Єдиний унікальний номер 243/9537/13-ц Номер провадження 22-ц/775/996/2017
Головуючий I інстанції Ільяшевич О.В.
Категорія 27 Суддя доповідач Кішкіна І.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 вересня 2017 року Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Кішкіної І.В.,

суддів Біляєвої О.М., Папоян В.В.,

за участю секретаря Ротар Я.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Бахмуті Донецької області справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 18 квітня 2017 року у цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1, третя особа орган опіки та піклування Слов'янської міської ради, про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в :

Рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 18 квітня 2017 року позов ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором задоволено.

В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 перед ПАТ КБ «Приватбанк» за кредитним договором № 94М-07 від 16 лютого 2007 року, яка станом на 24 вересня 2013 року складається з: 20924,60 доларів США - заборгованості за кредитом, 23801,23 доларів США - заборгованості по процентам за користування кредитом, 16802,91 доларів США - пені за несвоєчасність виконання зобов'язань, а всього у розмірі 61528,74 доларів США, звернути стягнення на двокімнатну квартиру загальною площею 37,60 кв.м, за № 66, яка розташована по АДРЕСА_1 яка належить на праві власності ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченому 29 лютого 2000 року приватним нотаріусом Слов'янського міського нотаріального округу Соловар В.І., зареєстрованим в реєстрі №1152, зареєстрованим комунальним підприємством «Бюро технічної інвентаризації» м.Слов'янська, номер запису в книзі 10а-9, реєстраційний номер 17649584, та яка була передана в іпотеку ПАТ КБ «Приватбанк» у відповідності до умов договору іпотеки від 16 лютого 2007 року, шляхом продажу предмету іпотеки публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» з укладенням від свого імені договору купівлі-продажу в тому числі нотаріального укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем із встановленням початкової ціни продажу предмету іпотеки на рівні, зазначеному в договорі іпотеки, а саме - 86000 (вісімдесят шість тисяч) грн., будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з отриманням кадастрового номеру земельної ділянки, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «Приватбанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки.

Рішення в частині звернення стягнення на предмет іпотеки - квартири АДРЕСА_1 не підлягає виконанню на час дії мораторію, встановленого Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року №1669-VII.

З вказаним рішенням не погодилася відповідачка ОСОБА_1 та оскаржила його в апеляційному порядку, в апеляційній скарзі просить рішення суду скасувати, ухваливши нове рішення, яким відмовити ПАТ КБ «Приватбанк» в задоволенні позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам діючого законодавства, не є обґрунтованим, суд не дослідив всіх обставин у справі, тому ухвалив рішення з порушенням ст. 213 ЦПК України. Банк не надав належних первинних доказів надання кредиту, який би повністю міг відповідати вимогам постанов НБУ про бухгалтерський облік, оскільки сам по собі кредитний договір не є доказом надання коштів. Суд не перевірив наданий позивачем розрахунок заборгованості, який містить недостовірні дані, в той час як судом не надано належній оцінці розрахунку, наведеному відповідачем. Крім того, суд не скоротив розмір нарахованої пені, яка ще є завищеною. Подані до суду докази підписані особою, яка не мала на це права, отже у позивача не було підстав для звернення до суду з даним позовом. Згідно наданих позивачем доказів ОСОБА_1 стала порушувати умови договору з грудня 2008 року, а отже позивач міг звернутися до суду з позовом в межах загального строку позовної давності до грудня 2011 року, при цьому банком не надано доказів щодо застосування позовної давності в 5 років до вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки. За таких обставин судом не було застосовано позовну давність за наявності заяви відповідачки. Крім того, іпотечний договір є нікчемним, оскільки в спірній квартирі проживали неповнолітні діти ОСОБА_3 та ОСОБА_5, правочин було укладено без дозволу органів опіки та піклування.

Відповідачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_4, який діє на підставі довіреності, в судове засідання апеляційної інстанції не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про що свідчить телефонограма, зареєстрована в журналі телефонограм за № 3978 від 06 вересня 2017 року.

