Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

18 вересня 2017 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючого судді Куштана Б.П., суддів: Джуги С.Д. і ОСОБА_1,

при секретарі: Сочка І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» і ОСОБА_2 на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 29 березня 2017 року за позовом публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості, -

ВСТАНОВИЛА:

ПАТ Укрсоцбанк» (надалі Банк) звернувся до суду з позовом у листопаді 2014 р.

Після збільшення позовних вимог (а.с.35) просив стягнути з ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором № 08/290/28 від 26 червня 2008 р. і кредитним договором № 08/290/137 від 06 вересня 2006 р. у розмірі 168 263,77 доларів США, що станом на 16.04.2015 р. становить 3 665 294, 24 грн., і вирішити питання розподілу судових витрат.

На обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідно до укладених кредитних договорів і додаткових угод до них відповідач зобовязалася погашати отриманий кредит і сплачувати відсотки за користування кредитом. Такі платежі мали надходити щомісяця. ОСОБА_3 узятих на себе зобовязань не виконувала, внаслідок чого утворилась заборгованість за кредитними договорами.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 29 березня 2017 р. позов задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_2 на користь Банку заборгованість за кредитним договором № 08/290/137 від 06 вересня 2006 р., яка складається із суми заборгованості по кредиту в розмірі 6 503.25 доларів США, що в гривневому еквіваленті на день ухвалення рішення склало 176 368,14 грн.; заборгованості по відсотках 16 457,50 доларів США, що в гривневому еквіваленті на день ухвалення рішення склало 446 327,40 грн.; пені за невчасне повернення кредиту 12 368,76 грн.; пені за невчасне повернення кредиту - 51 977,39 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Банку заборгованість за кредитним договором № 08/290/28 від 26 червня 2008 р., яка складається із суми заборгованості по кредиту в розмірі 6 130.31 доларів США, що в гривневому еквіваленті на день ухвалення рішення склало 166 254,00 грн.; заборгованості по відсотках 24 195,65 доларів США, що в гривневому еквіваленті на день ухвалення рішення склало 6 561 86,02 грн.; пені за невчасне повернення кредиту 11 659,46 грн.; пені за невчасне повернення кредиту у розмірі 74 811,22 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Банку судовий збір у розмірі 3654 грн. У решті позовних вимог відмовлено.

Банк просить скасувати це рішення і ухвалити нове, яким збільшені позовні вимоги задовольнити. Доводить про порушення норм матеріального права. Указує, що Банк звернувся до суду з позовом про дострокове стягнення заборгованості у порядку, передбаченому ч.2 ст.1050 ЦК України. Зазначає, що суд першої інстанції не мав правових підстав відмовляти в задоволенні позовних вимог про дострокове стягнення заборгованості.

ОСОБА_2 також подала апеляційну скаргу. Просить скасувати це рішення і ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог Банку відмовити в повному обсязі. Доводить про порушення норм матеріального та процесуального права. Указує, що Банк належними та допустимим доказами не довів належну до стягнення суму заборгованості. Зазначає, що суд першої інстанції не врахував того факту, що було вчинено виконавчі написи (№ 226 і № 228), згідно з якими було звернуто стягнення на предмет іпотеки для задоволення вимог Банку.

У письмових запереченнях Банк просить апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Апеляційна скарга Банку підлягає задоволенню, рішення зміні із задоволенням збільшених позовних вимог, із таких мотивів.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги частково, виходив із того, що Банком було предявлено вимоги щодо дострокового стягнення всієї суми кредиту, несплачених процентів і пені з порушенням процедури, визначеної у додаткових угодах до кредитних договорів (надіслання письмового повідомлення позичальнику Банку), у звязку з чим ухвалив стягнути поточну заборгованість, що виникла станом на 24.10.2014 р., із урахуванням позовних вимог і наданого позивачем розрахунку.

Щодо стягнення пені за несвоєчасну сплату кредиту і пені за несвоєчасну сплату відсотків, суд дійшов висновку, що таку необхідно стягнути в розмірі, яка склалася у боржника протягом 1 року до моменту звернення у суду із позовом, сягнувши таку в гривнях.

Колегія суддів не погоджується із такими висновками через невідповідність їх обставинам справи та порушення судом норм матеріального права.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За правилами ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до умов кредитного договору у разі невиконання чи неналежного виконання відповідачем будь-яких обовязків, встановлених договором, позивач має право вимагати дострокового виконання зобовязання із повернення кредиту за кредитним договором.

