Справа № 158/894/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Пономарьова О.М.
Провадження № 22-ц/773/31/17 Категорія: 47 Доповідач: Русинчук М. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 вересня 2017 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Русинчука М.М.,

суддів - Матвійчук Л.В., Федонюк С.Ю.,

з участю: секретаря - Лимаря Р.С.,

представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2,

представника відповідача - Гупала Т.С.,

представників третіх осіб - ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_7, ОСОБА_1 до Ківерцівської районної державної адміністрації Волинської області про визнання незаконним розпорядження, за апеляційною скаргою третьої особи ОСОБА_8 на рішення Ківерцівського районного суду від 27 вересня 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Ківерцівського районного суду від 27.09.2016 року позов ОСОБА_9 до Ківерцівської районної державної адміністрації Волинської області про визнання незаконним розпорядження задоволено.

Визнано незаконним розпорядження Ківерцівської районної державної адміністрації Волинської області від 17.07.2008 року за № 322 «Про передачу у власність земельних ділянок» в частині передачі ОСОБА_8 у власність земельної ділянки у розмірі земельної частки (паю) для ведення особистого селянського господарства на території Жидичинської сільської ради на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) та видачі державного акту на право власності на земельну ділянку загальною площею 0,75 га (номер паю НОМЕР_2).

Стягнуто з Ківерцівської районної державної адміністрації Волинської області на користь ОСОБА_9 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 551,20 грн.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу в якій, покликаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив оскаржуване рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Волинської області від 15.08.2017 року до участі в даній справі як позивачів залучено ОСОБА_7 та ОСОБА_1, які є правонаступниками померлого 03.10.2016 року позивача ОСОБА_9

Апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін, виходячи з таких мотивів.

Статтею 1 ЦПК України передбачено, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 ст. 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частина 1 ст. 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положення цієї статті ґрунтуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов'язок держави забезпечувати захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання (стаття 13), захист прав і свобод людини і громадянина судом (частина перша статті 55).

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

За змістом ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, не заборонених законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтями 116, 118 ЗК України визначено підстави й порядок набуття громадянами і юридичними особами права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності.

Державний акт на право приватної власності на землю видається на підставі рішення органу місцевого самоврядування або органу виконавчої влади, тому вирішення питання про правомірність видачі державного акта безпосередньо залежить від законності рішення, на підставі якого такий акт виданий, і дотримання вимог, передбачених земельним законодавством, зокрема статтями 116, 118 ЗК України (правова позиція Верховного Суду України згідно з постановою від 23 жовтня 2013 року у справі №6-93цс13).

Судом встановлено, що на підставі розпорядження Ківерцівської районної державної адміністрації Волинської області від 28.11.2005 року за № 374 ОСОБА_9 було передано у власність земельну ділянку у розмірі земельної частки (паю) для ведення особистого селянського господарства площею 1,50 га на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай), розташовану на території Жидичинської сільської ради Ківерцівського району Волинської області (а.с.85).

Згідно архівної копії списку розподілу земельних ділянок (паїв) шляхом жеребкування між власниками сертифікатів с. Липляни КСП «Надія» Ківерцівського району Волинської області, який є додатком до розпорядження Ківецівської районної державної адміністрації Волинської області № 322 від 18.11.2005 року (а.с.85-89), ОСОБА_9 (п.№ 33) на підставі сертифікату НОМЕР_1 передано у власність земельну ділянку за № НОМЕР_2, в тому числі рілля - 1,19 га, сіножаті - 0,17 га, пасовища 0,14 га. Цим же розпорядженням затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки у розмірі земельної частки (паю).

На підставі вказаного розпорядження 25.04.2006 року на ім'я ОСОБА_9 видано державні акти на право приватної власності на землю, які були зареєстровані в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю (а.с.7, 83-84).

Згідно державного акту на право приватної власності на земельну ділянку (серія НОМЕР_3) позивач набув права власності на земельну ділянку з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства (рілля) площею 1,51 га, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_4.

