Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 316/1555/14 Головуючий у 1 інстанції: Капустинський М.В.
Провадження № 22-ц /778/3536/17 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі

Головуючого: Маловічко С.В.

суддів: Кочеткової І.В.

Гончар М.С.

при секретарі: Путій Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Енергодарського міського суду Запорізької області від 03 липня 2017 року про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_3, заінтересовані особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню,

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2015 року ОСОБА_3 звернувся суду з заявою про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню.

В обґрунтування заяви зазначив, що по цивільній справі № 316/155/14-ц за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_5, про стягнення коштів Енергодарським міським судом 10.02.2015р. була постановлена ухвала, якою затверджено мирову угоду між сторонами та провадження у справі закрито.

В подальшому йому стало відомо, що ОСОБА_4 отримав виконавчий документ на виконання мирової угоди, який пред»явив до примусового виконання до виконавчої служби. За заявою представника від 04.11.2015р. відділом державної виконавчої служби йому було видно копію виконавчого листа, виданого Енергодарським міським судом Запорізької області, на підставі якого відкрито виконавче провадження ВП № 47503056, в якому зазначено про стягнення з нього - ОСОБА_3 коштів за рішенням суду від 10.02.2015р., тобто на підставі ухвали про мирову угоду. У зв'язку з тим, що на підставі ухвали про визнання мирової угоди не може бути виданий виконавчий лист, просив суд визнати виконавчий лист від 22.04.2015р., виданий Енергодарським міським судом Запорізької області в справі № 316/1555/14-ц, провадження № 2/316/15/5, таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою Енергодарського міського суду Запорізької області від 03 липня 2017 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_3, заінтересовані особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову, якою його заяву задовольнити.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення осіб, які беруть участь у справі, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

У відповідності до положень п. 1 ч. 2 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення ухвали без змін.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

У цій справі ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, в якому вказував, що виступав поручителем на підставі договору поруки від 12.10.2005р. перед ВАТ КБ «Надра» за виконання ОСОБА_3 зобов»язань за кредитним договором. 07.03.2014р.він здійснив дострокове повне погашення кредитних зобов»язань ОСОБА_3 перед ВАТ КБ «Надра» в сумі 13 024,49 доларів США, що за курсом долара до гривні на день платежу складало 122 272,61 грн. В подальшому, 24.05.2014р. він звернувся до відповідача з вимогою про повернення сплачених ним грошових коштів, але відповідач ігнорує його вимоги та ухиляється від спілкування. Тому позивач просив стягнути з відповідача 13 024,49 доларів США, що за курсом НБУ з урахуванням уточнених позовних вимог станом на 10.02.2015р. становить 324 961,02 грн., а також 3 % річних в сумі 6490,31 грн., інфляційні втрати в сумі 47 119,69 грн. і судовий збір у сумі 3654 грн.

В ході розгляду справи сторони прийняли рішення щодо узгодження спору мирним шляхом, подавши до суду заяву про визнання мирової угоди та підписану ними мирову угоду (т. 1 а.с. 94-95).

Ухвалою Енергодарського міського суду Запорізької області від 10 лютого 2015р. було затверджено мирову угоду та закрито провадження у справі. В резолютивній частині ухвали суд виклав умови затвердженої мирової угоди:

«1. Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3., ідентифікаційний номер НОМЕР_1, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_4, на користь ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_5, грошові кошти в сумі 162 480,51 грн., що станом на 10.02.2013р. еквівалентно 6 512,24 доларів США.

2. Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3., ідентифікаційний номер НОМЕР_1, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_6, на користь ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_7 судовий збір в сумі 1624,80 грн.

3. Мирова угода вступає в силу з дати її підписання сторонами і затвердження судом та діє до моменту виконання сторонами своїх зобов»язань.

4. У разі відмови від добровільного виконання умов мирової угоди в обумовлені в угоді терміни, а саме в період з 10.02.2015р. по 10.04.2015р., сторона, права якої порушено, має право негайно звернутися до суду за отриманням виконавчого листа для подальшого виконання умов мирової угоди в примусовому порядку».

Ухвала суду не була оскаржена в апеляційному порядку та набрала законної сили.

20 квітня 2015р. у зв»язку з невиконанням умов мирової угоди представник ОСОБА_4 -

ОСОБА_6 звернувся до суду з заявою про видачу виконавчого листа ( Т. 1 а.с. 109).

На виконання ухвали суду та за заявою позивача виконавчі листи були видані судом та отримані позивачем 22.04.2015р. і пред»явлені до примусового виконання.

15.11.2015р. ОСОБА_3 подав до суду заяву про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, у якій просив визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист, виданий на підставі ухвали про затвердження мирової угоди, оскільки така ухвала не є судовим рішенням, за яким видається виконавчий документ.

Відмовляючи в задоволенні цієї заяви, суд в ухвалі посилався на те, що ОСОБА_3 не

виконав добровільно умови мирової угоди, не сплативши до 10.04.2015р. грошові кошти ОСОБА_4, а тому видача виконавчого листа на підставі ухвали не суперечить положенням пункту 2 ч. 2 статті 17 ЗУ «Про виконавче провадження» від 24.04.1999р. № 606-ХІУ ( у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

В апеляційній скарзі заявник ОСОБА_3 наголошує на тому, що такі висновки суду є помилковими, оскільки ухвала про закриття провадження у справі не є судовим рішенням по суті спору, мирова угода не входить до переліку виконавчих документів, а тому ухвала про визнання мирової угоди не підлягає примусовому виконанню. Відтак, вважає, що судом було помилково видано виконавчий лист на підставі ухвали суду про визнання мирової угоди, який слід визнати таким, що не підлягає виконанню, скасувавши ухвалу суду першої інстанції про відмову в задоволенні його заяви.

Дослідивши вказані доводи, колегія встановила наступне.

Відповідно до частин першої, четвертої, п'ятої статті 175 ЦПК України мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок і може стосуватися лише прав та обов'язків сторін та предмета позову. У разі укладення сторонами мирової угоди суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі. Закриваючи провадження у справі, суд за клопотанням сторін може постановити ухвалу про визнання мирової угоди.

Мирова угода за своєю правовою природою є договором, який укладається сторонами з метою припинення спору, на умовах, погоджених сторонами. Мирова угода не приводить до вирішення спору по суті, вона ґрунтується на взаємовигідних для обох сторін умовах і повинна виконуватися добровільно. У протилежному разі мирова угода, затверджена (визнана) судом, може бути підставою для примусового виконання.

Пунктом 5 статті 3 Закону України "Про виконавче провадження" у редакції від 21 квітня 1999 року передбачалося, що мирові угоди, затверджені судом, відносяться до рішень, що підлягають виконанню державною виконавчою службою.

Однак Законом України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень", який набрав чинності 1 січня 2004 року, положення пункту 5 статті 3 Закону України "Про виконавче провадження" виключено.

Отже, на момент постановлення ухвали суду про визнання мирової угоди (10 лютого

2015 року), мирова угода не відносилася до рішень, що підлягають виконанню державною виконавчою службою.

Статтею 17 ЗУ «Про виконавче провадження» визначено, що примусове виконання

рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом. У частині 2 цієї статті унормовано, що відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою,зокрема, такі виконавчі документи:

1) виконавчі листи, що видаються судами, і накази господарських судів, у тому числі на підставі рішень третейського суду та рішень Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті і Морської арбітражної комісії при Торгово-промисловій палаті;

2) ухвали, постанови судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, кримінальних провадженнях та справах про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом.

Тому за змістом пункту 2 частини другої статті 17 Закону України "Про виконавче провадження" (у редакції на момент постановлення ухвали про мирову угоду) виконанню державною виконавчою службою підлягають ухвали, постанови судів у цивільних справах у випадках, передбачених законом.

Вимоги до виконавчого документа закріплено у статті 18 цього Закону.

Однією з підстав відмови державним виконавцем у відкритті виконавчого провадження є невідповідність виконавчого документа вимогам, передбаченим статтею 18 Закону України "Про виконавче провадження" (пункт 6 частини першої статті 26 цього Закону).

Отже, ухвала суду про визнання мирової угоди є виконавчим документом і підлягає виконанню державною виконавчою службою як і решта ухвал судів лише в разі, якщо ця ухвала відповідає вимогам, передбаченим статтею 18 указаного Закону.

Таким чином, системний аналіз зазначених норм показав, що в разі невиконання однією зі сторін зобов'язань за умовами мирової угоди, інша сторона угоди може звернутися до державної виконавчої служби для примусового виконання ухвали суду про затвердження мирової угоди, якщо ця ухвала відповідає вимогам статті 18 Закону України "Про виконавче провадження", але інша сторона угоди також не позбавлена можливості звернутися до суду з позовом про спонукання до виконання мирової угоди. При цьому звернення заінтересованої особи до суду із зазначеним позовом без попереднього отримання постанови державного виконавця про відмову у відкритті виконавчого провадження не є підставою для відмови в задоволенні такого позову.

Вказана правова позиція наведена у постанові ВСУ від 11 листопада 2015р.

Отже, статтею 17 ЗУ «Про виконавче провадження» у чинній на час постановлення ухвали про мирову угоду та видачі на її підставі виконавчого документа судом у квітні 2015р. редакції, було передбачено як виконання безпосередньо ухвали суду, так і видача на її підставі

виконавчого документа, якщо резолютивна частини такої ухвали виписана у відповідності до вимог ст. 18 цього Закону. І саме таку правову позицію висловлено в вищезазначений справі Верховним Судом України.

Відповідно до вимог ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження» N 606-XIV, 21.04.1999, у редакції від 06.02.2015р., чинній на час видачі оспорюваного виконавчого документа по цій справі, у виконавчому документі зазначаються:

1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище та ініціали посадової особи, що його видали;

2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ;

3) повне найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, власне ім'я та по батькові) (для фізичних осіб) стягувача і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код суб'єкта господарської діяльності стягувача та боржника (для юридичних осіб), індивідуальний ідентифікаційний номер стягувача та боржника (для фізичних осіб - платників податків) або номер і серія паспорта стягувача та боржника для фізичних осіб - громадян України, які через свої релігійні або інші переконання відмовилися від прийняття ідентифікаційного номера, офіційно повідомили про це відповідні органи державної влади та мають відмітку в паспорті громадянина України, а також інші дані, якщо вони відомі суду чи іншому органу, що видав виконавчий документ, які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню, зокрема, дата народження боржника та його місце роботи (для фізичних осіб), місцезнаходження майна боржника, рахунки стягувача та боржника тощо;

4) резолютивна частина рішення;

5) дата набрання законної (юридичної) сили рішенням;

6) строк пред'явлення виконавчого документа до виконання.

Як вбачається з резолютивної частини ухвали Енергодарського міського суду Запорізької області від 10 лютого 2015р. про визнання мирової угоди, її зміст повністю відповідає вимогам ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження» та зазначено саме про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 грошових коштів в сумі 162 480,51 грн., що еквівалентно 6 512,24 доларам США, та судового збору в сумі 1624,80 грн., а також зазначені всі анкетні дані сторін, які визначені у вказаній статті.

Тому суд обґрунтовано дійшов висновку, що, оскільки ОСОБА_3 добровільно не сплатив ОСОБА_4 суму грошових коштів у період з 10.02.2015р. по 10.04.2015р., як це було передбачено умовами мирової угоди, останній має право на отримання цих коштів або шляхом звернення до виконавчої служби для примусового виконання ухвали суду, або до суду з позовом про спонукання до виконання мирової угоди.

Однак мирова угода у цій справі виписана сторонами та визнана судом у такій редакції, що передбачено стягнення вказаної суми, в той час як вимоги про спонукання можуть заявлятись лише в тому разі, коли мирова угода виписана щодо вчинення взаємних зобов»язань сторонами, які зобов»язуються здійснити будь-які дії один на користь іншого.

Зважаючи на вищенаведене та той факт, що мирова угода є на теперішній час чинною, а виконавчий лист, виданій на її підставі відповідає вимогам ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження», та державний виконавець у зв»язку з цим прийняв його до виконання, колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та для визнання цього листа таким, що не підлягає виконанню. Тому у відповідності до вимог п. 1 ч. 1 ст. 312 ЦПК України апеляційну скаргу слід відхилити, а оскаржувану ухвалу суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 307, 312-315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Ухвалу Енергодарського міського суду Запорізької області від 03 липня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: Маловічко С.В.

Судді: Кочеткова І.В.

Гончар М.С.