Справа № 371/377/17 Головуючий у І інстанції Пархоменко В. М.
Провадження № 22-ц/780/4361/17 Доповідач у 2 інстанції Сержанюк А. С.
Категорія 49 07.09.2017
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 вересня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі головуючого судді - Сержанюка А.С., членів колегії - суддів Журби С.О., Коцюрби О.П., із участю секретаря Топольського В.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Миронівського районного суду Київської області від 11 травня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет позову: ОСОБА_4, ОСОБА_5 про зменшення розміру аліментів та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет позову: ОСОБА_4, ОСОБА_5 про зміну розміру та способу стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И Л А :

22 березня 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом, де просить зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього на користь ОСОБА_2 на утримання дочки ОСОБА_6 до 1/6 частини всіх видів доходу, але не менше 30% встановленого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку

На обґрунтування заявлених вимог зазначив, що на виконанні знаходяться інші виконавчі листи та за ними з нього відбувається стягнення аліментів фактично з усієї суми доходу, який останній отримує.

Разом з цим, 11 квітня 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду із зустрічним позовом, де просить змінити розмір та спосіб стягнення аліментів, зокрема, стягнути з ОСОБА_3 на її користь аліменти на утримання дочки ОСОБА_6 у твердій грошовій сумі в розмірі 1 500 грн. щомісячно з дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття.

На обґрунтування заявлених вимог зазначила, що з 2013 року ОСОБА_3 офіційно не працює, не має стабільного заробітку.

Коштів, які вона отримує за рішенням суду, недостатньо для утримання дитини, ОСОБА_3 ухиляється від сплати аліментів, приховує свої доходи.

Дитина хворіє з народження, потребує значних коштів на лікування, харчування та навчання.

Сама вона також хворіє, не має власного житла, живе з дитиною в своїх батьків, які є непрацездатними.

Рішенням Миронівського районного суду Київської області від 11 травня 2017 року первісний позов ОСОБА_3 задоволено.

Зменшено розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 на утримання дочки ОСОБА_7 з 1/4 до 1/6 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% встановленого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання законної сили даного рішення суду до повноліття дитини.

Виконавчий лист №2/1017/371/11 від 01 липня 2011 року про стягнення аліментів з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно на утримання дочки ОСОБА_6 відкликано.

Зустрічний позов ОСОБА_2 залишено без задоволення.

На обґрунтування ухваленого рішення, суд першої інстанції зазначив, що у зв'язку з тим, що на даний час майнове становище позивача змінилось в бік погіршення, суд вважає, що наявні всі, передбачені законом підстави, для зменшення розміру аліментів, що стягуються з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2.

Що стосується зустрічного позову про зміну розміру та способу стягнення аліментів, суд зазначив наступне.

У матеріалах справи наявні докази того, що відповідач має регулярний помісячний дохід у вигляді компенсації за надання соціальних послуг, інших доходів немає.

Та обставина, що заробіток відповідача може змінюватися, не є передбаченою ст. 184 СК України підставою для визначення аліментів у твердій грошовій сумі.

Позивач ОСОБА_2 обґрунтовує позовні вимоги про зміну розміру та способу стягнення аліментів тим, що дитина постійно хворіє, потребує значних коштів як для лікування, харчування, навчання, так і для дозвілля.

Проте, вказані витрати, викликані особливими обставинами ( хвороба дитини, каліцтво ) є додатковими і їх стягнення з того батька, з якого присуджено стягнення аліментів на дитину, передбачено ст. 185 СК України.

Суд вважає недоведеною ту обставину, що позивач має інший дохід, ніж отримання компенсації за надання соціальних послуг, оскільки будь-яких доказів про зайняття позивача іншими видами діяльності та отримання доходу від цієї діяльності відповідно до норм ст. 60 ЦПК України ні позивач, ні його представник за зустрічним позовом суду не надали, у зв'язку з чим суд відмовляє у задоволенні зустрічного позову.

Не погоджуючись із ухваленими рішенням, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушення норм матеріального та процесуального права при його ухваленні.

Просить рішення Миронівського районного суду Київської області від 11 травня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволені первісного позову відмовити та задовольнити зустрічний позов.

Суд, з'ясувавши обставини і перевіривши їх доказами у межах доводів апеляційної скарги, вислухавши учасників процесу в судових дебатах, вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити, керуючись наступним.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як встановлено судом, що підтверджується і матеріалами справи, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбу, від якого ІНФОРМАЦІЯ_1 року у них народилася дочка ОСОБА_6 ( а.с. 38, 39 ).

Згідно виконавчого листа №2/1017/371/11 Миронівського районного суду Київської області від 01 липня 2011 року позивач зобов'язаний сплачувати аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання дочки у розмірі 1/4 частини заробітку щомісячно, але не менше 30% встановленого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення нею повноліття ( а.с. 47 ).

Згідно виконавчого листа №2/413/2004 Миронівського районного суду Київської області від 21 травня 2004 року позивач зобов'язаний сплачувати аліменти на користь ОСОБА_8 на утримання сина ОСОБА_9 у розмірі 1/4 частини заробітку щомісячно до досягнення ним повноліття ( а.с. 6 ).

