АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1673/17Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 47 Пересунько Я. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2017 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоЮвшина В. І.
суддівГончар Н. І., Сіренка Ю. В.
при секретаріАнкудінові О. І.

представник позивача ОСОБА_6

відповідача ОСОБА_7

представників відповідача ОСОБА_8, ОСОБА_9

представника ОСОБА_10 - ОСОБА_6 на рішення Соснівського районного суду Черкаської області від 27 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_10 до ОСОБА_7 про усунення перешкод у користуванні житловим будинком, шляхом знесення самочинно збудованого навісу, -

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_10 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_7 про захист прав землекористувачів та зобов'язання додержання правил добросусідства, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що він є власником будинку по АДРЕСА_1. Відповідач ОСОБА_7 є суміжним до нього землекористувачем.

На межі їх земельних ділянок АДРЕСА_1 відповідач ОСОБА_7 побудувала огорожу з бетонних блоків та навіс з металевого каркасу з огородженням з полікарбанатних панелей.

Розміщення ОСОБА_7 навісу та огорожі здійснено без врахування передбаченого будівельним паспортом спеціального оглядового простору, розташованого перед вікнами всіх наявних його житлових приміщень будинку, що не дає можливості для здійснення належного їх провітрювання, а також заважає провітрюванню та огляду всієї суміжної території.

Крім того, при зведенні навісу відповідачем було допущено порушення протипожежної відстані між навісом на земельній ділянці АДРЕСА_1, що істотно підвищує можливість потрапляння іскри до наявних вікон житлових приміщень та стін будинку позивача, що значно збільшує ймовірність виникнення пожежі та ускладнює доступ пожежної техніки до цих об'єктів.

Також позивач зазначає, що після побудови відповідачем навісу та огорожі, відбулось очевидне затінення кімнат його будинку.

Уточнивши позовні вимоги ОСОБА_10 остаточно просив суд зобов'язати ОСОБА_7 усунути перешкоди в користуванні належною ОСОБА_10 земельною ділянкою та житловим будинком по АДРЕСА_1, шляхом знесення навісу з металевого каркасу та листів димчастого напівпрозорого монолітного поликарбонату, що розташований на земельній ділянці № НОМЕР_1 по АДРЕСА_1 на відстані від 2,27 м до 2,56 м від зовнішньої стіни житлового будинку позивача, а в іншій частині позов просив залишити без розгляду.

Ухвалою Соснівського районного суду Черкаської області від 09 червня 2017 року позовну заяву ОСОБА_10 до ОСОБА_7 в частині вимог про зобов'язання останню вчинити будівельні роботи з демонтажу частини огорожі, розташованої на межі земельних ділянок № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 по АДРЕСА_1, залишено без розгляду.

Рішенням Соснівського районного суду Черкаської області від 27 червня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_10 до ОСОБА_7 про усунення перешкод у користуванні житловим будинком, шляхом знесення самочинно збудованого навісу відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_10, через свого представника ОСОБА_6, звернувся з апеляційною скаргою вважаючи, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права і просить скасувати рішення Соснівського районного суду Черкаської області від 27 червня 2017 року і ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до відхилення виходячи з наступного.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, що викладені в п. 2 Постанови від 18.12.2009 року №14 "Про судове рішення у цивільній справі", рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам, оскільки ґрунтується на повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в сукупності.

Відмовляючи в задоволені позову ОСОБА_10 до ОСОБА_7 про усунення перешкод у користуванні житловим будинком, шляхом знесення самочинно збудованого навісу, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позовні вимоги не обґрунтовано належними та допустимими доказами, що облаштування навісу зниження рівня освітлення будинку ОСОБА_10 та порушує права позивача.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Встановлено, що відповідно до договору дарування від 06.04.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу ОСОБА_11, позивач ОСОБА_10 набув право власності на 37/100 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд, що знаходиться в АДРЕСА_1, який розташований на земельній ділянці за кадастровим номером НОМЕР_3 (а.с. 8).

У 2014 році на земельній ділянці позивач ОСОБА_10 побудував відокремлений двоповерховий житловий будинок, для чого в управлінні планування та архітектури департаменту містобудування, архітектури та інспектування Черкаської міської ради ним було замовлено розробку відповідного будівельного паспорта.

Під будівництво домоволодіння було виділено частину земельної ділянки позивача ОСОБА_10 по АДРЕСА_1, площею 0,021 га. 09 жовтня 2014 року позивачу ОСОБА_10 було видано свідоцтво на право власності на вказану земельну ділянку, якій було присвоєно кадастровий номер - НОМЕР_4 (а.с.9).

У грудні 2014 року ОСОБА_10 завершив будівництво будинку і 02.04.2015 року отримав свідоцтво про право власності на будинок та зареєстрував право власності на будинок у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (а.с.11).

Відповідач ОСОБА_7 є власником житлового будинку з надвірними спорудами та земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1, НОМЕР_1, що підтверджується нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу житлового будинку від 12 березня 2012 року, технічним паспортом на будинок та нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу земельної ділянки від 12 березня 2012 року (а.с. 62, 63-64, 65-66).

На своїй земельній ділянці ОСОБА_7 біля паркану, що розділяє суміжні земельні ділянки з ОСОБА_10, збудувала металеву конструкцію - навіс, який вкритий прозорим полікарбонатом.