Невідповідність розміру земельної ділянки (ріллі), зазначеної в державному акті на право приватної власності на землю, площі, вказаній в розпорядженні райдержадміністрації, як встановлено судом, має місце у зв'язку з тим, що земельна ділянка за № НОМЕР_2 (рілля), яка була передана ОСОБА_9 в порядку жеребкування, містила частину земельної ділянки, яка не була придатна для використання через заболоченість і не мала вартості та не включалася до земель, що підлягали паюванню, і була виділена позивачу як земельна ділянка, яка не має вартості, що також підтверджується кадастровим планом-схемою розпаювання (а.с.134).

Пізніше розпорядженням Ківерцівської районної державної адміністрації Волинської області від 17.07.2008 року за № 322 «Про передачу у власність земельних ділянок» частина земельної ділянки за № НОМЕР_2, яка розташована на території Жидичинської сільської ради Ківерцівського району Волинської області, площею 0,595 га, на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серія НОМЕР_5, виданого Ківерцівською райдержадміністрацією 25.10.2007 року на підставі свідоцтва про право на спадщину, була передана у власність ОСОБА_8, на яку йому видано державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,5929 га від 13.10.2010 року серія НОМЕР_6 (а.с.11-12, 90-94, 122). Те, що зазначена земельна ділянка надана ОСОБА_8 за рахунок земельної ділянки, виділеної раніше у 2005 році ОСОБА_9, підтверджується також наявними в справі ситуаційними схемами та викопіюваннями з проекту організації території Жидичинської сільської ради на земельні частки (паї), виготовленими ПФ «Реформатор» (а.с. 74-82), з яких вбачається, що всі три земельні ділянки, виділені ОСОБА_8 під ріллю, пасовище і пасовисько, накладаються на такі ж земельні ділянки, надані раніше ОСОБА_9

Згідно технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на землю гр. ОСОБА_8 та витягу з Державного земельного кадастру, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_4, що відповідає кадастровому номеру земельної ділянки раніше наданої ОСОБА_9 (а.с.110-121, 144-145).

Кадастровий номер земельної ділянки - це унікальний код який не повторюється на всій території України та зберігається за земельною ділянкою протягом всього часу її існування. Кадастровий номер підтверджує факт реєстрації земельної ділянки в Державному земельному кадастрі із інформацією про її власника, цільове призначення землі, межі. Тобто, наявність кадастрового номеру гарантує власнику земельної ділянки факт її існування та неможливість посягання на неї інших осіб.

Згідно з ст. 152 ЗК України (в редакції, яка була чинною на час звернення позивача до суду) держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в абзаці другому пункту 2 постанови від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», виходячи з положень статей 8, 124 Конституції України, статей 26, 30, 87-90, 97, 100, 102, 118, 123, 128, 143-146, 149, 151, 153-158, 161, 210, 212 ЗК України, глав 27, 33, 34 ЦК України, статті 15 ЦПК України, статті 12 Господарського процесуального кодексу України судам підсудні справи за заявами, зокрема, з приводу володіння, користування, розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян чи юридичних осіб, і визнання недійсними державних актів про право власності та право постійного користування земельними ділянками.

Отже, оскільки державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, то у спорах, пов'язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки.

Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку.

Наведені правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 01 липня 2015 року у справі №6-319цс15 та від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2824цс15 і відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень.

Згідно з ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

В пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» роз'яснено, що розглядаючи позови про захист прав власників земельних ділянок і землекористувачів (про усунення перешкод у користуванні ними тощо), суд має перевіряти законність рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки іншій особі без вилучення (викупу) її в позивача в установленому порядку і за наявності для цього підстав ухвалювати рішення про його недійсність.

