04 вересня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
ЄвтушенкоО.І., Євграфової Є.П. Мостової Г.І.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Кредитної спілки «Центр фінансових послуг», треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, про визнання кредитного договору недійсним,
за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 28 грудня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 01 березня 2017 року,
в с т а н о в и л а:
У січні 2012 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до Кредитної спілки «Центр фінансових послуг» (далі - КС ««Центр фінансових послуг»), треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, про визнання кредитного договору недійсним.
На обґрунтування позовних вимог зазначав, що 13 лютого 2009 року між ним та КС «Центр фінансових послуг» укладено кредитний договір
№ В-50/0014/09/86/20, за яким позичальнику були надані в кредит грошові кошти в розмірі 27 553 грн 36 коп для споживчих цілей.
Одночасно з укладенням кредитного договору між КС «Центр фінансових послуг», ОСОБА_4 та кожним із поручителів
ОСОБА_5 ОСОБА_6, ОСОБА_7 укладені договори поруки
№ В-50/0014/09/86/20 від 13 лютого 2009 року, згідно умов яких останні зобов'язалися солідарно з позичальником відповідати перед КС «Центр фінансових послуг», як кредитодавцем, за виконання зобов'язань по кредитному договору.
ОСОБА_4 вказував, що він не підписував заяву про прийняття його у члени КС «Центр фінансових послуг» та не сплачував вступний та обов'язковий пайовий внески. Не підписували вказаних вище заяв про прийняття в члени КС «Центр фінансових послуг» і поручителі:
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, які також не сплачували вступних та обов'язкових пайових внесків.
Станом на лютий 2009 року КС «Центр фінансових послуг» мала право укладати з членами кредитної спілки кредитні договори лише при наявності заяви члена кредитної спілки про надання кредиту та рішення кредитного комітету про надання кредиту, однак такі документи відсутні, отже голова правління КС «Центр фінансових послуг» ОСОБА_8, підписуючи з ним спірний кредитний договір, діяла без належного обсягу цивільної дієздатності та з перевищенням повноважень у спосіб, що не передбачений статутом кредитної спілки.
Ураховуючи наведене, з урахуванням уточнених позовних вимог, ОСОБА_4 просив визнати недійсним кредитний договір
№ В-50/0014/09/86/20 від 13 лютого 2009 року, укладений між КС «Центр фінансових послуг» та ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7
Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 28 грудня

2016 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 01 березня 2017 року рішення дарницького районного суду м. Києва від 28 грудня 2016 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення Дарницького районного суду м. Києва від 28 грудня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 01 березня 2017 року та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У звʼязку із цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність судових рішень в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив із їх недоведеності та необґрунтованості.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про кредитні спілки»кредитна спілка - це неприбуткова організація, заснована фізичними особами, професійними спілками, їх об'єднаннями на кооперативних засадах з метою задоволення потреб її членів у взаємному кредитуванні та наданні фінансових послуг за рахунок об'єднаних грошових внесків членів кредитної спілки.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 Закону України «Про кредитні спілки»прийняття до кредитної спілки та виключення з її складу провадяться на підставі письмової заяви особи за рішенням спостережної ради кредитної спілки, крім випадків припинення членства у зв'язку із смертю особи або виключенням члена за рішенням загальних зборів у разі порушення ним статуту кредитної спілки.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 14 травня 2008 року на засіданні спостережної ради КС «Центр надання фінансових послуг» прийнято рішення (протокол № 108) про прийняття нових членів спілки, зокрема: ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_5

За приписами ч. 5 ст. 10 Закону України «Про кредитні спілки»членство у кредитній спілці настає з дня сплати особою вступного та обов'язкового пайового внесків у порядку, передбаченому статутом кредитної спілки. В першу чергу сплачується вступний внесок.

14 травня 2008 року ОСОБА_4 на рахунок КС «Центр надання фінансових послуг» було внесено обов`язковий пайовий внесок, що підтверджується прибутковим касовим ордером № 1011 (а. с. 47). Того ж дня обов`язкові пайові внески на рахунок КС «Центр надання фінансових послуг» було сплачено ОСОБА_7 - прибутковий касовий ордер № 1005 (а. с. 48), ОСОБА_6 - прибутковий касовий ордер № 1007 (а. с. 51) та ОСОБА_5 - прибутковий касовий ордер № 1009 (а. с. 53).

Відповідно до п. 21 статуту КС «Центр надання фінансових послуг» кредитна спілка надає кредити лише своїм членам на підставі заяви члена спілки за рішенням кредитного комітету.

13 лютого 2009 року між КС «Центр фінансових послуг» та членами кредитної спілки ОСОБА_4 (позичальник), ОСОБА_5 (поручитель), ОСОБА_6 (поручитель), ОСОБА_7 (поручитель) укладено кредитний договір № В-50/0014/09/86/20, за умовами якого ОСОБА_4 отримав кредитні кошти в розмірі 27 553 грн 86 коп. для споживчих цілей зі сплатою 0,164 % на день за користування кредитом та строком до 20 лютого 2014 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За змістом ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно з ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Статтею 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Ураховуючи наведене, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів (ст. 212 ЦПК України) дійшов до правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, оскільки судами встановлено, що при укладанні кредитного договору сторонами було дотримано в повній мірі процедуру набуття членства ОСОБА_4 у кредитній спілці, ним було сплачено обов`язковий пайовий внесок, також позичальник був ознайомлений зі статутом та положеннями КС «Центр фінансових послуг», крім того, підписи сторін у самому кредитному договорі вказують на те, що всі істотні умови погоджено.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Перевіривши доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення Дарницького районного суду м. Києва від 28 грудня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 01 березня 2017 року, тому що судові рішення законні та обґрунтовані.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 28 грудня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 01 березня 2017 року в справі за позовом ОСОБА_4 до Кредитної спілки «Центр фінансових послуг», треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, про визнання кредитного договору недійсним залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О.І. Євтушенко Є.П. Євграфова Г.І. Мостова