Справа №463/4376/17
Провадження №2/463/1757/17
УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

11 вересня 2017 року суддя Личаківського районного суду м. Львова Гирич С. В., вивчивши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_2 та кредит», Львівської міської ради в особі державного реєстратора управління державної реєстрації Львівської міської ради про визнання незаконним та скасування рішення, -

в с т а н о в и в:

представник позивача в інтересах позивача звернувся до суду із позовом до відповідачів про визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №16639518 від 21.10.2014 року на квартиру АДРЕСА_1.

Оглянувши матеріали справ, вважаю, що матеріали позовної заяви слід залишити без руху з наступних підстав.

Відповідно до ч.5 ст.119 ЦПК України до позовної заяви додається документ, що підтверджує сплату судового збору.

Обовязок осіб, які звертаються до суду, сплачувати судовий збір це процесуальний обовязок, визначений нормами процесуального права.

Відповідно до частини другої статті 79 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюється законом. Таким спеціальним законом є Закон України від 8 липня 2011 року № 3674-VІ «Про судовий збір».

Відповідно до частини третьої статті 2 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Наведені норми процесуального права дозволяють сформулювати загальне правило: процесуальні дії мають вчинятися за нормами процесуального закону, чинними на момент вчинення цих дій. Під час вчинення процесуальних дій, які вимагають сплати судового збору, пільги зі сплати судового збору мають визначатися на момент вчинення певної процесуальної дії. З огляду на зазначене можна дійти висновку про те, що процесуальний закон визначає свою дію в часі саме за часом вчинення відповідних процесуальних дій. Аналогічну позицію висловлено Верховним Судом України в правовому висновку у справі №6-1121цс16.

За таких умов Закон України «Про судовий збір» має застосовуватися в редакції, яка діяла на момент вчинення певної процесуальної дії, а саме на момент подання позовної заяви до суду. Посилання представника позивача на звільнення позивача від сплати судового збору є безпідставним, оскільки станом на день подання позовної заяви спеціальний закон - Закон України «Про судовий збір» не передбачає звільнення позивачів від сплати судового збору за подання позову щодо захисту прав споживачів.

Відповідно до ч.1 ст.4 Закону, судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

В частині 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» встановлено ставки судового збору за подання позовної заяви немайнового характеру в розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що станом на день подання позовної заяви становить 640 грн.

З матеріалів позовної заяви вбачається, що позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №16639518 від 21.10.2014 року на квартиру АДРЕСА_1, що є вимогою немайнового характеру, разом з тим до матерів позовної заяви квитанцію про сплату судового збору не долучив. В позовній заяві зазначив, що звільнений від сплати судового збору, посилаючись на положення Закону України «Про захист прав споживачів».

Разом з тим, в ході розгляду справи № 6-1341цс15 Верховний Суд України висловив правову позицію. що Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.

Як вбачається із позовної заяви, позивач оспорює дії державного реєстратора, та посилається на порушення ним норм Закону України «Про державну реєстрацію прав та їх обтяжень» при здійснення відповідних дій. Разом з тим, як укладених договорів так і порушення порядку укладення таких не оспорює. Таким чином, вважаю безпідставними посилання представника позивача на ч.2 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів».

А тому, у відповідності до вимог ч.1 ст.121 ЦПК України, позовну заяву слід залишити без руху та зобовязати позивача усунути недоліки зазначені в ухвалі суду протягом п'яти днів з дня отримання ухвали шляхом подачі до суду квитанцій про сплату судового збору у визначеному ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» розмірі на рахунок Личаківського районного суду м. Львова. У випадку не усунення недоліків позовна заява вважатиметься неподаною і буде повернута.

Керуючись ст. ст. 80, 119, 121 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_2 та кредит», Львівської міської ради в особі державного реєстратора управління державної реєстрації Львівської міської ради про визнання незаконним та скасування рішення - залишити без руху.

Надати строк для усунення недоліків протягом п'яти днів з дня отримання ухвали. У випадку їх не усунення позовна заява вважатиметься неподаною і буде повернута.

Суддя: Гирич С. В.