Єдиний унікальний номер 235/1933/17 Номер провадження 22-ц/775/1521/2017
Головуючий в I інстанції Данілів С.В. Єдиний унікальний номер 235/1933/17
суддя доповідач Новосядла В.М. Номер провадження 22-ц/775/1521/2017
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

7 вересня 2017 року м. Бахмут

Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Новосядлої В.М.,

суддів: Агєєва О.В., Дундар І.О.,

за участю секретаря Ротар Я.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 25 липня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа Орган опіки та піклування Покровської міської ради Донецької області, про поділ спільного майна подружжя,

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 25 липня 2017 року був частково задоволений позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа: Орган опіки та піклування Покровської міської ради Донецької області про поділ спільного майна подружжя, а саме:

*визнано спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 і транспортний засіб Тоуоtа Согоllа, реєстраційний номер НОМЕР_1, 2010 року випуску, номер шасі НОМЕР_2,

*визнано за кожним, ОСОБА_2 та ОСОБА_1, право спільної часткової власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1

*в задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено,

*вирішено питання про сплату судового збору.

Не погодившись із рішенням суду, відповідач приніс апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачці у задоволенні позову з таких підстав:

- суд першої інстанції не взяв до уваги, що спірне майно було придбане не за кошти подружжя, а за кошти батька відповідача, оскільки квартира була куплена через півроку після весілля і у них з позивачкою не було таких коштів,

- поза увагою суду першої інстанції залишилось те, що вимоги позивачки були змінені не до початку розгляду справи по суті, а в процесі судового розгляду, що протирічить нормам частини 2 статті 31 ЦПК України,

- одночасне заявлення позивачкою вимог про визнання права власності на 1/2 частину квартири і позовних вимого про визнання кватири спільною сумісною власністю є недопустимим, оскільки суперечить одна одній.

Під час розгляду справи в апеляційній інстанції сторони не з'явились, повідомлені належним чином про час і місце розгляду справи, про що свідчать направлені на їх адреси телефонограми, які зареєстровані в журналі телефонограм апеляційного суду.

Відповідач надіслав заяву з прохання розглядати справу у його відсутність.

Представник позивачки заперечувала проти доводів апеляційної скарги і просила її відхилити.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивачки, перевіривши матеріали цивільної справи, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу необхідно відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено.

Сторони по справі ОСОБА_2 (дошлюбне прізвище ОСОБА_2) та ОСОБА_1 уклали шлюб 28 липня 2001 року.

Від цього шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відподно до рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 13 січня 2016 року, шлюб між сторонами розірвано (а.с. 13).

Згідно із договором купівлі-продажу від 09 лютого 2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Красноармійського міського нотаріального округу Донецької області Богатовою І.О., за реєстровим №477, була куплена квартира АДРЕСА_1 (Красноармійськ) Донецької області, яка оформлена на відповідача ОСОБА_1.

Ринкова вартість цієї квартири згідно із звітом про оцінку майна від 17 січня 2017 року становить 180 282 гривні.

Згідно копії технічного паспорту НОМЕР_3 власником транспортного засобу Тоуоtа Согоllа, реєстраційний номер НОМЕР_1, 2010 року випуску, номер шасі НОМЕР_2 є відповідач ОСОБА_7 (а.с. 76).

Загальна оціночна вартість автотранспортного засобу Тоуоtа Согоllа, реєстраційний номер НОМЕР_1, відповідно до звіту від 16.06.2017 року, становить 156 838 гривень.

Позивачка просила розділити вказане спільне майно подружжя.

Відповідач запечерував проти позову оскільки вважає, що квартира і автомобіль є його особистою власністю з тих підстав, що гроші на купівлю квартири давав його батько, а автомобіль був куплений за гроші від продажу автомобіля, який був у нього у власності до реєстрації шлюбу.

Оскільки відповідач заперечував проти того, що квартира і машина є спільною сумісною власністю подружжя, позивачка уточнили свої вимоги і просила визнати це майно спільною сумісною власністю, та розділити його, а саме: за нею визнати право власності на квартиру, а за відповідачем право власності на автомобіль, стягнувши з відповідача на її користь 74 599 гривень.

Відповідно до статті 60 Сімейного Кодексу України майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Враховуючи те, що правовідносини з приводу придбання квартири виникли до 2004 року, до набрання чинності Сімейним кодексом України 01 січня 2004 року, до них застосовуються положення Кодексу про шлюб та сім'ю.

Відповідно до статті 22 Кодексу про шлюб та сім'ю майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Тобто, у відповідності із Сімейним Кодексом України та згідно із Кодексом про шлюб та сім'ю діє презумпція спільності майна подружжя, при цьому частини чоловіка та дружини є рівними.

Відповідно до вимог статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Спростувати презумпцію спільності майна подружжя може сторона, надавши докази протилежного, які мають відповідати вимогам належності та допустимості у відповідності до статей 58 і 59 ЦПК України.

Згідно із статтею 24 Кодексу про шлюб та сім'ю майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них.

Аналогічна норма права закріплена пунктом 3 частини 1 статті 57 Сімейного Кодексу України, згідно із якою особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею (ним) за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

Відповідач, заперечуючи проти того, що квартира і машина є спільним майном подружжя, не надав суду першої інстанції належні і відповідні докази того, що гроші на купівлю квартиру були отримані від батька відповідача, а машина куплена за гроші від продажу належного йому до шлюбу автомобілю, були використані на придбання ноового автомобілю.

Оскільки відповідач заперечував проти того, що квартира і машина є спільною сумісною власністю, позивачка і просила суд визнати це майно спільною сумісною власністю.

Відповідно до частини 1 статті 57 СК України і частини 1 статті 24 Кодексу про шлюб та сім'ю майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар, у спадкування, є власністю кожного з них.

Недоведення відповідачем факту придбання спірної квартири і машини за особисті кошти або подаровані відповідачу кошти, свідчить про те, що це майно є спільною сумісною власністю подружжя.

Виходячи із встановлених фактів, наданих сторонами доказів та вимог закону, суд першої інстанції правильно прийшов до висновку про те, що квартира і автомобіль набуто сторонами під час перебування в шлюбі і що вони є спільною сумісною власністю подружжя, а тому задовольнив позов про визнання права власності на 1/2 частину квартири і машини.

Підстав для скасування або зміни рішення суду не встановлено.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 308 ЦПК України суд апеляційної інстанції постановляє ухвалу про відхилення апеляційної скарги, якщо встановлює, що суд першої інстанції постановив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Що стосується доводу апеляційної скарги про те, що одночасне заявлення позивачкою вимог про визнання права власності на 1/2 частину квартири і позовних вимог про визнання квартири спільною сумісною власністю є недопустимим, оскільки суперечить одна одній, то апеляційний суд виходить із того, що оскільки відповідач заперечував проти того, що квартира і машина є спільною сумісною власністю подружжя, позивачка уточнила свої вимоги і просила визнати це майно спільною сумісною власністю, та розділити його, що не протирічить нормам КпШС і Сімейного Кодексу України.

Довід апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не взяв до уваги того, що спірне майно було придбане не за кошти подружжя, а за кошти батька відповідача, є необґрунтованим, оскільки суду першої інстанції вказані обставини не були доведені відповідачем під час розгляду справи.

Керуючись статтями 308, 315 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 25 липня 2017 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає сили з моменту проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Судді: