Справа № 361/6778/16-ц Головуючий у І інстанції Василишин В. О.
Провадження № 22-ц/780/3611/17 Доповідач у 2 інстанції Голуб С. А.
Категорія 52 13.09.2017
УХВАЛА

Іменем України

13 вересня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Голуб С.А.

суддів: Приходька К.П., Таргоній Д.О.

за участі секретаря Дрозда Р.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 11 травня 2017 року за позовом ОСОБА_2 до сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Княжицьке" про стягнення прихованої й невиплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, грошової компенсації за порушення строків виплати заробітної плати, вихідної допомоги при звільненні, а також про відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2016 року позивач звернулися до суду з вказаним позовом посилаючись на те, що у період з 25 лютого 2003 року по 16 грудня 2013 року працював на посаді головного зоотехніка СТОВ «Княжицьке». Із 30 квітня 2008 року за сумісництвом обіймав посаду інженера з охорони праці. 16 грудня 2013 року відповідачем проведено його звільнення із порушенням норм трудового законодавства та не проведено остаточного розрахунку при звільненні належних до виплати сум.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 09 вересня 2016 року визнано незаконним і скасовано наказ директора СТОВ «Княжицьке» від 14 грудня 2013 року № 85; змінено підставу і дату звільнення.

У ході розгляду вказаної справи по суті, позивачем виявлено факти повідомлення відповідачем суду недостовірних відомостей щодо сум належних до виплати, а саме зменшено розмір заборгованості по заробітній платі на 7000 грн. 47 коп. У зв'язку із порушенням термінів виплати заробітної плати відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку із порушенням термінів їх виплати» за період з 16 грудня 2013 року по 22 листопада 2016 року відповідач повинен сплатити йому 1287 грн. 60 коп. При звільненні відповідач також не здійснив виплату компенсації за невикористану частину відпустки чи заборгованість по відпускних, що складає 860 грн. 40 коп.

Із розрахункових відомостей вбачається, що у 2013 році відповідач без достатньої правової підстави систематично вираховував із його заробітної плати кошти на профспілкові внески у розмірі 214 грн. 00 коп., які підлягають стягненню на його користь.

На день звернення до суду із даним позовом відповідачем не проведено повного розрахунку по заробітній платі. За період з 11 серпня 2015 року по 30 листопада 2016 року він має право на середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 10411 грн. 80 коп. Враховуючи ту обставину, що його звільнення відбулося на підставі статті 38 КЗпП України, тобто через порушення відповідачем трудового законодавства, він має право на вихідну допомогу згідно зі статтею 44 КЗпП у розмірі тримісячного середнього заробітку, що складає 7035 грн. 00 коп.

Неправомірними діями відповідача, що виразилися у невиплаті впродовж п'яти років належної заробітної плати йому завдано моральну шкоду, розмір якої оцінює у 150000 грн.

На підставі викладеного позивач просив суд першої інстанції стягнути з відповідача на його користь частину раніше прихованої заробітної плати у розмірі 7000, 47 грн.; стягнути компенсаційні втрати частини доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати у розмірі 1287,60 грн.; стягнути профспілкові внески у розмірі 214 грн.; стягнути відпускні у розмірі 860,40 грн.; стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 10411,80 грн.; стягнути вихідну допомогу при звільненні у розмірі 7035 грн.; стягнути моральну шкоду в розмірі 150000 грн.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 11 травня 2017 року позов задоволено частково.

Стягнуто із сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Княжицьке» на користь ОСОБА_2 вихідну допомогу при звільненні у розмірі 7035 (сім тисяч тридцять п'ять) грн. 00 коп., а також на відшкодування моральної шкоди - 4000 (чотири тисячі) грн. 00 коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що рішення суду першої інстанції не надав належної оцінки всім обставинам справи та не прийняв до уваги докази на які посилався позивач.

Окрім того в поданій апеляційній скарзі, ОСОБА_2 зазначає, що висновки суду першої інстанції про відмову в стягненні раніше прихованої заборгованості із заробітної плати у розмірі 7000,47 грн. є необґрунтованими та не відповідають обставинам справи, оскільки він зазначав в позові про те, що копія розрахункової відомості за грудень 2013 року міститься в матеріалах іншої цивільної справи і суд першої інстанції мав можливість порівняти розрахунки надані відповідачем.

Щодо відмови про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку у розмірі 10400,80 грн, то суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку про те, що рішенням апеляційного суду від 09 грудня 2015 року вже було вирішено питання компенсаційних виплат, оскільки на підставі даного рішення було стягнуто компенсаційні виплати за інший розрахунковий період, а саме з грудня 2013 року по серпень 2015 року, в даному позові компенсаційні виплати слід стягнути за період з серпня 2016 року по листопад 2016 року.

Щодо відмови у стягненні профспілкових внесків, то суд першої інстанції знову не надав належної правової оцінки всім обставинам справи та не дослідив розрахункові відомості.

Окрім того, судом першої інстанції необґрунтовано було зменшено розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню, незважаючи на те, що судоми було встановлено численні факти триваючих порушень трудових прав позивача.

На підставі викладеного в апеляційній скарзі скаржник просив апеляційний суд змінити рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог та в частині визначення розміру моральної шкоди, що підлягає стягненню й відповідно стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в розмірі 150000 грн.; стягнути частину раніше прихованої заробітної плати у розмірі 7000, 47 грн.; стягнути компенсаційні втрати частини доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати у розмірі 1287,60 грн.; стягнути профспілкові внески у розмірі 214 грн.; стягнути відпускні у розмірі 860,40 грн.; стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 10411,80 грн.

