АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
провадження №22-ц/796/5687/2017 Головуючий у 1-й інстанції: Коробенко С.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2017 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м.Києва в складі:

Головуючого-судді Поліщук Н.В.

суддів Білич І.М., Вербової І.М.

за участю секретаря Горбачової І.В.

позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Солом'янського районного суду м.Києва від 24 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Національного авіаційного університету про підтвердження права власності, відшкодування матеріальної та моральної шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:

В червні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просить:

- підтвердити право власності на літак «Л-410 МУ», заводський номер НОМЕР_1, який утримується в ангарі Національного авіаційного університету;

- зобов'язати Національний авіаційний університет відшкодувати матеріальні втрати у розмірі 4 890 000 доларів США та моральні втрати у розмірі 14 670 000 доларів США (366 750 000 грн.) з моменту незаконної постановки літака на баланс Національного авіаційного університету.

Вимоги обґрунтовує тим, що раніше вказаний літак належав Кооперативу «Оранта», який оплатив його вартість на користь МВС України та прийняв його згідно із приймально-передавальним актом від 25 серпня 1992 року. Рішенням загальних зборів цього кооперативу від 27 грудня 1994 року літак переданий у власність ОСОБА_1

ОСОБА_1 зазначає, що за усною домовленістю між МВС України та Національним авіаційним університетом літак знаходився на зберіганні в ангарі університету, після переходу права власності на літак до ОСОБА_1 між ним та університетом також була досягнута усна домовленість про розміщення літака в цьому ж ангарі. ОСОБА_1 також зазначає, що після зміни керівництва університету літак був поставлений на баланс відповідача.

У 2008 році ОСОБА_1 звернувся із проханням повернути літак, в чому було відмовлено у зв'язку із відсутністю документів, які б підтверджували його право власності на літак.

09 грудня 2011 року ухвалено рішення суду, яким встановлено факт набуття ОСОБА_1 права власності на літак, проте це рішення скасоване, заяву залишено без розгляду та роз'яснено право звернутися до суду на загальних підставах.

Також зазначає про викрадення документів на літак, що зафіксовано РВВС Шевченківського району м.Києва.

Вказує також на те, що у зв'язку із обмеженням своїх прав упустив вигоду від його користування, чим спричинено матеріальний збиток у сумі 4 890 000 доларів США, що включає 3 000 000 доларів США вартості літака та 1 890 000 доларів США упущеної вигоди, оскільки мав оформлені документи (протокол про наміри з Польською компанією) про використання літака та отримання винагороди від цього у розмірі 21000 доларів США на місяць (всього за 90 місяців).

Рішенням Солом'янського районного суду м.Києва від 24 березня 2017 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з ухваленим рішенням, ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

Апеляційну скаргу обґрунтовує доводами позовної заяви; посилається на неповноту та неправильність встановлення судом обставин справи; дослідження доказів із порушенням та відмову у їх дослідженні; застосування закону, який не поширюється на правовідносини; вказує на необґрунтованість висновку суду про відсутність такого способу захисту права як «підтвердження права власності».

В судовому засіданні позивач підтримав доводи апеляційної скарги, просив позовні вимоги задовольнити.

Представник відповідача проти доводів апеляційної скарги заперечував, посилаючись на законність рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При цьому, вмотивованим і обґрунтованим судовим рішенням можливо визнати лише те рішення, в якому правовий висновок суду ґрунтується на аналізі взаємозв'язку між наведеною правовою нормою та належними доказами, наданими сторонами.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено виникнення у нього прав на літак. Проте рішення суду не можна визнати вмотивованим і обґрунтованим, у зв'язку із чим колегія дійшла висновку про скасування рішення та ухвалення нового рішення.

Звертаючись до суду із позовними вимогами, на підтвердження факту набуття права власності на літак Л-410, позивачем надано копію Рахунку №60 від 27 липня 1992 року, складеного відносно літака Л-410, де зазначено вантажовідправника - МВС України, вантажоодержувача Фірму «Оранта».

Проте цей рахунок є паперовим документом чинної на той час платіжної системи, що визначає лише платіжні реквізити продавця, за якими покупець повинен здійснити переказ грошових коштів, та сам по собі не підтверджує фактичну оплату, тобто певну фінансову подію, яка давала б підстави для висновку про проведення розрахунків за договором між двома юридичними особами.

25 серпня 1992 року між МВС України та Фірмою «Оранта» складено приймально-передавальний акт, скріплений печатками, відносно літака Л-410 МУ «Турболіт» із такими характеристиками мовою оригіналу: "типовой сертификат самолета - ГАИ ЧССР 75-04 с дополнением; завод изготовитель - Лет, УгерскеГрадище ЧССР; опознавательный знак - НОМЕР_3; заводской номер - НОМЕР_1 с двигателем - НОМЕР_2/ серия 12; максимально допустимый вес - 5700 кг".

Проте цей акт не містить відомостей про передачу літака у власність від однієї юридичної особи іншій, відтак не дає підстав для висновку про набуття фірмою «Оранта» такого майна саме на праві власності.

Окрім того, колегією суддів з метою перевірки доводів позовної заяви про укладення угоди купівлі-продажу літака 410 МУ «Турболіт» між МВС та фірмою «Оранта» зроблено відповідний запит до МВС України та отримано відповідь про відсутність інформації щодо цієї угоди з посиланням на встановлені строки зберігання паперових документів згідно із наказами Міністерства юстиції України.

