Справа № 585/3443/17
Номер провадження 2-о/585/576/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2017 року м.Ромни

Роменський міськрайонний суд Сумської області

в складі: головуючого судді Машини І.М.,

при секретарі Шаповаленко Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Ромни справу за заявою ОСОБА_1, заінтересовані особи: відділ державної реєстрації актів громадянського стану про встановлення факту смерті

ВСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про встановлення факту смерті ОСОБА_2 на тимчасово окупованій території України в м. Алчевськ Луганської області. Свою заяву обгрунтовує тим, що вона є донькою померлої. 26 серпня 2017 року ОСОБА_2 померла в м. Алчевськ Луганської області. Отримати свідоцтво про смерть у відділі РАЦС неможливо, оскільки факт смерті відбувся на тимчасово окупованій території України, на якій неможливо отримати медичний документ, що може бути прийнято відділом ДРАЦС для здійснення реєстрації смерті відповідно до ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану». У звязку з цим вона змушена звернутися до суду з даною заявою.

У судове засідання заявник не зявилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, заяву підтримує і просить задовольнити.

Представник заінтересованої особи Роменського міського відділу ДРАЦС у судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи без його участі, проти задоволення заяви не заперечує.

Згідно п. 5 ч. 2 ст. 234 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

У відповідності до п. 8 ч.1 ст.256 ЦПК України суд розглядає справи, зокрема, про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 257-1 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховної Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України.

Відповідно до п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» заяви про встановлення факту смерті особи в певний час (п.7 ст.273 ЦПК України) приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобов'язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. При цьому слід мати на увазі, що встановлення з зазначених підстав факту смерті відрізняється від встановлення факту реєстрації смерті (яке провадиться на підставі п.4 ст.273 ЦПК і полягає у з'ясуванні, насамперед, обставин не самої події смерті, а її реєстрації в органах реєстрації актів громадянського стану) та від оголошення особи померлою, яке провадиться за правилами глави 35 ЦПК.

З копії паспорта заявника серії ЕМ № 202508 вбачається, що вона зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.5-6).

З копії паспорта ОСОБА_2 серії ЕМ № 360829 вбачається, що вона зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 9).

Згідно довідки № НОМЕР_1 від 02.12.2014 року ОСОБА_2 перемістилася з тимчасово окупованої території (району проведення антитерористичної операції) в м. Ромни Сумської області, вул. Горького, 125/3. (а.с.12).

З копії лікарського свідоцтва про смерть № 529 від 28 серпня 2017 року, виданого Алчевським міським відділенням Луганської Народної Республіки ОСОБА_2 вбачається, що ОСОБА_2 померла 26 серпня 2017 року в м. Алчевськ, пр. Металургів, 13/51, причина смерті: дрібновогнищевий кардіосклероз (а.с.10).

Заявник звернувся до Роменського міського відділу ДРАЦС з метою отримання свідоцтва про смерть, однак у проведенні державної реєстрації смерті ОСОБА_2 їй було відмовлено, оскільки заявником предявлено документ, виданий на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження (а.с. 11).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невідємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.

Відповідно до п. 1 Постанова Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України.

Згідно з ч. 1-2 ст. 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина. Правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

На сьогоднішній час свідоцтво про смерть видане органом, який діє поза межами Конституції та законодавства України та не визнається на території України, а також лікарське свідоцтво про смерть видане медичними закладами тимчасово окупованої території не є підставою для реєстрації смерті на території України.

Статтею 17 ч.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачено, що у разі порушення положень цього Закону державні органи України застосовують механізми, передбачені законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних інтересів держави Україна.

Згідно зі ст. 18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території.

Згідно ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті чи виявлення трупа або за місцем поховання.

Пунктом 5 розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану, затверджених наказом Міністерства юстиції України №52/2 від 18 жовтня 2000 року, передбачено, що підставами для проведення державної реєстрації смерті, зокрема є: а) лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024.

Оскільки заявник, який є громадянином України, проживає в ІНФОРМАЦІЯ_3, позбавлений можливості отримати свідоцтво про смерть ОСОБА_2 відповідного зразку, у звязку з її смертю на тимчасово окупованій території України, суд приходить до висновку про задоволення заяви.

Керуючись Законом України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», Законом України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», розпорядженням КМУ «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення» від 07.11.2014 № 1085-р., ст.ст. 212-214, 234, 235, 256-259 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Встановити факт смерті ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, жіночої статі, громадянки України, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_5, Україна, яка померла 26 серпня 2017 року на тимчасово окупованій території України в місті Алчевськ Луганської області, України, та була зареєстрована за адресою: Україна, в м. Алчевськ, пр. Металургів, 13/51.

Рішення підлягає негайному виконанню.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Сумської області через Роменський міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення, для осіб, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення - з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: підпис…

Копія вірна:

СУДДЯ РОМЕНСЬКОГО МІСЬКРАЙОННОГО СУДУ ОСОБА_3