Справа № 196/1323/16-ц
№ провадження 2/196/64/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне рішення)

22 лютого 2017 року смт. Царичанка Дніпропетровської області

Царичанський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючого - судді Бойка Ю.О., з участю секретаря судового засідання Кузнецової Г.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Царичанка Дніпропетровської області цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства "Лізинг інформаційних технологій" до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, та врахувавши складність справи, у зв'язку з чим відкладаючи, як виняток, складання повного рішення на строк не більше як п'ять днів з дня закінчення розгляду справи, забезпечивши проголошення вступної і резолютивної частини рішення згідно ст. 209 ч.3 ЦПК України,

ВСТАНОВИВ:

ПрАТ "Лізинг інформаційних технологій" звернулося в Царичанський районний суд Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2, предмет якого склала вимога про стягнення солідарно з ОСОБА_1 (адреса реєстрації: 51000, АДРЕСА_1; паспорт: серія АН №954554, виданий Царичанським РВ УМВС України в Дніпропетровській області, 26.04.2011 року; Ідентифікаційний номер: НОМЕР_1) та ОСОБА_2 (51928, АДРЕСА_2, НОМЕР_2, виданий Дніпровським РВ Дніпродзержинського МУ УМВС України в Дніпропетровській області 21.03.2005 року, Ідентифікаційний номер: НОМЕР_3) на користь Приватного акціонерного товариства "Лізинг інформаційних технологій" (адреса реєстрації: 04205, м. Київ, проспект Оболонський, буд. 28; р/р032 в ПАТ "КРЕДОБАНК", МФО325365, Код ) суму заборгованості за невиконання договірних зобов'язань у розмірі 84699,65 грн., що складається з: 4630,40 грн. компенсації вартості наданого обладнання; 75573,55 грн. плати за прострочення щомісячних платежів, 4101,99 грн. суми сукупного індексу інфляції та 3% річних від простроченої суми у розмірі 393,71 грн.

Як на підставу задоволення позовних вимог позивач послався на п.п. 3.1, 5.4.2, 7.1 Договору, ст.ст. 11, 22, 509, 526, 534, 610, 611, 623, 625, 629 ЦК України.

У якості доказів надав суду такі документи: договір про отримання в системі LeaseIT № 120290138 від 18.07.2013 (а.с. 19-20), договір поруки за клієнта в системі LeaseIT № 120290138 від 22.07.2013 (а.с. 21), правила отримання ІТ обладнання, інших товарів та послуг у системі LeaseIT (а.с. 22-34), акт приймання-передачі майна №120290138 від 22.07.2013 (а.с. 35), структура грошових нарахувань та надходжень № від 04.11.2016 (а.с. 36), паспорт громадянина України з довідкою про присвоєння ідентифікаційного номера на ім'я ОСОБА_1 (а.с.37-38), паспорт громадянина України з довідкою про присвоєння ідентифікаційного номера на ім'я ОСОБА_2 (а.с.39-40), виписка з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців серія АД № 504155 (а.с. 41-42), витяг з протоколу №65 (а.с. 43), довіреність № 11020101 від 01.02.2011 (а.с. 44), довіреність від 27.04.2016 року (а.с. 45).

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує таким.

18.07.2013 року між ПрАТ "Лізинг інформаційних технологій" (в особі СПД ФО Аксютін ОСОБА_3, який діяв на підставі довіреності №11020101 від 01.02.2011 року) та ОСОБА_1 було укладено Договір №120290138 про надання в оренду на умовах фінансового лізингу обладнання - Телефон мобільний НТС № One X S720e 16 GB White, та 22.07.2013 року ОСОБА_2 для забезпечення виконання зобов'язань перед позивачем виступила у ролі поручителя, уклавши Договір поруки за клієнта в системі LeaseIT №120290138 від 22.07.2013 року.

Згідно п. 5 Перехідних положень Закону України "Про акціонерні товариства" Закрите акціонерне товариство "Лізинг інформаційних технологій" змінило найменування, тому його правонаступником є Приватне акціонерне товариство "Лізинг інформаційних технологій".

Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до повного детального розрахунку збитків від інфляції та 3% річних, заборгованість по цим двом показникам складає 4495,70 грн., з яких: 4101,99 грн. - вся сума сукупного індексу інфляції; 393,71 грн. - сума 3% річних.

За результатами розрахунку заборгованості відповідача ОСОБА_1 станом на день подання позовної заяви заборгованість не погашена і становить 84699,65 грн., що складається з: 4630,40 грн. компенсації вартості наданого обладнання; 75573,55 грн. плата за прострочення щомісячних платежів, 4101,99 грн. суми сукупності індексу інфляції та 3% річних від простроченої суми у розмірі 393,71 грн.

