АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В АЛ А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 вересня 2017року м. Київ

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі: головуючого: Соколової В.В.,

суддів: Немировської О.В., Чобіток А.О.

при секретарі: Казанник М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 21.06.2017 у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Київський страховий дім», ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3 про відшкодування майнової шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 21.06.2017 відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Не погодилась із зазначеним судовим рішенням ОСОБА_1, нею подано апеляційну скаргу в якій наголошується на порушення судом норм процесуального права. Позивач зазначає, що судом неповно та необ'єктивно розглянута заява про забезпечення позову, у зв'язку з чим висновки суду не відповідають обставинам справи, а тому просить ухвалу суду першої інстанції скасувати і постановити нову про задоволення заяви про забезпечення позову.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_4 підтрималв апеляційну скаргу з підстав викладених у ній та просив її задовольнити.

Інші особи в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлялися у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомили, а тому, враховуючи положення ст. 303-1, ст. 305 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглядати справу за їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника позивача, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Справа № 761/8858/17
№ апеляційного провадження:№ 22-ц/796/9271/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Юзькова О.Л.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Соколова В.В.
Відповідно до ч.1, ч.3 ст.151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову на будь-якій стадії процесу, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Види забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами, як передбачає ч.3 ст.152 ЦПК України.

Судом встановлено, що у березні 2017 року позивач звернулася до суду з позовом до ПАТ «Київський страховий дім», ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3 про відшкодування майнової шкоди.

У червні 2017 року до суду надійшла заява представника позивача ОСОБА_5 про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на транспортний засіб, VOLKSWAGEN TIQUAN, 2011 року випуску, номерний знак НОМЕР_1, об'єм двигуна 1968 см. З, від 07.07.2011 у МРЕВ м. Хмельницька перебуває на реєстраційному обліку на ім'я ОСОБА_2. Заява мотивована тим, що сума матеріального збитку, завданого ОСОБА_1 є значною, у позивача виникла необхідність у забезпеченні позову шляхом накладення арешту на майно ОСОБА_2, оскільки невжиття цих заходів може призвести в подальшому до неможливості виконання рішення суду. Зазначає, що згідно інформації, яка міститься на веб-сайті auto.ria.com вартість аналогічного автомобіля VOLKSWAGEN TIQUAN, 2011 року випуску становить приблизно 366500 грн. станом на 25.05.2017.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із того, що вид забезпечення позову не є співмірним із заявленими позовними вимогами, оскільки вартість рухомого майна, на яке просить накласти арешт позивач значно перевищує ціну позову.

Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції зроблені на підставі повного та об'єктивного дослідження наданих доказів та в повній мірі відповідають вимогам чинного законодавства.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Відповідно до частин 1, 3 ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України, позов забезпечується накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або інших осіб.

У п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» зазначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

З матеріалів заяви вбачається, що ОСОБА_1 у позовній заяві просить суд стягнути з відповідачів ПАТ «Київський страховий дім» та ОСОБА_2 солідарно на свою користь суму матеріальних збитків завданих в результаті ДТП у розмірі 112048 грн. та суму моральної шкоди в розмірі 5000, 00 грн.

У порядку забезпечення позову позивач просила накласти арешт на транспортний засіб, VOLKSWAGEN TIQUAN, 2011 року випуску, номерний знак НОМЕР_1, об'єм двигуна 1968 см. З, від 07.07.2011 у МРЕВ м. Хмельницька перебуває на реєстраційному обліку на ім'я ОСОБА_2 та надала роздруківку із веб-сайту auto.ria.com про вартість аналогічного автомобіля VOLKSWAGEN TIQUAN, 2011 року випуску станом на 25.05.2017, яка складає 366500 грн.

А отже, відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову суд першої інстанції вірно та обґрунтовано виходив з того, що вартість транспортного засобу, на який просить накласти арешт позивач значно перевищує ціну позову, а тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що заходи забезпечення позову не є співмірними із заявленими вимогами.

Крім того, заявником не надано обґрунтування поданої заяви в частині того, що у разі невжиття заходів забезпечення позову існує реальна загроза невиконання чи утруднення можливого виконання рішення суду відповідачем ОСОБА_2, з огляду на предмет спору.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що наведенні позивачем доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції і не дають підстав вважати, що судом допущені порушення процесуального права, які привели, або могли призвести до неправильного вирішення питання.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з додержанням норм процесуального права і підстав для її скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 312, 313, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 21.06.2017 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: