АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 вересня 2017 року Апеляційний суд міста Києва

у складі:

головуючого Вербової І.М.,

суддів Поливач Л.Д.,

ШаховаО.В.,

при секретарі Горак Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за поданням державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві ОСОБА_2 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документу боржника; боржник: ОСОБА_3; стягувач: ОСОБА_4, за апеляційною скаргою ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_4 на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 07 липня 2017 року,

у с т а н о в и л а:

У липні 2017 року державний виконавець Печерського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві ОСОБА_2 звернувся до Печерського районного суду міста Києва з поданням про тимчасове обмеження ОСОБА_3 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документу останнього, для виконання останнім зобов'язань з виконання виконавчого листа №2-5352 від 17 грудня 2002 року, виданого Печерським районним судом міста Києва про стягнення з боржника на користь ОСОБА_4 аліментів на утримання дитини в розмірі ј частини усіх видів заробітку, щомісяця, починаючи з 13 грудня 2002 року до досягнення дитиною повноліття.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 07 липня 2017 року, у задоволенні подання державного виконавця - відмовлено (а.с.30-31).

Не погоджуючись з вищевказаною ухвалою суду, ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 07 липня 2017 року та постановити нову ухвалу про задоволення подання державного виконавця про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документу.

Апеляційну скаргу мотивувала, зокрема, тим, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм матеріального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, що є підставою для скасування ухвали. Зазначає, що на протязі всього терміну перебування виконавчого листа на виконанні у державній виконавчій службі, боржником не вчинено жодних заходів, спрямованих на погашення заборгованості по сплаті аліментів на утримання неповнолітньої дитини, як в добровільному, так і примусовому порядку, що свідчить про ухилення останнього від виконання судового рішення та прямого обов'язку як батька утримувати свою неповнолітню дитину.

_____________________________________________

Справа № 757/38797/17-ц

№ апеляційного провадження 22-ц/796/9641/2017

Головуючий у суді першої інстанції: Остапчук Т.В.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Вербова І.М.

Разом з тим, суд першої інстанції дійшов помилкових висновків про ненадання доказів вжиття державним виконавцем будь-яких заходів щодо виконання судового рішення, щодо не вирішення питання про реалізацію виявленого майна, крім того, боржника не притягнуто до відповідальності за невиконання рішення суду, однак з такими висновками суду погодитись не можна.

Державний виконавець вживав усіх заходів для виконання рішення суду, разом з тим, здійснити реалізацію майна боржника неможливо, оскільки у останнього відсутнє майно, на яке можливо звернути стягнення в рахунок погашення заборгованості по аліментам.

Також зазначила, що не погоджується з висновками суду про те, що державним виконавцем не виконано вимоги Інструкції з організації примусового виконання рішень, щодо неповідомлення останнім боржника про направлення до суду подання про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України, а також щодо ненадання державним виконавцем доказів того, що боржник може виїхати за межі України на постійне місце проживання, оскільки такі висновки не відповідають дійсним обставинам справи.

В суді апеляційної інстанції, ОСОБА_4 та її представник ОСОБА_5 підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити.

Державний виконавець та боржник в судове засідання не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, а тому у відповідності до ч.2 ст.305 ЦПК України колегія суддів вважала за можливе розглядати справу у їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, з'ясувавши фактичні обставини даної справи, дослідивши матеріали справи та письмові докази у їх сукупності та співставленні, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в ході судового розгляду, на виконанні Печерського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві перебуває виконавче провадження ВП №49528026 з примусового виконання виконавчого листа №2-5352, виданого 17 грудня 2002 року Печерським районним судом міста Києва про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 аліментів на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі ј частини з усіх видів заробітку, щомісячно, починаючи з 13 грудня 2002 року до досягнення дитиною повноліття (а.с.8-10).

Постановою державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у місті Києві ОСОБА_2 відкрито виконавче провадження про примусове виконання вищевказаного виконавчого листа (а.с.6-7).

Так, державний виконавець звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України, до виконання останнім його зобов'язань по сплаті аліментів за рішенням суду.

Відмовляючи в задоволенні подання державного виконавця, суд першої інстанції виходив з того, що державним виконавцем не надано доказів, що ним вживались будь-які заходи щодо виконання судового рішення, вирішувалось питання про реалізацію виявленого майна, боржник не притягувався до відповідальності за невиконання рішення суду, крім того, державним виконавцем у відповідності до вимог Інструкції з організації примусового виконання рішень не надано доказу повідомлення боржника про направлення до суду подання щодо встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду; будь-яких доказів,що боржник може виїхати за кордон на постійне місце проживання, не виконавши зобов'язань та доказів, що ОСОБА_3 ухиляється від їх виконання.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Згідно ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», Право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли: він обізнаний з відомостями, які становлять державну таємницю, - до закінчення терміну, встановленого статтею 12 цього Закону; стосовно нього у порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством, застосовано запобіжний захід, за умовами якого йому заборонено виїжджати за кордон, - до закінчення кримінального провадження або скасування відповідних обмежень; він засуджений за вчинення кримінального правопорушення - до відбуття покарання або звільнення від покарання; він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов'язань; він перебуває під адміністративним наглядом Національної поліції - до припинення нагляду. Тимчасове обмеження права громадянина України на виїзд з України у випадках, передбачених частиною першою цієї статті, запроваджується в порядку, передбаченому законодавством. У разі запровадження такого обмеження орган, що його запровадив, в одноденний строк повідомляє про це громадянина України, стосовно якого запроваджено обмеження, та центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.

Пунктом 19 частини другої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавець зобов'язаний у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Відповідно до ст. 377-1 ЦПК України, питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця або за місцезнаходженням виконавчого округу за поданням приватного виконавця. Суд негайно розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця, приватного виконавця.

Разом з тим, згідно частин 1,2 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов'язаний: 1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом;2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження;3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; 4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; 5) роз'яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов'язки.

Крім того, вищевказаною нормою визначено, зокрема, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну.

Як вбачається з матеріалів справи, державним виконавцем здійснювались виклики боржника для сплати боргу та надання ряду документів (а.с.11-12, 13, 14).

Згідно доданої до доповнень апеляційної скарги довідки Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України Вих.№0.64-25345/0/15-17 від 09 серпня 2017 року, надісланої на запит Печерського РВ ДВС міста Київ ГтУЮ в місті Києві, громадянин ОСОБА_3 неодноразово перетинав державний кордон України.

Звертаючись до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України, державний виконавець зазначав, що під виконання судового рішення ним було встановлено, що у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення.

Разом з тим, листом Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» від 14 серпня 2017 року №062/14-9671 (И-2017) повідомлено, що згідно з даними реєстрових книг квартира АДРЕСА_1 на праві власності зареєстрована за ОСОБА_10 (1/2) та ОСОБА_11 (1/2).

Таким чином, доводи скаржника про те, що державним виконавцем вжито всіх заходів примусового виконання судового рішення під час проведення виконавчих дій, а також те, що у боржника відсутнє майно, на яке можливо звернути стягнення в рахунок погашення заборгованості по сплаті аліментів, не відповідають дійсним обставинам справи, а тому відхиляються колегією суддів.

Інші доводи апеляційної скарги не впливають на правильність висновків суду першої інстанції.

Висновки суду, викладені в оскаржуваній ухвалі, ґрунтується на вимогах закону і підтверджується матеріалами справи. Передбачених ст. 312 ЦПК України підстав для скасування ухвали Печерського районного суду міста Києва від 07 липня 2017 року - немає.

Керуючись статтями 303, 307, 312, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_4 - відхилити.

Ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 07 липня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий: І.М. Вербова

Судді: Л.Д.Поливач

О.В.Шахова