Добровільно сплатити заборгованість в порушення договірних зобов'язань ОСОБА_1 не погоджується.

Відповідно до ч.2 ст. 554 Цивільного кодексу України та "Договору поруки" відповідачі несуть солідарну відповідальність за неналежне виконання клієнтом ОСОБА_1 своїх зобов'язань, що виникають за договором.

Висловлено переконання, що поручитель ОСОБА_2 несе відповідальність у тому ж розмірі, що й клієнт ОСОБА_1 за договором, оскільки у випадку порушення своїх зобов'язань клієнт ОСОБА_1 та поручитель ОСОБА_2 несуть відповідальність згідно з чинним законодавством.

Так, підписавши "Договір поруки", відповідач ОСОБА_2 підтвердила, що вона ознайомлена з договором про отримання обладнання в системі LeaseIT, правилами отримання обладнання, інших товарів та послуг в системі LeaseIТ та пакетами фінансування LeaseIТ, та усвідомлює зобов'язання клієнта, що виникають із вищезазначених документів. Також відповідач ОСОБА_2, підтвердила, що всі вказані відомості й персональна інформація є достовірною та актуальною.

Стверджується, що відповідачі станом на дату написання даної позовної заяви не погасили вказану суму заборгованості, тому не виконали договірних обов'язків, хоча згідно умов договору на отримання обладнання та "Договору поруки" гарантували оплату зі свого боку.

Представник позивача в судове засідання не з'явився. Про час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином. До суду надав заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності, одночасно зазначив, що позов підтримує та не заперечує проти проведення заочного розгляду справи за відсутності відповідача.

Відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в судове засідання повторно не з'явилися. Про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення. Причини неявки суду не повідомили. Заяву про розгляд справи за їх відсутності до суду не надавали.

Ухвалою суду від 22 лютого 2017 року вирішено провести заочний розгляд справи.

Перевіривши надані суду документи, з'ясувавши правову позицію позивача в цивільно-прововому спорі, встановивши наявність достатніх для того законних підстав, суд дійшов висновку, що в задоволенні позовних вимог ПАТ "Лізинг інформаційних технологій" слід відмовити.

Ухвалюючи рішення суд виходив з такого.

Відповідно до ч.1 ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно частини третьої цієї статті кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно частини першої статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно частини четвертої цієї статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до частини першої статті 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Суд вважає встановленими на підставі належних і допустимих доказів такі обставини, що мають значення для справи.

22.07.2013 року за "Актом приймання-передачі майна №120290138", який є додатком до "Договору про отримання обладнання в системі LeaseIT №120290138 від 18.07.2013 року", відповідач ОСОБА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, одержав від "Постачальника" - ФОП ОСОБА_4, код НОМЕР_4, телефон мобільний HTC One X S720e 16 GB White на загальну суму платежів у розмірі 5788,00 грн. (серійний номер 97117) - а.с. 35.

Згідно тексту "Договору про отримання обладнання в системі LeaseIT №120290138 від 18.07.2013 року" цей договір є договором фінансового лізингу, предметом якого є телефон мобільний HTC OneX S720e 16 GB White, зі строком лізингу - 9 місяців (кількість місячних платежів, крім першого, - 9), із загальною сумою лізингових платежів в розмірі 5788,00 грн., у тому числі платіж при отриманні обладнання - 578,80 грн., що складає 10% від загальної суми платежів (а.с. 19-20). Цей договір визначає адресу експлуатації: АДРЕСА_2 (а.с. 19).

Відповідно до статті 1 Закону України "Про фінансовий лізинг" фінансовий лізинг - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Згідно зі статтею 2 Закону України "Про фінансовий лізинг" відносини, що виникають за договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, встановлюються цим Законом.

Згідно з частиною першою статі 4 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" фінансовими вважаються такі послуги: 1) випуск платіжних документів, платіжних карток, дорожніх чеків та (або) їх обслуговування, кліринг, інші форми забезпечення розрахунків; 2) довірче управління фінансовими активами; 3) діяльність з обміну валют; 4) залучення фінансових активів із зобов'язанням щодо наступного їх повернення; 5) фінансовий лізинг; 6) надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту; 7) надання гарантій та поручительств; 8) переказ грошей; 9) послуги у сфері страхування та накопичувального пенсійного забезпечення; 10) торгівлі цінними паперами; 11) факторинг; 12) інші операції, які відповідають критеріям, визначеним у п. 5 ч. 1 ст. 1 цього Закону.

