У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2017 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Ступак О.В., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення апеляційного суду Одеської області від 22 червня 2017 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» до ОСОБА_2, Товариства з обмеженою відповідальністю «Іліт», ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту, зустрічним позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Іліт», ОСОБА_4 про порушення прав споживачів, визнання недійсними договорів факторингу та кредитного договору, зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Іліт» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про припинення договору поруки,

в с т а н о в и в :

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» (далі - ТОВ «Кей-Колект»), звернувшись 24 квітня 2013 року до суду з вищеназваним позовом, зазначило, що між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк»(далі - АКІБ «УкрСиббанк») та ОСОБА_2 укладено договір про надання споживчого кредиту від 14 грудня 2006 року № 0, за яким надано в кредит 24 653 швейцарських франків під 8,49 % річних з кінцевим терміном погашення кредиту з урахуванням додаткової угоди № 2 від 10 лютого 2009 року, якою внесено зміни до схеми погашення кредиту 16 грудня 2021 року. Для забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між АКІБ «УкрСиббанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Іліт» (далі - ТОВ «Іліт») укладено договір поруки від 14 грудня 2006 року № 75956 (додаткова угода від 10 лютого 2009 року № 1), між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 укладено договір поруки від 14 грудня 2006 року № 76109 (додаткова угода від 10 лютого 2009 року № 1). За договором факторингу від 11 червня 2012 року № 4 та договором відступлення права вимоги за договорами іпотеки від 11 червня 2012 року Акціонерне товариство «УкрСиббанк» відступило ТОВ «Кей-Колект» право вимоги заборгованості за вказаними договором про надання споживчого кредиту та забезпечувальними договорами. Посилаючись на невиконання зобов'язань за кредитним договором, позивач ТОВ «Кей-Колект» просило стягнути заборгованість станом на 26 березня 2013 року в загальній сумі 18 156,38 швейцарських франків з переведенням іноземної валюти в гривну за курсом Національного банку України на день ухвалення рішення солідарно з позичальника ОСОБА_2, поручителів ТОВ «Іліт» та ОСОБА_4, стягнути судові витрати.

16 грудня 2014 року ТОВ «Іліт» подало зустрічну позовну заяву про припинення дії договору поруки на підставі ч. ч. 1, 4 ст. 559 ЦК України.

20 січня 2015 року ОСОБА_2 подала зустрічну позовну заяву про порушення прав споживачів, визнання недійсними з моменту підписання договору про надання споживчого кредиту від 14 грудня 2006 року № 0 та договору факторингу від 11 червня 2012 року № 4; про застосування наслідків недійсності договору поруки від 14 грудня 2006 року № 75956 та додаткової угоди від 10 лютого 2009 року № 1, застосування наслідків недійсності іпотечного договору від 14 грудня 2006 року, зобов'язання нотаріальної контори виключити з реєстру іпотек та заборон відчуження запис про іпотеку та заборону відчуження передано в іпотеку нерухомого майна.

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 27 травня 2015 року до участі в справі в якості співвідповідачів за зустрічними позовами залучено Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк» ).

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 18 травня 2016 року (описку в якому виправлено ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 13 травня 2017 року) відмовлено в задоволенні позову ТОВ «Кей-Колект» про стягнення заборгованості за кредитним договором; задоволено частково зустрічний позов ОСОБА_2 та визнано недійсним з дня його укладення договір факторингу від 11 червня 2012 року № 4 між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект», в решті вимог ОСОБА_2 відмовлено; задоволено зустрічний позов ТОВ «Іліт» та припинено дію договору поруки від 14 грудня 2006 року № 75956 (додаткова угода від 10 лютого 2009 року № 1), укладеного між АКІБ «УкрСиббанк» та ТОВ «Іліт».

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 22 червня 2017 року рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 18 травня 2016 року в частині зустрічного позову ОСОБА_2 скасовано та ухвалено нове рішення, яким в задоволенні указаного зустрічного позову відмовлено.

Вирішено питання про судові витрати.