В даній справі судом встановлено, що при прийнятті згаданого розпорядження Ківерцівською районною державною адміністрацією Волинської області від 17.07.2008 року за № 322 «Про передачу у власність земельних ділянок» в частині, що стосується передачі ОСОБА_8 у власність земельної ділянки у розмірі земельної частки (паю) для ведення особистого селянського господарства, відповідачем не перевірено наявний правовий статус цієї земельної ділянки та не враховано, що відносно даної земельної ділянки вже існує розпорядження Ківерцівської районної державної адміністрації Волинської області від 28.11.2005 року за № 374, яким спірна земельна ділянка передана у власність ОСОБА_9 для ведення особистого підсобного господарства та видано державний акт на право власності на земельну ділянку.

Оскільки оскаржуваним розпорядженням порушуються права ОСОБА_9 щодо володіння, користування та розпорядження належною йому земельною ділянкою, тому з огляду на встановлені у справі обставини, висновок суду про визнання незаконним оскаржуваного розпорядження Ківерцівської районної державної адміністрації Волинської області від 17.07.2008 року за № 322 «Про передачу у власність земельних ділянок» є правильним.

Докази та обставини, на які посилається третя особа ОСОБА_8 в апеляційній скарзі, були предметом дослідження місцевого суду та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом попередньої інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Покликання третьої особи ОСОБА_8 у своїх доводах апеляційної скарги з посиланням на висновок у Рішенні Конституційного Суду України від 16.04.2009 року № 7-рп/2009 у справі № 1-9/2009 про те, що оскаржуване розпорядження на підставі якого йому було передано у власність земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства на території Жидичинської сільської ради є ненормативним актом органу місцевого самоврядування, який вичерпав свою дію внаслідок його виконання, оскільки на підставі даного розпорядження йому було видано 3 державних акти на 3 земельні ділянки, колегією суддів до уваги не приймаються, з огляду на таке.

Абзацами 1, 4 та 6 п. 5 згаданого Рішення Конституційного Суду України роз'яснено, що у Конституції України зазначено, що рішення органів місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції чи законам України зупиняються у встановленому законом порядку з одночасним зверненням до суду (частина друга статті 144). Цьому конституційному положенню відповідають Закон, у частині десятій статті 59 якого визначено, що акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку, та інші закони України, зокрема "Про столицю України - місто-герой Київ", згідно з частиною третьою статті 8 якого рішення органів місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції або законам України зупиняються в установленому законом порядку з одночасним зверненням до суду.

Зі змісту частини другої статті 144 Конституції України та частини десятої статті 59 Закону вбачається, що рішення органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з мотивів невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними з ініціативи заінтересованих осіб судом загальної юрисдикції, тобто в судовому порядку. Однак, як вважає Конституційний Суд України, це не позбавляє орган місцевого самоврядування права за власною ініціативою або ініціативою інших заінтересованих осіб змінити чи скасувати прийнятий ним правовий акт (у тому числі і з мотивів невідповідності Конституції чи законам України).

Ненормативні правові акти органу місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, тому вони не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання.

З наведеного випливає, що оскаржуване в даній справі розпорядження Ківерцівської районної державної адміністрації Волинської області від 17.07.2008 року за № 322 «Про передачу у власність земельних ділянок» як ненормативний акт дійсно вичерпав свою дію внаслідок його виконання і не може бути скасований чи змінений саме органом який його прийняв. Проте, це не позбавляє права оскаржити дане рішення в судовому порядку з мотивів його незаконності з ініціативи заінтересованої особи, в даному випадку ОСОБА_9, права якого, як встановлено судом, щодо володіння, користування та розпорядження належною йому земельною ділянкою були порушені внаслідок прийняття оскаржуваного розпорядження.

Твердження апелянта про недоведеність факту надання йому земельної ділянки за рахунок земельної ділянки, виділеної раніше ОСОБА_9, спростовуються зазначеними вище схемами і викопіюваннями з проекту організації території Жидичинської сільської ради на земельні частки (паї), якими підтверджується вказаний факт.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого суду.

На підставі наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_8 відхилити.

Рішення Ківерцівського районного суду від 27 вересня 2016 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: