_____________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 520/9355/17
Провадження № 2/520/8585/17
УХВАЛА

21.09.2017 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого - судді Калініченко Л.В.

при секретарі Єгоровій Н.Ю.

розглянувши у попередньому судовому засіданні в місті Одесі заяву представника ОСОБА_1 міської ради про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 міської ради до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Київська районна адміністрація ОСОБА_1 міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_3, про витребування майна з чужого незаконного володіння,

В С Т А Н О В И В:

09.08.2017 року до Київського районного суду міста Одеси надійшла позовна заява ОСОБА_1 міської ради до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Київська районна адміністрація ОСОБА_1 міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_3, про витребування майна з чужого незаконного володіння, в якій позивач просить суд:

- витребувати від ОСОБА_2 на користь територіальної громади міста Одеси в особі ОСОБА_1 міської ради квартиру АДРЕСА_1.

Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Калініченко Л.В.

Відповідно до ч. 1 ст. 114 ЦПК України позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред'являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Враховуючи те, що спір по справі стосується нерухомого майна, яке територіально відноситься до Київського районну м. Одеси, а від так вказана цивільна справа підсудна Київському районному суду м. Одеси.

Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 10.08.2017 року відкрито провадження по справі на підставі вищевказаної позовної заяви та призначено дату, час і місце проведення попереднього судового засідання.

19.09.2017 року до суду надійшла заява від позивача ОСОБА_1 міської ради про забезпечення позову, в якій представник просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом:

- накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1, реєстраційний номер нерухомого майна: 01;

- встановлення заборони суб'єктам державної реєстрації та державним реєстраторам, у тому числі нотаріусам, вчиняти будь-які дії повязані з державною реєстрацією речових прав щодо нерухомого майна квартири АДРЕСА_1, реєстраційний номер нерухомого майна: 01.

В обґрунтування вказаної заяви представник позивача посилається на те, що спір між сторонами в цій справі стосується нерухомого майна квартири АДРЕСА_1, реєстраційний номер нерухомого майна: 01, яке позивач просить суд витребувати з чужого незаконного володіння від ОСОБА_2, з підстав викладених у позові.

З урахуванням заявлених вимог з зазначених у позові підстав, позивач вважає, що відповідач дізнавшись про наявність судового розгляду справи, за наслідком розгляду якого квартира АДРЕСА_1, реєстраційний номер нерухомого майна: 01, може бути витребувана від ОСОБА_2, має можливість перереєструвати право власності на спірне нерухоме майно на користь третіх осіб, з метою ускладнення виконання рішення суду, у разі його постановлення на користь позивача.

У звязку з чим, представник позивача вважає, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до порушення прав позивача на судовий захист, для відновлення прав позивачу необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а тому за необхідне вжити заявлені заходи забезпечення позову.

Сторони по справі в попереднє судове засідання не зявились, про дату, час та місце проведення якого повідомлялись належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

У випадку, коли заяву про забезпечення позову подано до відкриття провадження у справі, така заява має бути розглянута впродовж двох днів та лише у випадку коли порушується питання про захист прав інтелектуальної власності, у іншому випадку вирішення питання про забезпечення позову до відкриття провадження у справі вбачається не можливим. Таким чином вимоги позивача про забезпечення позову розглянуті невідкладно після відкриття провадження у справі.

Суд, проаналізувавши матеріали справи, встановив наступні обставини:

Подана позивачем заява про застосування заходів забезпечення позову відповідає приписам та вимогам, встановленим ч.2 ст. 151 ЦПК України, та таким чином вона підлягає невідкладному розгляду у попередньому судовому засіданні за наявною явкою сторін по справі.

Згідно з ч. ч.1-3 ст. 151 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим кодексом, заходи забезпечення позову. У заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов, вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності, а також інші відомості, потрібні для забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до п.1, п. 2 ч. 1, 2 та ч. 3 ст. 152 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб; забороною вчиняти певні дії. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову. Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв'язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

Пленум Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року у п.4 розяснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов'язаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

При цьому, загроза утруднення або неможливості виконання рішення суду наявні тоді, коли у сторони спору до його вирішення є можливість розпорядитися об'єктом прав, що став предметом спору.

Позивач звертаючись до суду з зазначеною заявою зазначив, що ОСОБА_1 міською радою подано позов про витребування від ОСОБА_2 на користь територіальної громади міста Одеси в особі ОСОБА_1 міської ради нерухомого майна квартиру АДРЕСА_1.

Позивач у позові в обґрунтування заявленої вимоги та необхідності вжиття заходів забезпечення позову, посилається на те, що 24.04.2017 року на адресу юридичного департаменту ОСОБА_1 міської ради надійшов лист Київської районної адміністрації ОСОБА_1 міської ради від 20.04.2017 року № 359/01-12, яким повідомлено про наступні обставини.