У серпні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ подано касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення апеляційного суду Одеської області від 22 червня 2017 року, тобто після закінчення строку, установленого ст. 325 ЦПК України.

Касаційна скарга містить заяву про поновлення строку на касаційне оскарження.

Зважаючи на те, що строк на касаційне оскарження пропущено з поважних причин, він підлягає поновленню.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням апеляційний судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Також касаційна скарга ОСОБА_2 містить клопотання про звільнення від сплати судового збору з підстав, визначених ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» від сплати судового збору звільняються споживачі за позовами, що пов'язані з порушенням їхніх прав.

Оскільки ОСОБА_2 звільна від сплати судового збору за Законом України «Про захист прав споживачів» то підстав для вирішення питання про звільнення її від сплати судового збору не вбачаю.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим касаційна скарга підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно з пунктом 5 частини 4 статті 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити, оскільки із матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваного судового рішення вбачається, що скарга є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначеного рішення апеляційного суду.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у тій же формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Відповідно до ч. 2 ст. 5 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» виключне право або інші обмеження щодо надання окремих фінансових послуг встановлюються законами про діяльність відповідної фінансової установи та нормативно-правовими актами державних органів, що здійснюють регулювання ринків фінансових послуг.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, у межах своєї компетенції встановлює обмеження на суміщення надання певних видів фінансових послуг.

Відповідно до ч. 5 ст. 5 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансові установи мають право надавати послуги з факторингу з урахуванням вимог Цивільного кодексу України та цього Закону.

Згідно зі ст.1079 ЦК України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб'єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.

За змістом глави 73 ЦК України, ч. 1 ст. 1077 ЦК України клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині вирішення вимог зустрічного позову ОСОБА_2, апеляційний суд правильно виходив із того, що висновки суду в указаній частині не відповідають обставинам справи, вказують на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2, апеляційний суд, дослідивши докази у справі й давши їм належну оцінку в силу вимог ст. ст. 212, 303, 304 ЦПК України, дійшов правильного висновку про те, що неповідомлення боржника про заміну кредитора у зобов'язанні не має наслідком визнання правочину (відступлення права вимоги) недійсним.

Також апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що посилання ОСОБА_2 на невідповідність договору факторингу від 11 червня 2012 року № 4 положенням пункту 1 розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 03 квітня 2009 року № 231 «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг» не може бути прийняте, як підстава для визнання договору факторингу недійсним, оскільки указаний пункт було виключено розпорядженням Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг» від 06 лютого 2014 року № 352.

Крім того, правильним є висновок апеляційного суду про те, що посилання ОСОБА_2 на відсутність у ТОВ «Кей-Колект» ліцензії на здійснення валютних операцій є безпідставними, оскільки операції по обслуговуванню платежів за договорами в іноземній валюті в інтересах ТОВ «Кей-Колект» здійснює ПАТ «УкрСиббанк», яке має ліцензію на такі дії.

Отже, розглядаючи справу, апеляційний суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Наведені в касаційній скарзі доводи про те, що ТОВ «Кей-Колект» немає статусу фінансової установи; апеляційний суд не перевірив наявність у фактора прав на придбання права вимоги до фізичної особи; ТОВ «Кей-Колект» не відкрило заявнику валютний поточний рахунок для здійснення погашення за кредитом, та інші доводи касаційної скарги висновків апеляційного суду не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України на стадії перегляду справи в касаційному порядку не передбачено.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Поновити ОСОБА_2 строк на касаційне оскарження рішення апеляційного суду Одеської області від 22 червня 2017 року.

Відмовити ОСОБА_2 у відкритті касаційного провадження у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» до ОСОБА_2, Товариства з обмеженою відповідальністю «Іліт», ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту, зустрічним позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Іліт», ОСОБА_4 про порушення прав споживачів, визнання недійсними договорів факторингу та кредитного договору, зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Іліт» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про припинення договору поруки, за касаційною скаргою на рішення апеляційного суду Одеської області від 22 червня 2017 року.

Додані до касаційної скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ О.В. Ступак