Рішенням Миронівського районного суду від 24 лютого 2017 року, із внесеними змінами згідно рішення Апеляційного суду Київської області від 27 червня 2017 року, стягнуто аліменти з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 на утримання сина ОСОБА_10 у розмірі 1/6 частини всіх видів його заробітку, але не менше 30% встановленого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01 лютого 2017 року до повноліття дитини ( а.с. 179-180 ).

Зазначене рішення, в розумінні ст. 192 Сімейного Кодексу України, впливає на його матеріальний стан - в сторону погіршення.

Разом з цим, ОСОБА_3 перебуває на обліку в Управлінні соціального захисту населення Миронівської РДА та одержує компенсацію за надання соціальних послуг з 01 вересня 2015 року, що підтверджується довідкою №548 від 14 грудня 2016 року та на даний час хворіє ( а.с. 7-9, 11 ).

Таким чином, при визначенні розміру аліментів, місцевий суд у повній мірі врахував положення ст.ст. 182-184, 192 Сімейного кодексу України.

За таких обставин, суд першої інстанції правильно прийшов до висновку про задоволення первісного позову та відмову в задоволенні зустрічного позову і ухвалив, з додержанням названих норм матеріального і процесуального права, законне та обґрунтоване рішення на підставі належних та допустимих доказів по справі.

Таким чином, доводи апелянта про незаконність та необґрунтованість рішення, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушення норм матеріального та процесуального права при його ухваленні, зокрема, ст.ст. 150, 180-184, 192 Сімейного кодексу України, на переконання апеляційного суду, не знайшли свого підтвердження в суді другої інстанції і спростовуються належними та допустимими доказами по справі.

Крім цього, належних та допустимих доказів на підтвердження доводів про те, що ОСОБА_3 приховує свої доходи апелянт не надав, в т.ч. і до суду апеляційної інстанції.

Посилання апелянта на те, що дитина постійно хворіє, як зазначив місцевий суд і на переконання апеляційного суду, є підставою для порушення питання про необхідність стягнення додаткових витрат на дитину в розумінні положень ст. 185 СК України, а не для задоволення заявлених позовних вимог, як того просить апелянт.

Інші зазначені в апеляції обставини, зокрема, про те, що коштів, які присуджено судом, недостатньо, ОСОБА_3 сплачує аліменти в розмірі значно меншому, ніж передбачено судовим рішенням, періодично ухиляється від сплати аліментів, апелянт не має власного житла та проживає разом з дитиною у батьків, у апелянта погіршився стан здоров'я, ОСОБА_3 не є особою, яка має стабільну заробітну плату, на переконання апеляційного суду, не спростовують висновки суду першої інстанції про законність та обґрунтованість заявлених позовних вимог і не є підставою, в силу викладеного, для задоволення апеляційних вимог.

Окрім цього, доводи апелянта про те, ОСОБА_3 не є особою, яка має стабільну заробітну плату, на переконання апеляційного суду, спростовуються положеннями ст. 4 Закону України «Про зайнятість населення», згідно якої до зайнятого населення належать особи, які працюють за наймом на умовах трудового договору ( контракту ) або на інших умовах, передбачених законодавством, особи, які забезпечують себе роботою самостійно ( у тому числі члени особистих селянських господарств ), проходять військову чи альтернативну ( невійськову ) службу, на законних підставах працюють за кордоном та які мають доходи від такої зайнятості, а також особи, що навчаються за денною формою у загальноосвітніх, професійно-технічних та вищих навчальних закладах та поєднують навчання з роботою.

До зайнятого населення також належать: непрацюючі працездатні особи, які фактично здійснюють догляд за дитиною-інвалідом, інвалідом I групи або за особою похилого віку, яка за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду або досягла 80-річного віку, та отримують допомогу, компенсацію та/або надбавку відповідно до законодавства;

батьки - вихователі дитячих будинків сімейного типу, прийомні батьки, якщо вони отримують грошове забезпечення відповідно до законодавства;

особа, яка проживає разом з інвалідом I чи II групи внаслідок психічного розладу, який за висновком лікарської комісії медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, та одержує грошову допомогу на догляд за ним відповідно до законодавства.

До зайнятого населення не належать іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні і зайнятість яких пов'язана із забезпеченням діяльності іноземних посольств і місій або виконанням своїх професійних чи трудових обов'язків перед роботодавцем - нерезидентом.

Доказом зайнятості відповідача за зустрічним позовом, з точки зору суду другої інстанції, є довідка управління соціального захисту населення Миронівської райдержадміністрації Київської області, згідно якої ОСОБА_3 перебуває на обліку та одержує компенсацію за надання соціальних послуг з 01 вересня 2015 року ( а.с. 11 ), яка судом відноситься до числа належних та допустимих доказів на підставі ст.ст. 58, 59 ЦПК України.

Відтак, викладені у апеляції доводи суд другої інстанції відносить до числа формальних, а тому рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, не може бути скасоване у відповідності до положень ст. 308 ЦПК України.

Окрім цього, згідно вимог ч. 3 ст. 309 ЦПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо порушення призвело до неправильного вирішення справи, чого судом не виявлено.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити. Рішення Миронівського районного суду Київської області від 11 травня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет позову: ОСОБА_4, ОСОБА_5 про зменшення розміру аліментів та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет позову: ОСОБА_4, ОСОБА_5 про зміну розміру та способу стягнення аліментів залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий А.С. Сержанюк

Судді: С.О. Журба

О.П. Коцюрба