Листом від 12.05.2016 року № 320/02-16 КП «ЖКС «Вузівський» повідомив Київську районну адміністрацію ОСОБА_1 міської ради про смерть ОСОБА_4, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1. Вказана квартира не приватизована та знаходиться в комунальній власності.

Розпорядженням Київської районної адміністрації ОСОБА_1 міської ради від 23.05.2016 року № 362 зазначену квартиру передано установі комунальної власності «Автотранспортне господарство ОСОБА_1 міськвиконкому» для подальшого її надання співробітникам, які мають право на покращення житлових умов та перебувають на квартирному обліку за місцем проживання.

На підставі клопотання керівництва установи комунальної власності «Автотранспортне господарство ОСОБА_1 міськвиконкому» від 25.05.2016 року № 231, розпорядженням Київської районної адміністрації ОСОБА_1 міської ради від 31.05.2016 року № 373 затверджено рішення загальних зборів трудового колективу (протокол від 24.05.2016 року № 8), спільне рішення адміністрації та профспілкового комітету (протокол від 24.05.2016 року № 9) про надання житла ОСОБА_5 та видачу йому ордеру на жиле приміщення двокімнатної квартири № 1 в житловому будинку 25 по вул. Тульській у м. Одесі.

01.06.2016 року Київською районною адміністрацією ОСОБА_1 міської ради видано ОСОБА_5 корінець ордеру № 009558 серія КР на зазначену квартиру.

Одночасно, з відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, позивачу стало відомо, що право власності на вказану квартиру було зареєстровано за гр. ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 19.05.2016 року № 214, посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_1 міського нотаріального округу ОСОБА_6

В подальшому право власності на зазначену квартиру зареєстровано за гр. ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 24.05.2016 року № 644, посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_1 міського нотаріального округу ОСОБА_7

Позивач також посилається на те, що як вбачається з договору купівлі-продажу від 19.05.2016 року № 214, продавцю, ОСОБА_8, спірна квартира належить на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконкому ОСОБА_1 міської ради депутатів 12.06.1998 року за реєстровим № 9-3553, зареєстрованого в КП «ОМБТІ та РОН» в книзі № 174 пр., на сторінці № 41, за № 5978.

Однак, відповідно до листа КП «Міське агентство з приватизації житла» ОСОБА_1 міської ради від 13.06.2016 року № 391/01-09 станом на 13.06.2016 року квартира АДРЕСА_2, не приватизована.

Листом департаменту міського господарства ОСОБА_1 міської ради від 30.06.2016 року № 01-70/262 повідомлено, що свідоцтво про право власності від 12.06.1998 року за реєстровим № 9-3553 на квартиру АДРЕСА_2, не оформлялось та не видавалось. Також повідомлено, що розпорядження органу приватизації від 21.03.1997 року за № 93553 було видано на іншу квартиру іншим особам.

Згідно з листом КП «БТІ» ОСОБА_1 міської ради від 29.06.2016 року № 2861-08/113 станом на 31.12.2012 року право власності на зазначену квартиру не зареєстровано. Також повідомлено, що в книзі 174 пр на стор. 41, за № 205 зареєстровано право власності на інші об'єкти нерухомості за іншою адресою.

Позивач також зазначив, що у провадженні ОСОБА_1 місцевої прокуратури № 1 знаходяться матеріали до судового розслідування, внесеного 21.06.2016 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000044, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190, ч. 1 ст. 366 КК України, за фактом підроблення невстановленими особами свідоцтва Управління житлово-комунального господарства на право власності та технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_3 від 12.06.1998 року на ім'я ОСОБА_8, що у подальшому посприяло реєстрації шахрайським шляхом права власності на квартиру та потягло за собою вибуття із власності територіальної громади м. Одеси квартири АДРЕСА_4, чим спричинено шкоду в особливо великих розмірах.

Враховуючи вищевикладене, Київська районна адміністрація ОСОБА_1 міської ради звернулася до ОСОБА_1 окружного адміністративного суду з адміністративним позовом про скасування відповідних рішень про державну реєстрацію права власності.

Ухвалою ОСОБА_1 окружного адміністративного суду від 04.04.2017 року провадження у справі № 815/5981/16 за вказаним позовом Київської районної адміністрації ОСОБА_1 міської ради про скасування рішень закрито, оскільки цей спір не є публічно-правовим, а випливає з договірних відносин щодо укладення договору купівлі-продажу, його посвідчення та набуття права власності на нерухоме майно, які регулюються цивільним законодавством та повинні вирішуватися в порядку цивільного судочинства.

У зв'язку із зазначеними обставинами Київською районною адміністрацією направлено до юридичного департаменту ОСОБА_1 міської ради матеріали вказаної справи для подальшого звернення до суду з позовною заявою про витребування майна із чужого незаконного володіння та визнання права власності за територіальною громадою міста.