Дослідивши обставини справи, заслухавши доповідь головуючого судді у справі, пояснення сторін по справі, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 працював у СТОВ «Княжицьке» із 25 лютого 2003 року по 14 грудня 2013 року на посаді головного зоотехніка.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 09 вересня 2016 року, що набрало законної сили, визнано незаконним й скасовано наказ директора СТОВ «Княжицьке» від 14 грудня 2013 року № 85; змінено підставу і дату звільнення ОСОБА_2 з посади головного зоотехніка СТОВ «Княжицьке» й вважається його звільнення на підставі статті 38 КЗпП України «за власним бажанням у зв'язку з невиконанням роботодавцем законодавства про працю» із 16 грудня 2013 року.

Судовим наказом Броварського міськрайонного суду Київської області від 23 січня 2015 року стягнуто із СТОВ «Княжицьке» на користь ОСОБА_2 суму невиплаченої заробітної плати в розмірі 35881 грн. 00 коп.

У провадженні Броварського міськрайонного суду Київської області перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до СТОВ «Княжицьке» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 09 грудня 2015 року скасовано рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 26 серпня 2015 року; позов ОСОБА_2 задоволено частково; стягнуто із СТОВ «Княжицьке» на користь ОСОБА_2 57311 грн. 80 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та 25494 грн. 13 коп. компенсаційні втрати частини доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 березня 2016 року залишено без змін рішення Апеляційного суду Київської області від 09 грудня 2015 року.

23 січня 2015 року було видано судовий наказ Броварського міськрайонного суду Київської області та виконавчий листа № 2/361/1819/15, виданий 19 січня 2016 року на підставі рішення Апеляційного суду Київської області перебувають на виконанні у Броварському міськрайонному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Київської області.

Так, із довідки № 42 від 01 квітня 2014 року, виданої СТОВ «Княжицьке» вбачається, що станом на 01 квітня 2014 року заборгованість перед ОСОБА_2 становить 40823 грн. 00 коп. При зверненні до суду із заявою про видачу судового наказу позивач самостійно визначив розмір заборгованості по заробітній платі у розмірі 35881 грн. 00 коп. з урахуванням добровільної сплати йому 4942 грн. 00 коп.

На підставі викладеного суд першої інстанції дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, оскільки частина позовних вимог вже була предметом розгляду в інших цивільних справах та щодо вирішення яких вже є рішення судів, які набрали законної сили, а інша частина позовних вимог не була доведена позивачем.

Судова колегія погоджується із такими висновками суду виходячи з такого.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Обставини встановлені судовим рішенням, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини (частина третя статті 61 ЦПК України).

Позивач, посилаючись на те, що відповідач приховав розмір нарахованої заробітної плати, а також безпідставно вираховував із його заробітної плати профспілкові внески, мав надати суду докази на доведення цих обставин.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення цих коштів і, відповідно, інших нарахувань за їх несвоєчасну виплату, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ці обставини не довів.

При розгляді апеляційної скарги позивач вказував суду на те, що такі докази містяться в матеріалах справи на аркуші 26. Однак на цьому аркуші є фотокопія поганої якості, з якої неможливо встановити взагалі що це за документ і які обставини цим документом доводяться. Не зміг в судовому засіданні при розгляді апеляційної скарги прочитати цей документ і позивач.

ЦПК України містить вимоги до доказів, а саме, що докази мають бути належними, тобто містити інформацію щодо предмета доказування.

Доказ, на який посилався позивач не можна визнати належним.

Позивач також вказував на те, що оригінал цього доказу міститься в матеріалах іншої справи, а тому суд мав би його дослідити. Однак позивач не вказав назву документа, який мав досліджувати суд, не вказав які обставини цим документом доводяться, не зазначив чому він не може надати оригінал цього документу до цього позову, а також які перешкоди у нього існують для надання такого документа суду.

Ні в апеляційній скарзі, ні при її розгляді в судовому засіданні, позивач не заявляв клопотань про витребування доказів чи їх дослідження, хоча таке право йому було роз»яснено.

Виходячи із наведеного, а також із повноважень апеляційного суду визначених ст. 303 ЦПК України, судова колегія перевіряє рішення суду на підставі тих доказів, які досліджувались судом першої інстанції. Тому судова колегія погоджується із судом першої інстанції в тому, що позивач не довів свої позовні вимоги в цій частині оскільки ці висновки суду позивач в своїй апеляційній скарзі не спростував.

Щодо визначеного судом першої інстанції розміру моральної шкоди, яка підлягає стягненню, то розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається судом залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин, які мають значення для визначення розміру моральної шкоди.

Крім того, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами рівності, поміркованості, розумності та справедливості.

Таким чином, суд першої інстанції надав об'єктивну оцінку всім моральним стражданням позивача та дійшов до правильного висновку про стягнення моральної шкоди в значно меншому розмірі ніж було визначено позивачем.

Враховуючи вище викладені норми права та обставини справи і докази на які посилається позивач, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Згідно із ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду першої інстанції без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В АЛ И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 11 травня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів, починаючи з дня його проголошення.

Головуючий

Судді