УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 вересня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Завгородньої І.М., Коротуна В.М.,

Мазур Л.М., Попович О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього за касаційною скаргою ОСОБА_3, подану представником - ОСОБА_4, на рішення апеляційного суду Вінницької області від 16 листопада 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (далі - ПАТ «Державний ощадний банк України») про відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що 5 вересня 2007 року між ПАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_3 було укладено договір про іпотечний кредит, у забезпечення виконання зобов'язань за яким 7 вересня 2007 року між сторонами було укладено договір іпотеки, предметом якого була двокімнатна квартира за адресою: АДРЕСА_1. 12 березня 2015 року відповідач надіслав йому повідомлення про намір реалізувати квартиру у зв'язку з невиконанням ним умов договору про іпотечний кредит, та запропонував скористатись переваженим правом на її придбання. На його замовлення було виконано звіт про незалежну оцінку ринкової вартості належної йому на праві власності квартири, вартість якої станом на дату оцінки 27 квітня 2015 року становила 1 077 885 грн., який він надіслав банку та повідомив про те, що не може скористатись першочерговим правом на придбання квартири. На його неодноразові запити, банк повідомив, що 14 травня 2015 року уклав договір купівлі-продажу, продавши квартиру за ціною 600 тис. грн. Посилаючись на положення ч. 6 ст. 38 Закону України «Про іпотеку» та те, що продаж квартири вчинений за ціною, на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності на рівні, нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на цей вид майна, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь 507 848 грн різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього; 34 990 грн 72 коп. втрат від інфляції; 20 313 грн 92 коп. отри проценти річних, а всього 563 152 грн 64 коп.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 19 жовтня 2016 року позов ОСОБА_3 задоволено. Стягнуто з ПАТ «Державний ощадний банк України» на користь ОСОБА_3 563 152 грн 64 коп., із яких: 507 848 грн - різниця між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього; 34 990 грн 72 коп. - втрати від інфляції; 20 313 грн 92 коп. - 3 % річних. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 16 листопада 2016 року рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 19 жовтня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову.

У касаційній скарзі, поданій представником, ОСОБА_3 просить скасувати рішення апеляційного суду, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-МІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, виходив із того, що позивачем доведено порушення відповідачем при продажу квартири положень ч. 6 ст. 38 Закону України «Про іпотеку», оскільки квартира була продана на підставі звіту, яким визначено вартість предмета іпотеки на рівні, нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, відтак наявні правові підстави для покладення на відповідача обов'язку відшкодувати позивачу збитки, пов'язані із порушенням процедури продажу вказаного майна.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову в позові, виходив із того, що усі необхідні дії відносно продажу предмета іпотеки та укладення договору купівлі-продажу іпотечного майна банком вчинено відповідно до вимог чинного законодавства.

Такі висновки апеляційного суду є правильними з огляду на наступне.

Судом установлено, що 7 вересня 2007 року між ПАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_3 на виконання вимог кредитного договору від 5 вересня 2007 року укладено договір іпотеки, згідно умов якого ОСОБА_3 передав в іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 7-8).

Рішенням Замостянського районного суду м. Вінниці від 16 червня 2011 року позов банку до ОСОБА_3 про звернення стягнення на заставлене майно задоволено. У рахунок погашення заборгованості ОСОБА_3 перед ПАТ «Державний ощадний банк України», яка станом на 19 квітня 2011 року складає 419 160 грн 64 коп., звернуто стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 7 вересня 2007 року, а саме, квартиру АДРЕСА_1, яка належить на праві приватної власності ОСОБА_3 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України», шляхом продажу ПАТ «Державний ощадний банк» з укладенням від імені ОСОБА_3 договору купівлі-продажу будь-яким способом з будь-якою іншою особою - покупцем, з отриманням всіх необхідних витягів з Державних реєстрів та надання банку всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу.

Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до ст. 38 Закону України «Про іпотеку» (в редакції яка діяла на момент укладення договору) якщо рішення суду або договір про задоволення вимог іпотекодержателя передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, іпотекодержатель зобов'язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед такими особами за відшкодування завданих збитків.

Протягом тридцятиденного строку з дня отримання такого повідомлення особа, яка має зареєстровані права чи вимоги на предмет іпотеки, вправі письмово повідомити іпотекодержателя про свій намір купити предмет іпотеки. З дня отримання іпотекодержателем цього повідомлення вказана особа набуває переважне право на придбання предмета іпотеки у іпотекодержателя. Якщо таких повідомлень надійшло декілька, право на придбання предмета іпотеки у іпотекодержателя належить особі, яка має вищий пріоритет своїх зареєстрованих прав чи вимог.

Якщо особа, яка висловила намір придбати предмет іпотеки, ухиляється або з інших причин не вчиняє дій до укладення договору купівлі-продажу предмета іпотеки з іпотекодержателем протягом 5 днів після закінчення вказаного вище тридцятиденного строку, вона втрачає право на придбання предмета іпотеки. Це право переходить до інших осіб, які висловили намір придбати предмет іпотеки, відповідно до пріоритету їх прав і вимог.

Якщо особи, які мають зареєстровані права чи вимоги на предмет іпотеки, не висловили наміру його придбати, іпотекодержатель вправі продати предмет іпотеки будь-якій іншій особі на власний розсуд.

Так, судом установлено, що 12 березня 2015 року ПАТ «Державний ощадний банк України» надіслав позивачу повідомлення про намір реалізувати квартиру у зв'язку з невиконанням позивачем умов договору про іпотечний кредит, та запропонував скористатись переважним правом на її придбання. У випадку висловлення бажання придбати нерухоме майно, відповідач просив повідомити про це банк протягом 30 календарних днів з моменту отримання повідомлення (а.с.9).

Листом від 25 березня 2015 року позивач надав відповідь ПАТ «Державний ощадний банк України» про бажання придбати заставлене майно та просив відповідача повідомити про деталі та дату угоди (а.с. 10).

Відповідно до листа ПАТ «Державний ощадний банк України» від 26 березня 2015 року філія ВОУ АТ «Ощадбанк» повідомила, що 25 квітня 2015 року має намір укласти від імені ОСОБА_5 договір купівлі-продажу квартир АДРЕСА_1 будь-яким способом з будь-якою іншою особою покупцем на виконання рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 16 червня 2011 року та відповідно до ст. 38 Закону України «Про іпотеку». У листі також зазначено, що згідно ст. 38 Закону України «Про іпотеку» якщо особа, яка висловила намір придбати предмет іпотеки, ухиляється або з інших причин не вчиняє дій до укладання договору купівлі-продажу предмета іпотеки з іпотекодержателем протягом 5 днів після закінчення вказаного вище тридцятиденного строку, вона втрачає право на придбання предмета іпотеки (а.с. 11).

24 квітня 2015 року листом ОСОБА_3 повторно повідомив відповідача про своє бажання та намір придбати нерухоме майно і просив повідомити дату та місце підписання договору купівлі-продажу (а.с. 12).

Листом від 29 квітня 2015 року ОСОБА_3 повідомив банк про неможливість скористатися до 30 квітня 2015 року своїм переважним правом на придбання предмету іпотеки у зв'язку з чим запропонував реалізувати квартиру за умовами договору іпотеки від 7 вересня 2007 року та надав звіт про оцінку квартири від 27 квітня 2015 року (а.с. 26), відповідно до якого вартість вказаної квартири станом на дату оцінки 27 квітня 2015 року складає 1 077 885 грн (а.с. 13-25).

Відтак, правильними є висновки апеляційного суду про дотримання банком ст. 38 Закону України «Про іпотеку» процедури повідомлення боржника про переважне придбання предмета іпотеки, яким останній не скористався.

З матеріалів справи вбачається, що 14 травня 2015 року між банком та ОСОБА_6 укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 належної ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Стеблюк Н.В. Ціна купівлі квартири склала 600 тис. грн.

ОСОБА_3 вважаючи, що спірну квартиру продано за нижчою ціною за звичайні ціни на цей вид майна, просив суд позов задовольнити.

Відповідно до ч. 6 ст. 38 Закону України «Про іпотеку» ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього.

Розподіл коштів від продажу предмета іпотеки між іпотекодержателем та іншими особами, що мають зареєстровані права чи вимоги на предмет іпотеки, здійснюється відповідно до встановленого пріоритету та розміру цих прав та вимог. Решта виручки повертається іпотекодавцю.

Таким чином, ціна продажу предмета іпотеки встановлюється або за згодою сторін або на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Апеляційний суд правомірно взяв до уваги звіт про оцінку майна від 10 квітня 2015 року, оскільки відповідачем при продажу квартири не було порушено умов про встановлення ціни продажу предмета іпотеки, як це передбачено ч. 6 ст. 38 Закону України «Про іпотеку», оскільки продажу квартири передувало проведення оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності і продаж здійснено не нижче цієї вартості. Позивач у свою чергу у встановленому законом порядку зазначений звіт експертної оцінки не оскаржив. Проведення іншої оцінки вартості предмета іпотеки, іншим суб'єктом оціночної діяльності, в тому числі експертом, із визначенням більшого розміру вартості квартири, не може бути самостійною підставою для покладення відповідальності на іпотекодержателя в порядку передбаченому ч. 6 ст. 38 Закону України «Про іпотеку».

Таким чином, установивши, що банк дотримався процедури передбаченої ст. 38 Закону України «Про звернення стягнення на предмет іпотеки», а позивачем не доведено, що ціна продажу предмета іпотеки була продана за ціною нижчою за звичайні до ч. 6 ст. 38 Закону України «Про іпотеку», на підставі якої заявлено позов, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для покладення на відповідача відповідальності за порушення процедури продажу предмета іпотеки у тому числі й відшкодування штрафних санкцій, передбачених ст. 625 ЦК України.

Доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваного судового рішення не дають підстав для висновку про неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, тому колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ч. 1 ст. 336, ст. 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3, подану представником - ОСОБА_4, відхилити.

Рішення апеляційного суду Вінницької області від 16 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ.Є. Червинська
Судді:І.М. Завгородня
В.М. Коротун
Л.М. Мазур
О.В. Попович