АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 524/6059/13-ц Номер провадження 22-ц/786/2267/17Головуючий у 1-й інстанції Кривич Ж.О. Доповідач ап. інст. Мартєв С. Ю.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 вересня 2017 року м. Полтава

Апеляційний суд Полтавської області в складі:

головуючого - МАРТЄВА С.Ю.,

суддів - АБРАМОВА П.С., ХІЛЬ Л.М.,

за участю секретаря - ШЕВЧЕНКО І.М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 11 липня 2017 року за скаргою ОСОБА_2 на постанову державного виконавця Автозаводського відділу державної виконавчої служби м. Кременчука Головного територіального управління юстиції у Полтавській області від 24.01.2017 року та акт про реалізацію предмета іпотеки від 24.05.2017 року.

Апеляційний суд, заслухавши доповідь судді-доповідача,-

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2017 року ОСОБА_2 звернувся зі скаргою до суду у якій просив скасувати постанову державного виконавця Автозаводського ВДВС м. Кременчука ГТУЮ у Полтавській області від 24.01.2017 року та акт про реалізацію предмета іпотеки від 24.05.2017 року.

Ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 11 липня 2017 року у скарзі відмовлено.

В апеляційній скарзі порушено питання про скасування ухвали з підстав неправильного застосування норм матеріального та процесуального права.

Представник Автозаводського ВДВС Кременчука ГТУЮ у Полтавській області проти скарги заперечував, просив її відхилити.

ОСОБА_2 до суду надіслав клопотання про відкладення розгляду скарги, проте будь-яких доказів на підтвердження поважності неявки не надав.

Відповідно до ст. 305 ЦПК України явка до суду є необов'язковою, а тому апеляційний суд вважає розглянути скаргу за відсутності апелянта.

Апеляційний суд перевіривши законність та обґрунтованість ухвали місцевого суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, дійшов висновку, що остання задоволенню не підлягає.

Виходячи з положень п.1 ч.1 ст. 312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Місцевим судом вірно встановлено, що на виконанні в Автозаводському ВДВС м. Кременчука ГТУЮ у Полтавській області перебуває виконавче провадження № 42529773 з примусового виконання виконавчого листа № 524/6059/13, виданого 27.11.2013 року Автозаводським районним судом м. Кременчука про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 боргу в розмірі 82325 грн.( а.с.46).

Також встановлено, що згідно інформаційної довідки з Державного реєстру прав на нерухоме майно за ОСОБА_2 зареєстрована земельна ділянка кадастровий номер НОМЕР_1, загальною площею 0,1000 га, що розташована по АДРЕСА_1 ( а.с.39-44).

Вказана земельна ділянка передана в іпотеку ОСОБА_3 з метою забезпечення виконання зобов`язання ОСОБА_2 за договором позики від 30.09.2017 року( а.с.6).

З метою забезпечення виконання рішення суду накладено арешт на все належне майно ОСОБА_2

Державним виконавцем складено акт опису арешту земельної ділянки за участі ОСОБА_2

На забезпечення реалізації описаного майна державний виконавець направила до ТОВ «Хотей-АО» постанову про призначення експерта суб`єкта оціночної діяльності для визначення ринкової вартості земельної ділянки.

Відповідно до звіту про незалежну оцінку майна - вартість земельної ділянки за кадастровим номером НОМЕР_1, станом на 19.10.2016 року складає 79500 грн. 00 коп.

25.10.2016 року сторонам направлено лист з повідомленням про вартість арештованого майна та запропоновано подати заперечення щодо оцінки земельної ділянки.

Електронні торги земельної ділянки № НОМЕР_1 10.01.2017 року не відбулися за відсутності цінової пропозиції від учасників.

12.01.2017 року на адресу відділу ДВС надійшла заява ОСОБА_3 про бажання залишити за собою земельну ділянку в рахунок погашення боргу.

24.01.2017 року державний виконавцем винесено постанову про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу.

Відмовляючи у скарзі місцевий суд виходи з того, що державний виконавець діяв у межах повноважень, визначених Законом України «Про виконавче провадження». Права заявника при здійсненні виконавчих дій та винесенні оскаржуваних постанов не порушені.

Апеляційний суд Полтавської області вважає такий висновок місцевого суду вірним з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з вимогами п.1 ч.1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

На підставі ч.1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Як убачається з статті 1 Закону України від 5 червня 2003 року № 898-IV «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

З огляду на частин першої і третьої статті 33 Закону у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

За змістом статті 41 Закону України «Про іпотеку» реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду, проводиться шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону.