ОСОБА_10 вважає що даний навіс з полікарбонату підвищує ймовірність виникнення пожежі та закриває проникнення світла у вікна його будинку, чим порушує його права як власника суміжного будинку та не відповідає принципам добросусідства, а тому просила суд зобов'язати ОСОБА_7 знести навіс з металевого каркасу та листів димчастого напівпрозорого монолітного поликарбонату, що розташований на земельній ділянці № НОМЕР_1 по АДРЕСА_1.

У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 103 Земельного кодексу України, власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо).

Ч. 2 ст. 152 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Відповідно до п. б ч.3 ст. 152 ЗК України - що одним із способів захисту прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки є відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.

Згідно ст. 317 ЦК України - власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

З ч.1 ст. 319 ЦК України вбачається, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Положенням ст. 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Частиною 3 ст. 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати те, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК).

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.

Листом № 1023-4-1.14-Ш/31 від 09.02.2017 року управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Черкаській області було повідомлено, що посадовими особами управління 18.08.2016 року проводилася перевірка домоволодіння АДРЕСА_1 (а.с. 82). За результатами перевірки самочинного нового будівництва, реконструкції, капітального ремонту, порушень вимог містобудівного законодавства не виявлено.

Також із змісту даного листа вбачається, що наявність на території домоволодіння навісу, виготовленого з полегшених конструкцій без ознак капітальності, не відноситься до самочинного будівництва, так як відповідно до п.32 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Держбуду України від 24.05.2001 року №127 зазначений об'єкт не належить до самочинного будівництва та відповідно не потребує одержання документа, що дає право на виконання будівельних робіт та не підлягає введенню в експлуатацію.

Відповідно до ч.2 ст.21 ЗУ «Про благоустрій населених пунктів» навіси та огорожі належать до малих архітектурних форм (об'єктів благоустрою) та їх розміщення здійснюється відповідно до зазначеного закону за рішенням власника об'єкта благоустрою з дотримання вимог законодавства, державних стандартів, норм і правил. Згідно ч.1 ст.26 ЗУ «Про благоустрій населених пунктів» благоустрій присадибної ділянки проводиться її власником або користувачем.

Щодо можливих порушень вимог п.3.25а* ДБН 360-92** під час влаштування навісу управлянням державної архітектурно-будівельної інспекції у Черкаській області повідомлено що п.3.25а* ДБН 360-92** визначає, що відстань між житловими будинками та господарськими будівлями і спорудами слід приймати відповідно до санітарних норм за таблицею 3.2а, але не менше протипожежних норм згідно з таблицею 1 додатка 3.1. Таблиці 3.2а нормує відстані від житлових будинків, літніх кухонь, питних колодязі до господарських будівель(сараїв) для худоби, свійських тварин та птахів майданчиків для компосту, дворових вбиралень, сміттєзбірників, фільтруючих колодязів, септиків. Пункт 1 додатку 3.1 ДБН 360-92** визначає що протипожежні відстані між житловими, громадськими адміністративно-побутовими будинками промислових підприємств, багатоповерховими гаражами треба приймати за таблицею 1 (числівник), протипожежні відстані від житлових, громадських, адміністративно-побутових будинків промислових підприємств, багатоповерхових гаражів до виробничих, сільськогосподарських будинків і споруд треба приймати згідно з таблицею 1 (знаменник). Навіс не відноситься до жодного з вищевказаних об'єктів (а.с.85).

Відповідно до п. 1 висновку звіту про обмеження з боку забудови, що оточує ділянку житлового будинку по АДРЕСА_1 від 28.11.2016 року, розміщення навісу не відповідає вимогам таблиці 1 додатку 3.1 ДБН 360-92** « Планування і забудови міських і сільських поселень» в частині відстані між будівлями, а саме - мінімум 10м. Натомість, в наявності 2,3 м. ( а.с. 17-20).

Проте даний висновок не може бути взятий до уваги, так як він не узгоджується з роз'ясненнями № 1023-4-1.14-Ш/31 від 09.02.2017 року даними управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Черкаській області .

Також висновок № 27/16/буд. експертного будівельно-технічного дослідження від 08.12.2016 року також не може бути в повній мірі взяти до уваги. Оскільки висновок щодо неналежного розташування навісу не узгоджується з ДБН 360-92**, а управлінням державної архітектурно-будівельної інспекції у Черкаській області було роз'яснено, що навіс не відноситься до об'єктів питання розміщення яких регулюється пункт 1 додатку 3.1 ДБН 360-92**.

Проте в даному висновку зазначено, що в житлову будинку АДРЕСА_1 тривалість інсоляції забезпечена (а.с. 22-25).

Апелянт в свої апеляційні скарзі посилається на те, що спірний навіс здійснює затінення його будинку, проте ніяких належних та допустимих доказів та підтверджень цьому надано не було. А те що суд першої інстанції в своєму рішенні погодився з тим, що навіс відповідача призводить до зменшення рівня освітлення будинку позивача - є лише припущенням та нічим не підтверджено, що також зазначено в оскаржуваному рішенні.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів судової палати,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_10 - ОСОБА_6 на рішення Соснівського районного суду Черкаської області від 27 червня 2017 року відхилити, а рішення Соснівського районного суду Черкаської області від 27 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_10 до ОСОБА_7 про усунення перешкод у користуванні житловим будинком, шляхом знесення самочинно збудованого навісу залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає чинності негайно після її проголошення, але може бути оскаржена до суду касаційної інстанції на протязі двадцяти днів, починаючи з дня її проголошення.

Головуючий :

Судді :