Пунктом 5 частини 1 статті 1 вказаного Закону визначено, що фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів.

Таким чином, наведене свідчить про те, що перелік фінансових послуг, передбачений Законом України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", не є вичерпним, визнання послуг як фінансових можливе при відповідності операцій критеріям, встановленим п. 5 ч.1 ст.1 зазначеного Закону.

Отже, діяльність відповідача, пов'язана із залученням фінансових активів від фізичних осіб, фактично є фінансовим лізингом.

Водночас, відповідно до статті 34 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб, може здійснюватися лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії.

Позивачем не надано жодних доказів на підтвердження того, що ПрАТ "Лізинг інформаційних технологій" має ліцензію на надання фінансових послуг. Відсутність відповідної ліцензії вказує на відсутність необхідного обсягу цивільної дієздатності для надання послуг фінансового лізингу.

Крім того, визначений договором строк є менше одного року, що суперечить вимогам статті 1 Закону України "Про фінансовий лізинг".

Так само відсутні будь-які докази того, що позивач, який називає себе лізингодавцем, набув у власність річ у продавця (постачальника), яка є предметом лізингу, та передав лізингоодержувачу, що не узгоджується з вимогами статті 1 Закону України "Про фінансовий лізинг", які ставляться до договору лізингу.

Із встановленого випливає, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження укладення між позивачем і відповідачем договору фінансового лізингу у розумінні Закону України "Про фінансовий лізинг", що, у свою чергу, вказує на відсутність підстав для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільно-правових зобов'язань, і зокрема зобов'язань відповідача ОСОБА_1 по сплаті позивачеві суми заборгованості за невиконання договірних зобов'язань у розмірі 84699,65 грн., що складається з: 4630,40 грн. компенсації вартості наданого обладнання; 75573,55 грн. плати за прострочення щомісячних платежів, 4101,99 грн. суми сукупного індексу інфляції та 3% річних від простроченої суми у розмірі 393,71 грн.

Відмовляючи в задоволенні позову повністю, суд також врахував те, що пункт 5.5 наданого суду "Договору про отримання обладнання в системі LeaseIT №120290138 від 18.07.2013 року" про те, що лізингоодержувач ОСОБА_1 не має право самостійно змінювати адресу експлуатації обладнання (АДРЕСА_2), інакше як за письмовою згодою "Оператора LeaseIT", в силу специфіки самого предмету лізингу прямо вказує на обмеження цим правочином можливості фізичної особи мати не заборонені законом цивільні права та обов'язки, як то право на свободу пересування у розумінні частини першої статті 270 ЦК України, що обумовлює нікчемність цього правочину в силу частини першої статті 27 ЦК України, відповідно до якої правочин, що обмежує можливість фізичної особи мати не заборонені законом цивільні права та обов'язки, є нікчемним.

В силу частини другої статті 548 ЦК України недійсне зобов'язання не підлягає забезпеченню, а недійсність основного зобов'язання (вимоги) спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення.

За таких обставин позовні вимоги ПрАТ "Лізинг інформаційних технологій до відповідача ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості за невиконання договірних зобов'язань у розмірі 84699,65 грн., що складається з: 4630,40 грн. компенсації вартості наданого обладнання; 75573,55 грн. плати за прострочення щомісячних платежів; 4101,99 грн. суми сукупного індексу інфляції та 3% річних від простроченої суми у розмірі 393,71 грн. з посиланням на "Договір поруки за клієнта в системі LeaseIT №120290138 від 22.07.2013 року" суд вважає безпідставно заявленими, а обставини, на які позивач посилався як на підставу своїх вимог, такими, що не доведені належними і допустимим доказами.

Відповідно до статті 88 ЦПК України понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору не підлягають відшкодуванню у зв'язку з відмовою в позові повністю.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 11, 60, 88, 208, 209, 213-215, 218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Приватному акціонерному товариству "Лізинг інформаційних технологій" відмовити повністю в позові до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення солідарно з відповідачів на користь позивача суми заборгованості за невиконання договірних зобов'язань у розмірі 84699,65 грн., що складається з: 4630,40 грн. компенсації вартості наданого обладнання; 75573,55 грн. плати за прострочення щомісячних платежів; 4101,99 грн. суми сукупного індексу інфляції та 3% річних від простроченої суми у розмірі 393,71 грн.

Заочне рішення суду може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Згідно загального порядку оскарження дане рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Дніпропетровської області. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення суду набирає законної сили відповідно до загального порядку, встановленого ЦПК України, тобто після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Царичанського районного суду

Дніпропетровської області ОСОБА_5