На підставі викладеного, позивач вважає, що квартира АДРЕСА_5 підлягає витребуванню у ОСОБА_2 на користь територіальної громади м. Одеси в особі ОСОБА_1 міської ради, оскільки право власності на вказану квартиру належить територіальній громаді м. Одеси, спірна квартира поза волею власника - позивача, вибула з комунальної власності, оскільки ОСОБА_1 міською радою не приймалося рішень щодо відчуження квартири № 1 по вул. Тульській. 25 у м. Одесі на користь будь-яких осіб, а тому позивач вважає, що право власності на спірну квартиру набуто ОСОБА_8 та ОСОБА_3 шляхом незаконного заволодіння та привласнення комунального майна, що суперечить діючому законодавству України та порушує права територіальної громади м. Одеси в особі ОСОБА_1 міської ради як власника такого майна.

У звязку з чим, позивач був вимушений звернутись до суду з відповідним позовом до суду для захисту прав та інтересів територіальної громади м. Одеси в особі ОСОБА_1 міської ради.

Представник позивача вважає, що з урахуванням заявлених вимог з зазначених у позові підстав, відповідач дізнавшись про наявність судового розгляду справи, за наслідком розгляду якого квартира АДРЕСА_1, реєстраційний номер нерухомого майна: 01, може бути витребувана від ОСОБА_2, має можливість перереєструвати право власності на спірне нерухоме майно на користь третіх осіб, з метою ускладнення виконання рішення суду, у разі його постановлення на користь позивача.

У звязку з чим, представник позивача вважає, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до порушення прав позивача на судовий захист, для відновлення прав позивачу необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а тому за необхідне вжити заявлені заходи забезпечення позову.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, саме пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Докази суд оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму ВСУ №9 від 22.12.2006 року „Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

При розгляді заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, суд враховує практику Європейського суду з прав людини. Так, згідно п. 43 Рішення по справі "Шмалько проти України" право на суд одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на до доступ до правосуддя, в аспекті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно ст. 1 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Для належної реалізації завдань цивільного судочинства слугує зокрема те, що відповідно до ст.124 Конституції України судові рішення є обов'язковим до виконання на всій території України. Таким чином, порушене, невизнане, оспорюване право особи може буде захищене та відновлене тільки після реального виконання рішення суду, яким спір буде вирішено по суті.

Разом з тим, суд враховує, що заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

З урахуванням вищевикладеного, приймаючи до уваги наведені норми процесуального законодавства, з врахуванням роз'яснення Верховного Суду України, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін; наявності зв'язку між заходом щодо забезпечення позову і предметом позовної вимоги, в тому числі, спроможності заходів, який заявник просить вжити у порядку забезпечення позову, забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; суд дійшов висновку, що між сторонами виник спір стосовно вибуття з комунальної власності територіальної громади м. Одеси нерухомого майна квартири АДРЕСА_5, яка на незаконних підставах, як стверджує позивач, перебуває у відповідача ОСОБА_2, а тому позивач був вимушений звернутись до суду з відповідним позовом та просить суд витребувати вказане нерухоме майно з незаконного володіння відповідача ОСОБА_2, а тому у разі відчуження відповідачем спірного нерухомого майна квартири під час розгляду справи на користь третіх осіб, зробить неможливим виконання рішення суду у разі його постановлення на користь позивача, а відтак й порушить права позивача на судовий захист, а забезпечення позову навпаки виступають запорукою виконання можливого рішення суду, тому вказані вимоги про забезпечення позову є співрозмірними позовним вимогам, на підставі вищевикладених обставин зазначених позивачем суд вважає, що є існування загрози невиконання та утруднення виконання відповідачем можливого рішення суду про задоволення позову на користь позивача, у звязку з чим, суд вважає, що заява позивача ОСОБА_1 міської ради про забезпечення позову є обґрунтовано та підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 151-153 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Заяву представника позивача ОСОБА_1 міської ради про забезпечення позову задовольнити.

Вжити заходи забезпечення позову по цивільній справі №520/9355/17 за позовом ОСОБА_1 міської ради до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Київська районна адміністрація ОСОБА_1 міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_3, про витребування майна з чужого незаконного володіння, а саме:

- Накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1, реєстраційний номер нерухомого майна: 01;

- Встановити заборону суб'єктам державної реєстрації та державним реєстраторам, у тому числі нотаріусам, вчиняти будь-які дії повязані з державною реєстрацією речових прав щодо нерухомого майна квартири АДРЕСА_1, реєстраційний номер нерухомого майна: 01.

Копію ухвали направити для виконання до Управління державної реєстрації юридичного департаменту ОСОБА_1 міської ради (65009, м. Одеса, вул. Черняхівського, 6).

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Одеської області шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги протягом пяти днів з дня її оголошення, а особи, які були відсутні під час оголошення ухвали протягом пяти днів з дня отримання її копії.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Оскарження ухвали не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвала про забезпечення позову виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Головуючий Калініченко Л. В.