Як видно з матеріалів справи, 06 вересня 2006 р. між АКБ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», і ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 08/290/137 (а.с.8-11), згідно з яким відповідачу було надано кредит у сумі 39 600 доларів США, зі сплатою 13,5% річних, із кінцевим терміном погашення заборгованості до 03.09.2021 р. (включно).

У забезпечення виконання кредитного договору з ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 і ОСОБА_7 було укладено іпотечний договір, за умовами якого майнові поручителі передають кредитору в іпотеку квартиру загальною площею 89,1 кв. м заставною вартістю 359 964 грн., що в еквіваленті складає 71 280 доларів США (п.1.3 кредитного договору).

Додатковою угодою № 1 від 09 жовтня 2008 р. (а.с.14) відсоткову ставку по кредиту було збільшено до 15% відсотків річних.

Додатковою угодою від 14 липня 2009 р. суму кредиту було збільшено до 41008,68 доларів США, зі сплатою 15,34% відсотків річних і збільшено кінцевий термін погашення заборгованості до 03.09.2026 р.

Додатковою угодою № 3 від 24 листопада 2010 р. кредитну заборгованість було реструктуризовано, змінено графік погашення кредиту та сторонами підтверджено залишок заборгованості по кредиту, що станом на 24 листопада 2010 р. становив: залишок заборгованості по кредиту у розмірі 38570,34 доларів США та залишок заборгованості по нарахованих процентах у розмірі 3937,77 доларів США.

26 червня 2008 р. між АКБ «Укрсоцбанк» і позивачем було укладено договір кредиту №08/290/28 (а.с.17-19), згідно з яким ОСОБА_2 було надано кредит в сумі 54000 доларів США, зі сплатою 14% річних, з кінцевим терміном погашення заборгованості до 25.06.2023 р.

Додатковою угодою №1 від 09 жовтня 2008 р. (а.с.20) відсоткову ставку по кредиту було збільшено до 15% відсотків річних.

Додатковою угодою від 14 липня 2009 р. (а.с.21) суму кредиту було збільшено до 56434,89 доларів США, зі сплатою 15,29% відсотків річних та збільшено кінцевий термін погашення заборгованості до 25.06.2028 р.

Додатковою угодою №3 від 24 листопада 2010 р. (а.с.22) кредитну заборгованість було реструктуризовано, змінено графік погашення кредиту та сторонами підтверджено залишок заборгованості по кредиту, що станом на 24 листопада 2010 р. складав залишок заборгованості по кредиту в розмірі 53482,61 доларів США та залишок заборгованості по нарахованих процентах у розмірі 5189,71 доларів США.

Відповідно до цих кредитних договорів ОСОБА_2 зобов'язалася погашати отримані кредити щомісяця і сплачувати відсотки за користування кредитом.

Відповідач узяті на себе зобовязання не виконувала, внаслідок чого станом на 16 квітня 2015 р. (Банком було подано заяву про збільшення позовних вимог а.с.35) у ОСОБА_2 утворилась заборгованість за кредитним договором № 08/290/28 від 26 червня 2008 р. і кредитним договором № 08/290/137 від 06 вересня 2006 р. у розмірі 168 263,77 доларів США, що станом на 16.04.2015 р. складає 3 665 294, 24 грн.

Як убачається із п.п.1.1.1 п.1 додаткової угоди до кредитного договору № 08/290/137, (06 числа) кожного місяця позичальника рівними частинами сплачує кредитору суму грошових коштів, яка включає заборгованість за кредитом і проценти за користування кредитом у розмірі 556,42 доларів США, а починаючи з серпня 2009 р. до 10 числа (включно) кожного місяця погашення здійснюються згідно з графіком, який міститься у цій додатковій угоді.

Із п.п.1.1.1 п.1 додаткової угоди до кредитного договору № 08/290/28 від 26 червня 2008 р. убачається, що погашення кредиту має здійснюватися щомісяця до 10 числа (включно) кожного місяця, починаючи з липня 2008 р. (останній платіж 25 червня 2028 р.), згідно з графіком установленим у цій додатковій угоді.

Відповідно до п.2.5 кредитного договору нарахування процентів за користування кредитом здійснюється на суму фактичної заборгованості за кредитом у валюті кредиту щомісячно.

Окрім того, сплата процентів за кредитом передбачена п.п.2.5.1, п.п.2.5.2, п.п.2.5.3, п.2.6 кредитного договору.

Якщо договором встановлено обов'язок позичальника повернути кредит частинами (із розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів, належних йому від суми кредиту.

Передбачене статтею 1050 ЦК право кредитодавця вимагати від позичальника дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, є самостійним. Реалізація такого права жодним чином не залежить від пред'явлення кредитодавцем вимог про розірвання кредитного договору відповідно до положення статті 651 ЦК.