Представник позивача ПАТ КБ «Приватбанк» в судове засідання апеляційного суду не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав лист, згідно якого просить справу розглянути за відсутності представника.

Представник третьої особи органу опіки та піклування Слов'янської міської ради в судове засідання апеляційного суду не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав лист, згідно якого просить справу розглянути за відсутності представника.

Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та як вбачається з матеріалів справи, що 16 лютого 2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 94М-07, відповідно до якого ОСОБА_1 отримала 30000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 16% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 15 лютого 2012 року. За умовами зазначеного кредитного договору відповідачка зобов'язалася щомісячно до 10 числа кожного місяця, починаючи з наступного після складання цього договору, здійснювати погашення кредиту та сплачувати нараховані кредитором відсотки ануїтетними платежами в сумі не менш 1210,91 грн. шляхом внесення їх до каси ередитора або шляхом безготівкових перерахувань на рахунок, відкритий у кредитора (а.с.8-10 т.1).

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 16 лютого 2007 року між сторонами був укладений договір іпотеки, відповідно до якого ОСОБА_1 надала в іпотеку нерухоме майно, а саме: двокімнатну квартиру загальною площею 37, 60 кв.м, за № 66, яка розташована по АДРЕСА_1 Майно належить відповідачу на праві власності відповідно до договору купівлі-продажу квартири. Обумовлена сторонами договору іпотеки ціна квартири - 86000 грн. (а.с.11-13 т.1).

У порушення вимог договору кредиту відповідачка належним чином свої зобов'язання не виконала та станом на 24 вересня 2013 року має заборгованість у розмірі 61528,74 доларів США, яка складається з: 20924,60 доларів США - заборгованості за кредитом; 23801,23 доларів США - заборгованості по процентам за користування кредитом; 16802, 91 доларів США - пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором (а.с.6-7 т.1).

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд першої інстанції виходив з того, що наявні підстави у зверненні стягнення на предмет іпотеки, у спосіб, який просить позивач.

З вказаними висновками суду першої інстанції можна погодитися, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно абзацу 3 частини 1 Закону України «Про іпотеку» від 05 червня 2003 року №898-IV іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом. (ч. 1 ст. 3 Закону України «Про іпотеку»).

Частина 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» передбачає, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

З матеріалів справи вбачається, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачкою 16 лютого 2007 року був укладений кредитний договір, відповідно до якого остання отримала 30000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом, на забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором між сторонами був укладений договір іпотеки, відповідно до якого відповідачка надала в іпотеку нерухоме майно - спірну квартиру. Сторони визначили, що вартість предмету іпотеки складає 86000 грн.

З розрахунку заборгованості вбачається, що відповідачка має заборгованість на загальну суму 61528,74 доларів США, яка виникла внаслідок порушення відповідачкою своїх зобов'язань за кредитним договором.

Наявність заборгованості не оспорюється сторонами. Розрахунок суми заборгованості, наданий суду банком не спростований відповідачем, а розрахунок відповідача (а.с.10-13 т.2) не відповідає обставинам справи та вимогам ст. 534 ЦК України, згідно з якою, у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов'язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов'язані з одержанням виконання, 2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка. 3) у третю чергу сплачується основна сума боргу. Крім того, відповідачкою та її представником відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України не надано достовірних та допустимих доказів, які підтверджували повну чи часткову виплату коштів за договором кредиту.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції правильно визначив суму заборгованості.

Також, судом першої інстанції вірно зазначено, що відповідачка отримала кошти по договору кредиту в доларовому еквіваленті, в сумі 30 000 доларів США на підставі заявки на отримання кредиту, підписаного ОСОБА_1 (а.с.241 т.1), відповідно до квитанції від 16 лютого 2007 року за підписом ОСОБА_1 (а.с.67 т.2), а тому доводи апеляційної скарги відповідачки в цій частині суд не приймає до уваги.

Що стосується доводів апеляційної скарги щодо порушення права власності чоловіка відповідачки та прав неповнолітніх дітей відповідачки, то згідно довідці ТОВ «Арагон» у квартирі АДРЕСА_1, що є предметом іпотеки, зареєстровані неповнолітні діти: ОСОБА_5 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 14 квітня 2009 року, тобто вони були зареєстровані після укладенні договору іпотеки. При цьому позовів про визнання договору іпотеки недійсним або нікчемним учасниками, або іншими особами не заявлявся у вказаній цивільній справі.

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Закону. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості (ст. 509 ЦК України).

Згідно із ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як передбачено ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Стаття 627 ЦК України встановлює, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. (Із доповненнями, внесеними згідно із Законом України від 22 вересня 2011 року №3795-VI)

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами. (ч. 1 ст. 628 та ч. 1 ст. 629 ЦК України)

Згідно із ч. 1 статті 38 Закону Україну «Про іпотеку» якщо рішення суду або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі) передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, іпотекодержатель зобов'язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед такими особами за відшкодування завданих збитків.

Вимогами частин 1 та 2 статті 39 Закону України «Про іпотеку» визначено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Як роз'яснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 42 постанови від 30 березня 2012 року №5 «Про практику розгляду судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», резолютивна частини рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як статті 39 Закону України «Про іпотеку», так і положенням пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК. Зокрема, у ньому в обов'язковому порядку має зазначатись: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (при цьому суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій).

Суд першої інстанції вірно зазначив, що відповідно до ст. 217 ЦПК України в частині реалізації права іпотекодержателя на набуття права власності на предмет іпотеки на час дії Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 2 вересня 2014 року не підлягає виконанню.

Відповідно до п.18.8.1 договору іпотеки іпотекодержатель може звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку, якщо у момент настання термінів виконання позичальником якого-небудь із зобов'язання, передбаченого кредитним договором, воно не було виконано. У разі порушення іпотекодавцями зобов'язань за цим договором іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання всіх зобов'язань за Кредитним договором, а у разі невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки (п.18.8.2 договору іпотеки).

Відповідно до п.6.7 кредитного договору строк позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, процентів за користування кредитом, винагороди, неустойки, пені, штрафів встановлюється сторонами тривалістю п'ять років (а.с.8-9 т.1).

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що позивач звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки 02 жовтня 2013 року в межах позовної давності, тому доводи апеляційної скарги щодо незастосування позовної давності за заявою відповідачки не ґрунтуються на законі.

Доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та не дають підстав вважати, що судом першої інстанції при розгляді даної справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які передбачені статтями 309, 310 ЦПК України, як підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Таким чином, з урахуванням викладеного, висновки суду першої інстанції зроблені у відповідності зазначених вище норм, правильно встановлено фактичні обставини справи, що мають значення для правильного вирішення справи, а тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Виходячи з того, що відповідачкою по справі не було сплачено судовий збір за подачу до апеляційного суду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, а апеляційну скаргу відхилено, тому судовий збір, не сплачений при подачі апеляційної скарги та відстрочений до ухвалення рішення у справі ухвалою апеляційного суду від 06 липня 2017 року, у відповідності до ставок судового збору, зазначених в п.п. 6 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду апеляційної скарги 110% ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви: мінімальна заробітна плата грн. х 110% = 2785,10 грн., підлягає стягненню з відповідачки.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315 ЦПК України, апеляційний суд,

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 18 квітня 2017 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІН НОМЕР_1, судовий збір, не сплачений при подачі апеляційної скарги, на користь держави в сумі 2785 (дві тисячі сімсот вісімдесят п'ять) гривень 10 коп. за наступними реквізитами отримувач - Бахмутське УК/м. Бахмут/, код отримувача (за ЄДРПОУ) - 37868870, код класифікації доходів бюджету 22030101, рахунок отримувача -0015, банк отримувача - Головне управління Державної казначейської служби України у Донецькій області, МФО - 834016, призначення платежу - *; 101; (код клієнта за ЄДРПОУ для юридичних осіб (доповнюється зліва нулями до восьми цифр, якщо значущих цифр менше 8); судовий збір, за позовом (ПІБ чи назва установи, організації позивача), апеляційний суд Донецької області (м. Бахмут).

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.В. Кішкіна

Судді О.М. Біляєва

В.В. Папоян