та заява написана ОСОБА_2 без тиску та є документом, що підтверджують про сплату боржником коштів. Однак, 12.09.2014 року ОСОБА_2 написано листа до Варвинської ДВС, що написані ним розписки та заяви не дійсні. Тому, державним виконавцем Пінчук Ю.С. повідомлено, що виконавче провадження під №39994164 зупинити чи закрити не може.

В судовому засіданні ОСОБА_1 пояснив, що позичив гроші ОСОБА_2 в розмірі 42 тисячі. Вчасно віддати не зміг і тому, 01.07.2013 року рішенням Варвинського районного суду Чернігівської області вирішено: стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість в розмірі 43 452 грн. Згодом, борг він повернув, про що стягувач написав розписку та заяву з проханням припинити виконавче провадження. Копію розписки та заяву стягувача боржник особисто надав державному виконавцю. Наступного дня ОСОБА_2 звернувся до державного виконавця із заявою, в якій просив вважати подані ним заяви через пошту або третіх осіб недійсними. Про вказані заяви боржник ОСОБА_1 був повідомлений державними виконавцем. З приводу шахрайських дій ОСОБА_2 ОСОБА_1 звернувся до правоохоронних органів. Пояснив, що в подальшому з 2014 року активних виконавчих дій не було, однак у 2016 році проводилась оцінка арештованого майна причепу, про що було відомо боржнику. Згодом, у квітні-травні 2017 року боржник дізнався, що стягнення проводиться з його пенсії. Боржник пояснив, що предметом даної скарги є дії державного виконавця щодо не закриття виконавчого провадження.

В судове засідання ОСОБА_2 не зявився, про день місце та час розгляду повідомлявся належним чином.

Представник Варвинського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Чернігівській області в судове засідання не зявився, про дату та час розгляду справи належним чином повідомлений, причини неявки суду не повідомив.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1, дослідивши матеріали заяви та матеріали виконавчого провадження, суд робить наступний висновок.

Судом встановлено, що 24 вересня 2013 року Варвинським районним судом Чернігівської області видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителя ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики в розмірі 35 000 гривень, 8021 грн. процентів за користування позикою та 431 гривню сплаченого судового збору, а всього 43 452 гривні (а.с. 6).

В подальшому, державним виконавцем ВДВС Варвинського РУЮ ОСОБА_3 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження щодо ОСОБА_1 (а.с. 5).

11.09.2017 року ОСОБА_2 написав розписку, що отримав від ОСОБА_1 борг в сумі 42 тисячі і не має до нього ніяких фінансових претензій (а.с. 7) та написав заяву, в якій просить звільнити ОСОБА_1 від стягнення з нього грошового боргу в сумі 43 тисячі, так як він 11.09.2017 року йому їх повернув (а.с. 8).

12.09.2017 року ОСОБА_1 звернувся до Варвинського ДВС з заявою в якій просив, зупинити виконавче провадження по виконавчому листу №731/527/13-ц від 24.09.2013 року у звязку з тим, що боргові кошти в сумі 43 тисячі повернуті стягувачеві (а.с. 9).

12.09.2017 року ОСОБА_2 подав заяву до Варвинського ДВС в яків просив вважати недійсними заяви від його імені по даному провадженню, які будуть надходити до відділу ДВС без його особистої участі, тобто поштою або через інших громадян (а.с. 10).

Листом від 12.09.2017 року державним виконавцем Варвинського РУЮ ОСОБА_4 повідомлено, що ОСОБА_2О приніс заяву з проханням вважати недійсними заяви від його імені по виконавчому провадженню про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості за договором позики, які будуть надходити до відділу ДВС без його участі, поштою або через інших осіб. В звязку з цим дане виконавче провадження зупинити чи закінчити не може (а.с. 11).