Суд першої інстанції стягнув із відповідача поточну заборгованість (з моменту останнього прострочення сплати чергового платежу). Однак, Банк заявляв позовні вимоги про дострокове стягнення кредитної заборгованості.

У цьому випадку суд повинен був розглядати справу в межах заявлених позивних вимог, а вийшовши за ці межі, суд порушив право принцип диспозитивності розгляду цивільного спору.

Висновок суду про ненадіслання Банком відповідачу письмового повідомлення про стягнення заборгованості, що є обовязковим відповідно до умов кредитних договорів, базується на неправильному розумінні судом обставин справи, оскільки право Банку на дострокове стягнення заборгованості може бути реалізоване ним протягом усього часу дії договору та відмовляти в задоволенні позову про дострокове стягнення заборгованості з підстав неповідомлення боржника про наявну заборгованість порушує право Банку на захист своїх інтересів у порядку, передбаченому ч.2 ст. 1050 ЦК України.

Таким чином, у разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу до закінчення строку виконання зобовязання (по кредитному договору № 08/290/137 від 06.09.2006 р. до 03 вересня 2026 р.; по кредитному договору № 08/290/28 від 26.06.2008 р. до 25 червня 2033 р.) вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини позики, що підлягає сплаті разом із нарахованими процентами.

Підставою, яка породжує обовязок сплатити неустойку, є порушення боржником зобовязання, що визначається ст. 610 ЦК України.

Відповідно до ч.2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Тобто пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір поки зобовязання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення.

Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права.

Суд першої інстанції правильно встановив, що пеню за несвоєчасну сплату кредиту та пеню за несвоєчасну сплату відсотків належить нараховувати в такому розмірі, який склався у боржника протягом одного року до звернення Банку до суду з позовом.

Однак, суд вирішив необґрунтовано зменшити її розмір.

При цьому зазначив, що при здійсненні правосуддя необхідно сприяти сторонам у здійсненні їх прав, а ч.3 ст. 551 ЦК України дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків.

Положення частини третьої статті 551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка, і не може бути застосовано до сум, які нараховуються згідно з частиною другою статті 625 ЦК, які мають іншу правову природу. При цьому проценти, які підлягають сплаті згідно з положеннями статей 1054, 1056-1 ЦК, у такому порядку не підлягають зменшенню через неспівмірність із розміром основного боргу, оскільки вони є платою за користування грошима і підлягають сплаті боржником за правилами основного грошового боргу. Істотними обставинами в розумінні частини третьої статті 551 ЦК можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання).

Необхідно зауважити, що основна заборгованість за кредитним договором № 08/290/137 від 06 вересня 2006 р. складає 38 570.34 доларів США, заборгованість по відсотках 26 463.39 доларів США, пеня за невчасне повернення кредиту 955.03 доларів США, та 4013,345 доларів США. Основна заборгованість за кредитним договором № 08/290/28 від 26 червня 2008 р. складає 53 482,61 доларів США, заборгованість по відсотках 38 102,39 доларів США, пеня за невчасне повернення кредиту 900.26 доларів США, та 5776,41 доларів США.

Тобто, в цьому випадку немає жодних підстав для застосування ч.3 ст. 551 ЦК України

Суд, стягнувши заборгованість по пені та відсотках, яка є меншою, ніж заявлено Банком у позові, застосував положення п.1 ч.2 ст. 258 ЦК України, чим порушив норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення спору, оскільки Банк звернувся у суд із позовом у листопаді 2014 р., а згідно з розрахунком заборгованості пеня за несвоєчасну сплату кредиту та пеня за несвоєчасну сплату відсотків по двом кредитним договорам розрахована, починаючи з 20.10.2013 р. і до моменту звернення Банку до суду в листопаді 2014 р. (а.с.5; а.с.7). Тобто, той розмір пені, який був указаний позивачем у розрахунку заборгованості, є дійсним, правильним і поданий із дотримання п.1 ч.2 ст.258 ЦК України.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що рішення у цій частині підлягає зміні з ухвалення нового рішення про задоволення збільшених позовних вимог у повному обсязі.

Судові витрати належить покласти на відповідача та присудити позивачу.

Апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає відхиленню із таких мотивів.

Заявник у своїй апеляційній скарзі вказує, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що 20 березня 2014 р. на підставі звернення Банку приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_8 було вчинено виконавчий напис № 226 та № 228, згідно з якими звернуто стягнення на квартиру, яка знаходиться за адресою: м. Ужгород, вул. Павлова, 19/2, для задоволення вимог Банку.

