АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ апеляційного провадження 22-ц/796/8383/2017 Доповідач - Рубан С.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 вересня 2017 року колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді Рубан С.М.

суддів Желепа О.В., Іванченко М.М.

при секретарі Дука В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від 09 березня 2017 року у справі за позовом Приватного акціонерного товариства СП «Партнер» до ОСОБА_1 про стягнення боргу,-

В С Т А Н О В И Л А :

Заочним рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 09 березня 2017 року позов Приватного акціонерного товариства СП «Партнер» до ОСОБА_1 про стягнення боргу - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства СП «Партнер» борг за договором на експлуатацію та обслуговування № 746 від 20.12.2005 року в розмірі 11900,00 грн. за період з серпня 2015 року по грудень 2016 року (включно), 1049,76 грн. за встановленими індексами інфляції за період з серпня 2015 року по грудень 2016 року (включно), а також 16320,50 грн. пені.

У задоволенні вимог у іншому розмірі - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства СП «Партнер» судовий збір у розмірі 1378,00 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав апеляційну скаргу.

Представники позивача проти апеляційної скарги заперечили.

Інші учасники судового процесу в судове засідання не з'явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належно, тому в порядку ч. 2 ст. 305 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, дійшла наступного висновку.

ПрАТ СП «Партнер» звернулось з позовом до ОСОБА_1 та з врахуванням збільшених позовних вимог просить стягнути борг у розмірі 14350,00 грн., інфляційні втрати у розмірі 1475,60 грн., пеню у розмірі 16380,00 грн. з покладанням на відповідача відшкодування понесених судових витрат.

Посилається на наявність діючого договору № 746 на експлуатацію та обслуговування, що був укладений між СП «Партнер» та ОСОБА_1 20.12.2005 року; на виконання його умов зі своєї сторони у наданні послуг зі зберігання, охорони автомобіля, експлуатаційних витрат, що стосуються гаража НОМЕР_1, який знаходиться на земельній ділянці відведеній СП «Партнер» на праві довгострокової оренди по вул. Уборевича,25-а в м. Києві; на не сплату відповідачем грошових коштів за вказаним договором з серпня 2015 року по грудень 2016 року.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з наступного.

Судом встановлено, що 20.12.2005 року між СП «Партнер» та ОСОБА_1 був укладений договір № 746, за яким СП «Партнер» бере на себе обов'язки по зберіганню автомобіля власника в гаражі НОМЕР_1, який знаходиться на земельній ділянці відведеній СП «Партнер» на праві довгострокової оренди по вул. Уборевича,25-а в м. Києві, а автовласник зобов'язаний щомісячно вносити грошові внески за охорону автомобіля та на експлуатаційні витрати не пізніше 10 числа місяця (а.с.6).

Відповідно до п.3.1. договору ОСОБА_1 вносить грошові внески за охорону автомобіля та на експлуатаційні витрати не пізніше 10 числа кожного місяця на основі розрахунку, що додається до договору. Пунктом 3.2. договору сторони домовились, що розмір внесків за охорону автомобіля та експлуатаційні витрати може змінюватися на умовах п.2.3. цього договору. Пунктом 2.3. договору передбачено, що СП «Партнер» виконує свої обов'язки по зберіганню і охороні майна, а власник вносить внески за охорону автомобіля та на експлуатаційні витрати на основі щомісячних визначених розрахунків СП «Партнер» з урахуванням змін в нормативній та законодавчій базі, яка регулює правовідносини в оплаті праці, електроенергії, ставок орендної плати за користування земельною ділянкою, росту цін на матеріали та ремонт, у тому числі при проведенні державою індексації доходів населення, інших заходів, що впливають на зміну вартості експлуатаційних витрат та на утримання охорони.

Таким чином, сторони досягли згоди щодо ціни договору, тобто щомісячних платежів, які є залежними від факторів визначених пунктом 2.3. договору.

Позивач стверджує, що відповідач має перед ним заборгованість за період з 01.08.2015 року по 31.12.2016 року у розмірі 11900,00 грн. виходячи із розміру щомісячних платежів у 700,00 грн. на місяць. Із вказаної суми заборгованості та вказаного періоду вираховує пеню та інфляційну складову.

Заборгованість відповідача визначається наступним чином.

До серпня 2015 року плата за обслуговування була встановлена на рівні 350,00 грн.

За наданими позивачем доказами, до серпня 2015 року відповідач сплачував щомісячні платежі.

З серпня 2015 року плата за обслуговування була встановлена на рівні 700,00 грн. З серпня 2015 року по грудень 2016 року оплата від відповідача не надходила.

За час з серпня 2015 року по грудень 2016 року (включно) утворилась заборгованість у розмірі 11900,00 грн., яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

При визначенні розміру інфляційної складової (за ст.625 ЦК України щодо відповідальності за порушення грошового зобов'язання) суд виходив з обов'язку внесення щомісячного чергового платежу не пізніше 10 числа кожного місяця, що передбачено п.3.1. договору від 20.12.2005 року та робить розрахунок за формулою (Збитки від інфляції) = (Сума боргу) х (Індекс інфляції) / 100% - (Сума боргу).

Інфляційна складова розрахована судом та складає 1049,76 грн.

Пунктом 4.1. договору передбачено, що у випадку затримки оплати зі сторони власника (п.3.1.), він оплачує СП «Партнер» пеню у розмірі 0,5% від суми затримки платежу за кожний день прострочення.

Суд, зважаючи на обов'язок відповідача оплатити пеню, застосував річний строк звернення за такими вимогами про стягнення пені. Враховуючичас звернення позивача до суду - вересень 2016 року, розмір пені, суд стягнув пеню нараховану з вересня 2015 року. Зважаючи на правильність розрахунків позивача, суд дійшов обгрунтованого висновку про стягнення з відповідача нарахованої пені з 11 вересня 2015 року по 10.01.2017 року у розмірі 16320,50 грн.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та не приймає до уваги доводи апеляційної скарги виходячи з наступного.

Виходячи з положень статті 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давностітощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторінвипливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позовзадовольнити або в позові відмовити;

6) як розподілитиміж сторонамисудові витрати;

7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову (стаття 214 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності доказів, які підтверджують, що відповідач здавав свій транспортний засіб на зберігання ПрАТ СП «Парнер», а ПрАТ СП «Партнер» приймав його та надавав послуги по зберіганню колегія суддів не приймає до уваги.

З прийняттям рішення Київської міської ради від 18 березня 2004 року №125/1335 про відведення позивачу земельної ділянки для експлуатації та обслуговування напівпідземного гаража на 24 автомобілі на вул. Уборевича,25-а та розпорядження Ленінградської районної держадміністрації від 05.01.1998 року № 10 про затвердження Акта державної комісії від 05.01.1998 року про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом напівпідземних гаражів на 24 машиномісць на вул. Уборевича,25-а з покладенням їх експлуатації на позивача, а також присвоєння почтової адреси напівпідземним гаражам позивача по вул. Уборевича,25-а, власникам транспортних засобів, які приймали участь в фінансуванні будівництва були надані документи для оформлення права власності на передане в користування гаражне приміщення у напівпідземних гаражах позивача та укладений з ними договір на експлуатацію та обслуговування, в тому числі з ОСОБА_1, договір № 746 від 20.12.2005 року на експлуатацію та обслуговування.

Відповідно до п.1.1 укладеного між сторонами договору № 746 від 20.12.2005 року ПрАТ СП «Партнер» взяв на себе зобов'язання по зберіганню і охороні транспортних засобів власника в гаражі № 6 встановленого на земельній ділянці відведеній СП «Партнер» на праві довгострокової оренди по вул. Уборевича,25-а, а власник, тобто відповідач зобов'язався вчасно вносити щомісячні внески за охорону автомобіля та на експлуатаційні витрати на умовах цього договору.

Таким чином, ПрАТ СП «Партнер» цілодобово охороняє об'єкт нерухомості ( гаражний бокс), який на праві власності належить ОСОБА_1, а не конкретний автомобіль, і цей гаражний бокс розташований на земельній ділянці землеутримувачем та балансоутримувачем якої є позивач, а тому твердження відповідача про невідповідність марки автомобіля у договорі у зв'язку з придбанням нового автомобіля не впливає на його обов'язок сплачувати щомісячний платіж за послуги автостоянки.

Відповідно до п. 3.1. укладеного договору № 746 від 20.12.2005 року на експлуатаційні витрати та за охорону автомобіля ОСОБА_1 зобов'язаний не пізніше 10 числа кожного місяця вносити грошові внески на основі розрахунку, що додається до договору, а відповідно до п. 2.3. даного договору СП «Партнер» має право змінювати внески, з урахуванням змін в нормативній базі, яка регулює правовідносини в оплаті праці, електроенергії, ставок земельного і комунального податку, росту цін на матеріали та ремонт у тому числі проведення державної індексації доходів, інших заходів, що впливають на зміну вартості експлуатаційних витрат та на утримання охорони.

Вартість послуги в період дії договору визначається ПрАТ СП «Партнер», виходячи із витрат по забезпеченню охорони транспортного засобу. Наказом генерального директора ПрАТ СП «Партнер» № 88 від 31 липня 2015 року у зв'язку із збільшенням витрат на утримання охорони та експлуатацію гаражних боксів у напівпідземних гаражах ПрАТ СП «Партнер» за адресою: вул. Уборевича,28-А встановлені щомісячні внески на відшкодування витрат у розмірі 700 грн. (а.с.8). Розрахований тариф відображений у плановій детальній калькуляції собівартості утримання одного машиномісця станом на 1 серпня 2015 року.

Вищевказаний наказ не скасований, а інформація про зміну тарифів в напівпідземному гаражі надається ПрАТ СП «Партнер» відповідно до припису п.7 Правил зберігання транспортного засобу на автостоянках, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 22 січня 1996 року № 115.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги щодо відсутнього погодження між сторонами ціни договору, колегія суддів не приймає до уваги.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що в період з серпня 2015 року по грудень 2016 року відповідач не сплачував кошти на виконання вимог вищезазначеного договору, внаслідок чого у нього утворилася відповідна заборгованість. Будь-яких доказів на спростування наданого розрахунку заборгованості ОСОБА_1 суду не надано, спірний договір №746 укладений між сторонами не розірвано.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на правильність ухваленого у справі рішення.

Оскільки рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - відхилити.

Заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від 09 березня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів.

Головуючий Судді