Виконавче провадження є процесуальною формою, що гарантує примусову реалізацію рішення суду, яким підтверджені права та обов'язки суб'єктів матеріальних правовідносин цивільної справи.

Закон України «Про виконавче провадження» визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Таким чином, за змістом вказаної норми підставою для застосування до спірних правовідносин положень Закону України «Про іпотеку» є звернення стягнення на предмет іпотеки, тобто його арешт, вилучення та примусова реалізація в розумінні ст.ст. 50, 51 Закону України «Про виконавче провадження».

За таких обставин, норми ЗУ «Про виконавче провадження» допускають звернення стягнення на предмет іпотеки в ході процедури виконавчого провадження без відповідного рішення, в межах процедури стягнення коштів з іпотекодавця на користь іпотекодержателя.

Якщо за судовим рішенням з відповідача стягнуто кредитну заборгованість, то суд не може змінити спосіб виконання такого рішення суду на звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки рішення суду про стягнення заборгованості має виконуватися за рахунок усього майна, що належить боржнику.

Відповідно до ст. 51 ЗУ «Про виконавче провадження» звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя.

Оскільки статтею 575 ЦК України іпотеку визначено як окремий вид застави, норми Закону України «Про виконавче провадження»дозволяють звернути стягнення на іпотечне майно для задоволення вимог іпотекодержателя.

Таким чином, норми Закону України «Про виконавче провадження» дозволяють державному виконавцю передавати на реалізацію предмет іпотеки в ході примусового виконання рішень судів про стягнення на користь іпотекодержателя заборгованості, яка випливає із забезпечених іпотекою зобов'язань, за таких умов: відсутність у боржника будь-якого іншого майна, на яке можна першочергово звернути стягнення; наявність заборгованості виключно перед іпотекодержателем; дотримання порядку реалізації майна, визначеногоЗаконом України «Про іпотеку».

Доводи апеляційної скарги про те, що існує заборгованість не тільки перед іпотекодержателем, а й стягнення грошових коштів на користь ПАТ «Ві Ей Бі Банк» не беруться до уваги, оскільки відповідно до п.1 ч.1 ст. 56 ЗУ «Про виконавче провадження» черговість задоволення вимог стягувачів, згідно якого в першу чергу задовольняються забезпечені заставою вимоги щодо стягнення вартості заставленого майна.

Із справи вбачається, що згідно договору іпотеки від 30.09.2009 року в забезпечення виконання зобов'язань за договром позики ОСОБА_2 передав в іпотеку ОСОБА_3 земельну ділянку площею 100 кв.м., що знаходиться по АДРЕСА_1.

Згідно п. 6 вказаного договору іпотекодержатель має право погасити заборгованість із коштів, отриманих від продажу майна, або залишити його у своєму розпорядженні.

Доводи апеляційної скарги про те, що державний виконавець наділяється правом винесення постанови про передачу майна стягувачу лише після проведення третіх торгів не заслуговують на увагу з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 49 ЗУ «Про іпотеку» протягом десяти днів з дня оголошення прилюдних торгів такими, що не відбулися, іпотекодержателі та інші кредитори боржника відповідно до пріоритету їх зареєстрованих вимог мають право придбати предмет іпотеки за початковою ціною шляхом заліку своїх забезпечених вимог в рахунок ціни майна. У цьому випадку придбання предмета іпотеки іпотекодержателем оформлюється протоколом і актом про реалізацію предмета іпотеки у порядку, встановленому статтею 47 цього Закону, а нотаріус на підставі такого акта видає свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів, якщо прилюдні торги не відбулися.

Згідно ст. 61 ЗУ «Про виконавче провадження» у разі якщо стягувач виявив бажання залишити за собою нереалізоване майно державний виконавець виносить постанову про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу.

Із справи вбачається, що 10.01.2017 року електронні торги не відбулися (а.с8).

12.01.2017 року на адресу Автозаводського ВДВС м. ГТУЮ у Полтавській області надійшла заява від ОСОБА_3 про бажання залишити за собою в рахунок погашення боргу описане та арештоване майно, а саме: земельну ділянку загальною площею 0,1000 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1.

24.01.2017 року винесено постанову про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу.

За таких обставин, дії і рішення державного виконавця вчинені відповідно до вимог закону, в межах повноважень і права заявника порушені не були.

Апеляційна скарга не містить нових фактів чи засобів доказування, які б спростовували висновки місцевого суду. Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів.

За таких обставин ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням вимог закону, а підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 312, 315, 317, 319 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 11 липня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий у справі: С.Ю. МАРТЄВ

Судді: П.С. АБРАМОВ

Л.М. ХІЛЬ

З оригіналом згідно:

суддя С.Ю. МАРТЄВ