Інших доказів на підтвердження набуття права власності фірмою «Оранта» на літак 410 МУ «Турболіт» відповідно до чинного на період цих правовідносин Закону Української РСР «Про власність», позивачем не зазначено.

За відсутності доказів на підтвердження права власності на літак фірмою «Оранта», дані Протоколу загальних зборів членів кооперативу у сфері виробництва та послуг Оранта від 27 грудня 1994 року про передачу у вигляді заохочування та у зв'язку із відсутністю достатнього фінансування, необхідних умов для зберігання, ремонт, реєстрацію, сертифікацію, літака у власність ОСОБА_1, а також дані акту прийому-передачі літака від 27 грудня 1994 року - не можуть уважатися належними та допустимими доказами на підтвердження набуття права власності ОСОБА_1

При цьому колегія суддів уважає за доцільне зазначити, що Протокол загальних зборів членів кооперативу є документом, який посвідчує рішення статутних органів та може бути правовою підставою для подальшого вчинення певних юридично значимих дій, якщо цього вимагає законодавство. Проте сам по собі такий протокол не може вважатися документом, який остаточно посвідчує право власності на повітряне судно.

За змістом ст.ст. 57, 58 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч.2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Ураховуючи, що зазначені вище Рахунок №60 від 27 липня 1992 року, Акт від 25 серпня 1992 року, Протокол загальних зборів від 27 грудня 1994 року та Акт від 27 грудня 1994 року, не є належними та допустимими доказами на підтвердження факту набуття права власності на літак позивачем, колегією суддів визнано недоцільним витребування матеріалів цивільної справи із Черняхівського районного суду Житомирської області, в якій знаходяться ксерокопії цих документів.

Окрім того, беручи до уваги положення ст.ст. 57-60 ЦПК України щодо належності та допустимості доказів, колегією суддів відхилено клопотання позивача щодо допиту в якості свідків усіх колишніх ректорів НАУ, а також самого позивача, оскільки, ураховуючи зміст позовних вимог, показами свідків не можуть встановлюватись фактичні дані, що мають значення для підтвердження набуття права власності на літак.

Посилання позивача на факт шахрайського заволодіння невідомими особами оригіналами документів на літак, колегією суддів відхиляються, оскільки згідно даних Постанови про закриття кримінального провадження від 15 червня 2015 року провадження закрито у зв'язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, а зі змісту постанови не убачається про наявність документів, що підтверджували б право власності на літак.

Колегією суддів відхилено клопотання про залучення до участі у справі в якості третьої особи Польської компанії ProMMset ОСОБА_3, оскільки за правилами ст.35 ЦПК України залучення третіх осіб можливо до ухвалення судом рішення та не передбачена така процесуальна дія на стадії апеляційного перегляду.

Окрім того, перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів зазначає, що відповідно до ст.25 Повітряного кодексу України №3167-XII від 04 травня 1993 року (що був чинний на момент проведення загальних зборів 27 грудня 1994 року), що цивільні повітряні судна підлягають обов'язковій реєстрації і можуть бути зареєстровані тільки в одній державі.

Цивільному повітряному судну, занесеному до державного реєстру повітряних суден України, видається реєстраційне посвідчення, що є фактом визнання його національної належності.

З моменту занесення повітряного судна до державного реєстру повітряних суден України всі записи, зроблені раніше стосовно цього повітряного судна у реєстрах повітряних суден інших держав, не визнаються Україною.

Таким же чином не визнається Україною занесення повітряного судна України до реєстру повітряних суден іншої держави, якщо це повітряне судно не виключено з державного реєстру повітряних суден України.

Цивільні повітряні судна підлягають перереєстрації у державному реєстрі цивільних повітряних суден України у разі зміни власника повітряного судна, а також в інших випадках, передбачених правилами реєстрації цивільних повітряних суден України.

В загальнодоступному Державному реєстрі цивільних повітряних суден Державної авіаційної служби України відсутні відомості стосовно такого повітряного судна, як літак Л-410 МУ Турболіт, 1980 року випуску, заводський номер НОМЕР_1, право власності на який просить підтвердити позивач.

З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог щодо підтвердження права власності позивача на літак.

З матеріалів справи також убачається, що згідно даних інвентарної картки обліку основних засобів в бюджетних установах на балансі Національного авіаційного університету перебуває макет літака Л-410 МУ (для навчального процесу та практичних занять).

Підстав для застосування правил ст.ст. 22, 1167 ЦК України та стягнення з відповідача на користь позивача упущеної вигоди та відшкодування моральної шкоди, колегія суддів не убачає, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження факту реальної можливості одержання доходу, факту наявності моральної шкоди, а в діях відповідача відсутня така протиправна поведінка, яка давала б підстави для застосування таких заходів цивільної відповідальності, як відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди.

При цьому наданий позивачем на підтвердження матеріальних збитків протокол про наміри від 25 жовтня 2008 року не є належним доказом реальності неодержаних доходів та не породжує реальних юридичних наслідків, а Договір між позивачем та Польською компанією ProMMset ОСОБА_3 датовано 15 травня 2017 року, тобто після вирішення справи в суді першої інстанції.

Відтак, колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в частині відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ст.309 ЦПК України неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, є підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення.

Ураховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 218, 303, 307, 309, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Солом'янського районного суду м.Києва від 24 березня 2017 року скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову ОСОБА_1 до Національного авіаційного університету про підтвердження права власності, відшкодування матеріальної та моральної шкоди - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий-суддя Н.В. Поліщук

Судді І.М. Білич

І.М. Вербова