_____________________________________________________________________________________________________________
Справа № 520/7867/16-ц
Провадження № 2/520/2471/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.09.2017 року

Київський районний суд м. Одеси у складі:

Головуючого - судді Куриленко О.М.,

за участю секретаря - Баранової Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 міської ради, третя особа ОСОБА_3 про визнання права власності

ВСТАНОВИВ:

07.07.2016 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати за ним, ОСОБА_1, право власності на прибудову (балкону) до квартири №62, яка знаходиться за адресою м. Одеса, проспект Жукова Маршала, будинок № 5.

В обґрунтування свого позову посилається на те, що спірне майно було побудовано ним за його кошти, для потреб сімї, а від так, вважає себе власником будматеріалів прибудови та самої прибудови.

Вищевказані обставини і стали підставою для звернення до суду з даним позовом.

Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.74, 76, 77 ЦПК України

Позивач ОСОБА_1 та його представник у судове засідання не зявились, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, причини неявки суду не повідомили, що, враховуючи час перебування справи в провадженні суду (більше 15 місяців!!!), що є недопустимим, дало право суду розглянути справу за наявними у ній документами.

Представник відповідача ОСОБА_2 міської ради ОСОБА_4 та представник третьої особи ОСОБА_3 ОСОБА_5 у судовому засіданні заперечували проти задоволення позову, вказуючи на його необґрунтованість та безпідставність.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

У судовому засіданні встановлено, що 04 березня 1994 року Управлінням житлово-комунального господарства виконкому ОСОБА_2 міської ради народних депутатів було видано Свідоцтво про право власності на житло, згідно якого ОСОБА_1, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_3 на праві спільної часткової власності було передано квартиру яка знаходиться за адресою м. Одеса, пр.. Ленінської Іскри АДРЕСА_1, загальною площею 62, 0 кв.м.

Рішенням Виконавчого комітету Київської районної ради народних депутатів від 17 лютого 1995 року за № 125 самочинно побудовану гр.. ОСОБА_6 за адресою м. Одеса, пр.. Ленінської Іскри АДРЕСА_1 прибудову розміром 5.8х2.6 м. було збережено з правом користування.

Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 27 грудня 2010 року, справа № 2-6067/10, було визнано за ОСОБА_3 право власності на ? частину квартири, яка знаходиться по адресу: пр.. Маршала Жукова 5 кв. 62 у м. Одесі та складається з: 3/10 частин вищезазначеної квартири, які фактично прийняті ОСОБА_3 в порядку спадкування по закону та складаються з ? частини від усього спадкового майна, яке належало його матері ОСОБА_8, померлої 16 червня 2003 року та ? частини усього спадкового майна, яке належало його бабусі ОСОБА_6, померлої 23 вересня 2009 року та складалось з належної її 1/5 частини вищезазначеної квартири на підставі свідоцтва про право власності на житло від 04.03.1994 року та 1/10 частини вищезазначеної квартири, яку ОСОБА_6 фактично прийняла після смерті чоловіка ОСОБА_7, померлого 20.06.2000 року та 1/10 частини вищезазначеної квартири фактично прийнятої нею після смерті доньки ОСОБА_8, померлої 16 червня 2003 року, а також на 1/5 частину квартири, яка належить на праві власності ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 04.03.1994 року.

Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 28 листопада 2012 року, у справі № 1512/7559/2012, було встановлено порядок користування квартирою № 62 по пр.. Маршала Жукова, буд. 5 в м. Одесі наступним чином: виділено в користування ОСОБА_3 житлову кімнату площею 17,3 кв.м., яка на технічному паспорті, виготовленого станом на 05.10.2010 року позначена під літ. «3»; виділено в користування ОСОБА_1 житлову кімнату площею 17,3 кв.м., яка на технічному паспорті, виготовленого станом на 05.10.2010 року, позначена під літ. «4», балкон (лоджію) площею 0,9 кв. м., що примикає до цієї кімнати, на житлову кімнату площею 10,4 кв.м., яка на технічному паспорті, виготовленому станом на 05.10.2010 року позначена під літ. «2»; в спільному користуванні ОСОБА_3 та ОСОБА_1 залишено кухню площею 5,9 кв.м., коридор площею 6,5 кв.м., ванну кімнату площею 2,0 кв.м., туалет площею 1,1 кв.м. та вбудовану шафу площею 0,6 кв.м.

16 червня 2016 року державним нотаріусом Третьої одеської державної нотаріальної контори ОСОБА_9 було посвідчено Свідоцтво про право на спадщину за законом, згідно якого на підставі ст.. 1261 Цивільного кодексу України спадкоємцями майна ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка померла 23 вересня 2009 року є її: син ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 на ? частку у спадщині, згідно зі ст.. 1266 Цивільного кодексу України онук ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3, мати якого ОСОБА_8 померла 16 червня 2003 року, на ? частку у спадщині.

Спадщина, на яку в указаній частці видано це свідоцтво, складається з: 2/5 частки квартири під № 62, розташованої за адресою місто Одеса, проспект Маршала Жукова, в будинку під № 5, яка складається в цілому з трьох житлових кімнат та підсобних приміщень, загальною площею 62,0 кв.м., в тому числі житловою площею 45,0 кв.м.

Окрім того, 16 червня 2016 року державним нотаріусом Третьої одеської державної нотаріальної контори ОСОБА_9 було посвідчено Свідоцтво про право на спадщину за законом, згідно якого на підставі ст.. 529 Цивільного кодексу Української РСР (1963 року) спадкоємцями майна ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4, який помер 20 червня 2000 року є його: син ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 на ? частку у спадщині, та дружина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка померла 23 вересня 2009 року, на ? частку у спадщині.

Спадщина, на яку в указаній частці видано це свідоцтво, складається з: 1/5 частки квартири під № 62, розташованої за адресою місто Одеса, проспект Маршала Жукова, в будинку під № 5, яка складається в цілому з трьох житлових кімнат та підсобних приміщень, загальною площею 62,0 кв.м., в тому числі житловою площею 45,0 кв.м.

На самочинно побудовану веранду свідоцтва про право на спадщину не видавались.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач стверджує, що спірне майно, а саме прибудову до квартири 62, розташованої за адресою місто Одеса, проспект Маршала Жукова, в будинку під № 5 було побудовано ним за його кошти, для потреб сімї, а також те, що він є власником будматеріалів прибудови.

Однак, жодних належних в розумінні ст. 57, 58 ЦПК України доказів того, що ним купувались будматеріали, які в подальшому були використанні для побудови саме цього балкону суду надано не було.

Більш того, вказані доводи спростовуються матеріалами справи, а саме: заявою самого ОСОБА_1 до ОСОБА_2 міської ради від 15 травня 2013 року, в якій позивач вказував на те, що спірну прибудову до квартири було побудовано ОСОБА_3, через що просив її демонтувати, а відповідача притягнути до відповідальності.

Також рішенням Київського районного суду м. Одеси від 18 червня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області від 13.08.2014 року було встановлено, що відповідач ОСОБА_3 самочинного будівництва веранди не здійснював, вона була побудована попереднім власником - ОСОБА_6

Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрало законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб'єктивними і об'єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини.

Суб'єктивними межами є те, що в двох справах беруть участь одні й ті самі особи чи їх правонаступники, чи хоча б одна особа, щодо якої встановлено ці обставини. Об'єктивні межі стосуються обставин, встановлених рішенням чи вироком суду.

Преюдиційні обставини не потребують доказування, якщо одночасно виконуються наступні умови: обставина встановлена судовим рішення; судове рішення набрало законної сили; у справі беруть участь ті ж особи, які брали участь у попередній справі.

Як роз'яснено у п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року за №14 «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ лише в тому разі, коли в них беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, чи їх правонаступники (частина третя статті 61 ЦПК), то в інших випадках - ці обставини встановлюються на загальних підставах.

Таким чином суду не зрозуміло з яких підстав позивач звертається з даним позовом, чи в порядку спадкування, чи визнання права власності на самочинне будівництво, оскільки позов не містить жодних правових обгрунтувань.

Більш того не зрозумілим є і статус самої прибудови, оскільки вона не може бути окремим обєктом нерухомості.

При поданні позовної заяви та протягом розгляду цивільної справи позивач не скористався своїм процесуальним правом та не надав до суду жодного належного та допустимого доказу, який би містив інформацію щодо предмету доказування.

Розглядаючи справу по суті, суд бере до уваги, що позивач з клопотаннями про витребування та забезпечення доказів до суду не звертався, у звязку з чим, враховуючи диспозитивність процесу, справа розглядається за наявними у ній документами.

Крім того, суд бере до уваги, що прибудова до квартири не може бути окремим об`єктом нерухомого майна і зазначений позов направлений на порушення прав та інтересів іншого співвласника квартири.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 статті 58 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч. 2. ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Згідно вимог ст. ст. 27, 28, 29, 30 Цивільного процесуального кодексу України, засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів. Частиною 2 ст. 3 ЦПК України зазначено, що у випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Суд оцінює належність, допустимість достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

У силу ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Згідно з вимогами ст.ст.124, 129 Конституції України, ст.1 ЦПК України задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов'язковість рішень суду до виконання.

Позов - це вимога позивача до відповідача, спрямована через суд, про захист порушеного або оспорюваного суб'єктивного права та охоронюваного законом інтересу, яке здійснюється у визначеній законом процесуальній формі. Предмет позову - це певна матеріально - правова вимога позивача до відповідача, яка кореспондує зі способами захисту права, визначеними зокрема, ст. 16 Цивільного кодексу України. Підстава позову - це фактичні обставини, на яких ґрунтується вимога позивача

Реалізуючи передбачене ст. 64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб'єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду. Відсутність порушеного права є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України суд захищає порушене право особи у спосіб, встановлений законом.

У зв'язку з вищевикладеним, на підставі повного, об'єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів, з'ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази, з'ясувавши їх достатність і взаємний зв'язок у сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають, через їх безпідставність та необґрунтованість.

У відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлен

У звязку з відмовою у задоволенні позову судові витрати відшкодування не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись 41 Конституції України, ст.ст. 317, 319, 355, 356, 358, 365 ЦК України, ст.ст. 10, 57-58, 60, 61, 208-209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 міської ради, третя особа ОСОБА_3 про визнання права власності відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення через Київський районний суд м. Одеси.

Суддя Куриленко О. М.