Справа №587/2686/16-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Дашутін І. В.
Номер провадження 22-ц/788/1326/17 Суддя-доповідач - Левченко Т. А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2017 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Левченко Т. А.,

суддів - Криворотенка В. І. , Собини О. І.

за участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Сумської області апеляційну скаргу ОСОБА_3

на рішення Сумського районного суду Сумської області від 03 липня 2017 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи: ПАТ «Державний ощадний банк України», ОСОБА_5 про визнання спільної сумісної власності подружжя на частку у спірній квартирі, припинення права власності,

за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, треті особи: ПАТ «Державний ощадний банк України», Сумське регіональне управління державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву», ОСОБА_5 про визнання права власності на 1/2 частину квартири,

В С Т А Н О В И Л А :

29 грудня 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду з даним позовом, свої вимоги мотивувала тим, що в період з 29 серпня 2009 року по 03 червня 2016 року перебувала в шлюбі з ОСОБА_4 Під час шлюбу, між нею та Товариством з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Суми-Насіння» 13 листопада 2012 року було укладено договір купівлі-продажу майнових прав на об'єкт нерухомості, а саме 2-х кімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1. Згідно умов додаткового договору №1 від 14 листопада 2012 року та іпотечного договору від 14 листопада 2012 року Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» було надано кредит на оплату частини ціни майнових прав на спірну квартиру у розмірі 187 000 грн. 00 коп. Станом на день розірвання шлюбу кредитна заборгованість становила 171 346 грн. 52 коп., які вона бере на себе зобов'язання сплачувати сама. Частка відповідача в спірній квартирі, яка була виплачена під час шлюбу відповідає 96 147 грн. 00 коп., що є незначною та не може бути виділена в натурі.

Просила суд ухвалити рішення яким: провести розподіл спільно нажитого майна подружжя між нею та ОСОБА_4, шляхом визнання права спільної сумісної власності подружжя на частку в квартирі АДРЕСА_1; припинити право власності відповідача на його частку в спірній квартирі та сплатити відповідачу вартість його частки у праві спільної сумісної власності на спірну квартиру в сумі 96 147 грн. 00 коп.

Будучи незгодним з первісним позовом, 31 січня 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду з зустрічним позовом, в якому просив визнати за ним право власності на 1/2 частину вищевказаної квартири. Свої вимоги мотивував тим, що спірна квартира була придбана під час шлюбу, проте право власності було зареєстровано одноособо на ОСОБА_3 Право частку в спільному майні подружжя та її розмір не залежить від суми сплачених грошових коштів, так як заборгованість за кредитним договором є їх спільним борговим зобов'язанням.

Рішенням Сумського районного суду Сумської області від 03 липня 2017 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено за необґрунтованістю.

Позов ОСОБА_4 задоволено. Визнано за ним право власності на 1/2 частину квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1.

Вирішено питання судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду в частині вирішення зустрічного позову скасувати та ухвалити нове рішення по відмову в їх задоволення. При цьому вважає, що суд має відійти від принципу рівності часток в спільному майні подружжя, так як на час розірвання шлюбу сплачена незначна сума кредиту, відповідач в період з червня 2016 року вніс лише 3 платежі, а зобов'язання щодо повернення залишку кредитних коштів виконує лише вона. Зазначає, що спільною сумісною власністю може вважатись тільки частина спірної квартири, що відповідає її вартості, фактично сплаченої обома з подружжя.

Рішення суду в частині вирішення позову ОСОБА_3 про визнання права спільної сумісної власності та припинення права ОСОБА_4 на частку в спірній квартирі з виплатою йому компенсації сторонами не оскаржується та відповідно до положень ч. 1 ст. 303 ЦПК України в апеляційному порядку не переглядається.

Заслухавши пояснення ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_6, які підтримали апеляційну скаргу, ОСОБА_4 та його представників адвоката ОСОБА_7 та ОСОБА_8, представника ПАТ «Державний ощадний банк України» Губенка Є.О., представника Сумського регіонального управління державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» Луговського В.О., дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи зустрічний позов ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з того, що спірне майно набуте сторонами у період шлюбу, є їх спільною сумісною власністю, а тому підлягає поділу між ними в рівних часинах - по 1/2 частини кожному.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Судом першої інстанції встановлено, що з 29 серпня 2009 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебували у шлюбі, який розірвано рішенням Сумського районного суду Сумської області від 03 червня 2016 року (а. с. 8).

13 листопада 2012 року між ОСОБА_3 та ТОВ «Агрофірма Суми-Насіння» укладено договір купівлі-продажу майнового права на двокімнатну квартиру площею 56,78 кв.м. під АДРЕСА_1 (а. с. 32-36).

Згідно додаткового договору №1 до договору купівлі-продажу майнових прав №3А від 14 листопада 2012 року, укладеного на ім'я ОСОБА_3, ТОВ «Агрофірма Суми-Насіння» та ПАТ «Державний ощадний банк України», а також іпотечного договору від 14 листопада 2012 року з наступними змінами та доповненнями, банк зобов'язався надати ОСОБА_3 кредит у розмірі 187 000 грн. 00 коп. на оплату частини ціни майнових прав на об'єкт нерухомості, строком до 12 листопада 2027 року (а. с. 38-40, 41-51). В рахунок забезпечення виконання зобов'язання ОСОБА_3 передано в іпотеку ПАТ «Державний ощадний банк України» вищевказану квартиру.

14 листопада 2012 року між ПАТ «Державний ощадний банк України», Сумським регіональним управлінням Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» (одержувач бюджетних коштів) та ОСОБА_3 укладено договір про надання часткової компенсації процентів №68, згідно до умов якого одержувач бюджетних коштів від імені Держави відшкодовує частину процентів за кредитом, який надано банком ОСОБА_3 на придбання житла (а. с. 144-150).

21 грудня 2012 року, на підставі рішення виконавчого комітету Садівської сільської ради Сумського району Сумської області, ОСОБА_3 видано свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1 (а. с. 25). Відповідно до витягу про державну реєстрацію прав КП «Сумське міське бюро технічної інвентаризації» від 24 грудня 2012 року право власності на вказану квартиру було зареєстровано за ОСОБА_3 (а. с. 26).

Згідно з ч. 3 ст. 368 ЦК України та ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. ( ст. 70 СК України ).

Відповідно до положень ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" №11 від 21 грудня 2007 року роз'яснено, що до складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК України).

Матеріали справи не містять належних і допустимих доказів, які спростовували б презумпцію спільності майна та доводили існування обставин, передбачених ст. 57 СК України, відтак суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо наявності підстав для визнання за ОСОБА_4 права власності на ? частину спірної квартири, придбаної сторонами у шлюбі.

Колегія суддів відхиляє доводи викладені в апеляційній скарзі, виходячи з наступного.

Частиною 4 статті 65 СК України встановлено, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

До складу майна, що підлягає поділу, входить загальне майно, наявне у подружжя на час розгляду справи, і те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї.

Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то цивільні права та обов'язки за цим договором виникають в обох із подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 544 ЦК України, боржник, який виконав солідарний обов'язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього.

Отже, враховуючи те, що кредитні кошти отримані ОСОБА_3 в інтересах сім'ї, квартира придбана за ці кошти є об'єктом права спільної сумісної власності. Погашення кредитної заборгованості одним із подружжя на розмір його частки в праві власності на квартиру не впливає, а може бути лише підставою для регресної вимоги до другого з подружжя. Крім того зобов'язання за кредитним договором не виконані та підлягають виконанню сторонами ще на протязі тривалого часу. ОСОБА_4 від своїх зобов'язань за кредитним договором не відмовляється. Ним також укладено договір поруки з ПАТ Державний ощадний банк України» в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором. Враховуючи зазначені обставини, підстави для відмови у задоволенні його позову або визнання за ним права власності на іншу частку в спірній квартирі відсутні.

З огляду на вищевикладене, колегією суддів не виявлено неправильного застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, упередженості судді при розгляді даної справи, які були б підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 303; 307 ч. 1 п.1; 308; 313-315 ЦПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Сумського районного суду Сумської області від 03 липня 2017 року в оскаржуваній частині залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий -

Судді -