Згідно ст.372 ЦПК України мирова угода - укладена між сторонами, або відмова стягувача від примусового виконання в процесі виконання рішення подається в письмовій формі державному виконавцеві, приватному виконавцеві, який не пізніше триденного строку передає її до суду за місцем виконання рішення для визнання. До відкриття виконавчого провадження мирова угода подається сторонами до суду, який ухвалив рішення, для визнання. Суд має право перевірити і не визнати мирову угоду або не прийняти відмови стягувача від примусового виконання, якщо це суперечить закону або порушує права чи свободи інших осіб. За результатами розгляду мирової угоди або відмови від примусового виконання суд постановляє ухвалу відповідно до положень цього Кодексу.

Отже, чинним законодавством передбачена можливість та врегульовано укладення мирової угоди між сторонами на стадії виконання ухваленого рішення суду, а також вчинення відмови стягувача від його примусового виконання.

Згідно до п.5 ч.12 ЗУ «Про виконавче провадження» сторони зобов'язані протягом трьох робочих днів письмово повідомити державного виконавця про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також письмово повідомляти державного виконавця про виникнення обставин, що зумовлюють обов'язкове зупинення виконавчого провадження.

У відповідності до ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження» повернення виконавчого документа стягувачу здійснюється у разі, якщо є письмова заява стягувача.

Як передбачає ст. 49 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню зокрема у разі - визнання судом відмови стягувача від примусового виконання рішення суду; - визнання судом мирової угоди між стягувачем і боржником у процесі виконання; - фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Аналізуючи наведені статті, вбачається, що існує декілька варіантів закінчення виконавчого провадження:

-у звязку з укладанням мирової угоди між сторонами

- у звязку з відмовою стягувача від примусового виконання

- у звязку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

В даному випадку, в ході примусового виконання рішення суд боржник особисто надав державному виконавцю копію розписки про повернення боргу та заяву стягувача з проханням звільнити боржника від стягнення боргу.

Отже, на думку суду вказана заява може сприйматись як заява стягувача від примусового виконання рішення. Слід зауважити, що даний вид закінчення виконавчого провадження повинен бути обумовлений беззастережною згодою стягувача, та крім того, суд має затвердити прийняти відмови стягувача від примусового виконання, та задовольнити його, якщо це не суперечить закону та не порушує права чи свободи інших осіб.

Однак, зважаючи на наступну заяву стягувача, про недійсність наданих заяв та розписок, в даному випадку у державного виконавця були відсутні підстави навіть для направлення попередньої заяви стягувача до суду, для відповідного визнання, оскільки стягувач відмовився від поданої заяви.

Розглядаючи обґрунтованість скарги щодо не закриття виконавчого провадження з приводу фактичного виконання рішення суду, суд доходить наступного висновку.

Як вбачається із пояснень скаржника, розписка та заява від стягувача були подані стягувачем особисто. Від стягувача надійшла заява про недійсність всих наданих від його імені заяв, надісланих засобами поштового звязку або зданих іншими особами. Крім того, на час розгляду справи боржник звернувся із цивільним позовом до стягувача, щодо визнання боргу повернутим. Отже, у сторін провадження виник спір про належне виконання грошового зобовязання. Зважаючи на що, скарга не підлягає задоволенню.

Більш того, стаття 385 ЦПК України передбачає, що скаргу на дії або бездіяльність виконавця може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод. І з пояснення скаржника вбачається, що про факт не закриття виконавчого провадження йому було повідомлено в усному порядку державним виконавчем ще у 2014 році, згодом, у 2016 році проводилась оцінка майна боржника, а про накладення стягнення на пенсійні виплати боржник довідався ще в квітні травні 2017 року.

Зважаючи на наведене, суд вважає скаргу такою, що не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 385 387 ЦПК України, ст.74 Закону України "Про виконавче провадження", суд

У Х В А Л И В :

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання повернення боргу та закриття виконавчого провадження, заінтересована особа - Варвинський районний відділ державної виконавчої служби ГТУЮ у Чернігівській області відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Чернігівської області через Варвинський районний суд Чернігівської області шляхом подачі апеляційної скарги в 5-денний строк з дня отримання ухвали.

Суддя А.І. Савенко