Наявність виконавчого напису нотаріуса, вчиненого за невиконання кредитного договору, за відсутності реального виконання боржником свого зобов'язання, не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін й не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов'язання і не позбавляє кредитора права на отримання процентів за користування кредитом та пені, передбачених договором за несвоєчасну сплату кредиту.

Банк звернувся до суду в листопаді 2014 р., а виконавчі провадження відкритті 04.10.2016 р. (а.с.153-154).

Однак, із матеріалів справи не вбачається, що ці виконавчі провадження виконані, а тому довід ОСОБА_2 про наявність виконавчого провадження, яке не виконано, не заслуговує на увагу та не дає підстав для скасування оскаржуваного рішення.

Решта доводів ОСОБА_2 зводяться до заперечення розрахунку заборгованості та платежів, які заявник здійснила на погашення кредиту. Вважає розрахунок боргу поданий позивачем помилковим, у звязку з чим не можна однозначно встановити ціну позову.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Банк належними та допустимими доказами довів те, на що посилався. Суму заборгованості ОСОБА_2 - розрахунком, принцип нарахування відсотків, пені - кредитними договорами та додатковими угодами до кредитних договорів.

По суті позичальник не заперечує, що отримувала кредит. І відповідно до умов договору вона була зобовязана сплачувати суму кредиту та відсотки за користування кредитом, однак узятих на себе зобовязань не виконувала, внаслідок чого в неї і утворилась кредитна заборгованість.

Заперечення ОСОБА_2 проти суми нарахованої заборгованості базується на її нерозумінні умов тих кредитних договорів і додаткових угод до них, які були нею підписані.

Навпаки, за умови незгоди із сумою боргу, яку Банк предявив до стягнення, ОСОБА_2 мала право подати свій розрахунок із зазначенням платежів, які вона сплатила та які, можливо, не врахував Банк.

Однак, цього не було зроблено, а доказування не може базуватися на припущеннях. Доводи ОСОБА_2 є декларативні, базуються на неправильному розумінні обставин справи, а тому такі не можуть слугувати підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 253, 258, 526, 549, 610, 625, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 10, 60, 212, 213, 303, 307 ч.1 п.3, 309 ч.1 п.3, п.4, ч.2, 313, 314 ч.2, 316, 317, 319 ЦПК України, -

РІШИЛА:

1.Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» задовольнити.

2.Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

3.Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 29 березня 2017 року змінити, виклавши його резолютивну частину в наступній редакції:

- 3.1. Позов публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» задовольнити.

- 3.2. Стягнути з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором № 08/290/137 від 06 вересня 2006 року в розмірі 70002 (сімдесят тисяч два) 09 доларів США, яка складається із суми заборгованості по кредиту 38 570 (тридцять вісім тисяч п'ятсот сімдесят) 34 доларів США; суми заборгованості по відсотках 26 463 (двадцять шість тисяч чотириста шістдесят три) 39 доларів США; пені за невчасне повернення кредиту 20 800 (двадцять тисяч вісімсот) гривень 55 ( пятдесят пять) копійок; пені за невчасне повернення кредиту 87 410 (вісімдесят сім тисяч чотириста десять) гривень 54 (пятдесят чотири) копійки.

- 3.3. Стягнути з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором № 08/290/28 від 26 червня 2008 року в розмірі 98 261 (дев'яносто вісім тисяч двісті шістдесят один) 68 доларів США, яка складається із суми заборгованості по кредиту 53 482 (п'ятдесят три тисячі чотириста вісімдесят два) 61 доларів США; суми заборгованості по відсотках 38 102 (тридцять вісім тисяч сто два) 39 доларів США; пені за невчасне повернення кредиту 19 607 (дев'ятнадцять тисяч шістсот сім) гривень 66 (шістдесят шість) копійок; пені за невчасне повернення кредиту 125 810 (сто двадцять п'ять тисяч вісімсот десять) гривень 20 (двадцять) копійок.

Усього стягнути з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором № 08/290/137 від 06 вересня 2006 року та заборгованість за кредитним договором № 08/290/28 від 26 червня 2008 року в розмірі 168 263 (сто шістдесят вісім тисяч двісті шістдесят три) 77 доларів США, що станом на 16.04.2015 р. становило 3 665 294 (три мільйони шістсот шістдесят п'ять тисяч двісті дев'яносто чотири) гривні 24 (двадцять чотири) копійки.

- 3.5. Стягнути з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» сплачений судовий збір у розмірі 4 019 (чотири тисячі дев'ятнадцять) гривень 40 (сорок) копійок.

4. Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подачі скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: