Ухвала

Іменем України

28 серпня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Умнової О.В.,

Фаловської І.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу з врахуванням втрат від знецінення грошових коштів та 3 % річних від простроченої суми за весь час прострочення за касаційною скаргою ОСОБА_3, поданою представником - ОСОБА_4, на рішення апеляційного суду Львівської області від 20 грудня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У липні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 27 червня 2012 року між нею та ОСОБА_3 було укладено попередній договір купівлі-продажу земельної ділянки по вул. Кияка 15 у м. Винники Львівської області, що належить останньому. На виконання цього попереднього договору вона передала відповідачеві аванс у розмірі 1 800 доларів США. Договір купівлі-продажу земельної ділянки укладено не було. Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 09 жовтня 2013 року, що набрало законної сили, з ОСОБА_3 на її користь стягнуто кошти у розмірі 1 800 доларів США. що еквівалентно 14 387 грн. 40 коп.

Посилаючись на те, що рішення суду відповідачем не виконано, ОСОБА_2 просила стягнути з нього заборгованість із урахуванням інфляційних втрат та 3 % річних від простроченої суми за весь час прострочення.

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 11 липня 2016 року позов ОСОБА_2 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 3 % річних від простроченої суми боргу, що становить станом на 11 липня 2016 року 172,26 доларів США, що еквівалентно 4 278,24 грн. та несплачену частину боргу 1 019,93 доларів США, що станом на 11 липня 2016 року еквівалентно 25 330,98 грн. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 20 грудня 2016 року рішення районного суду в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2несплаченої частини боргу 1 019,93 доларів США, що станом на 11 липня 2016 року еквівалентно 25 330,98 грн. скасовано й ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 в цій частині відмовлено. Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 11 липня 2016 року змінено в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2сплаченого судового збору в розмірі 303,66 грн. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 243,60 грн. В іншій частині рішення районногосуду залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення апеляційного суду в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 3 % річних, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, й провадження у справі закрити.

Рішення апеляційного суду в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_2 про стягнення суми основної заборгованості та інфляційних втрат не оскаржене, тому в касаційному порядку не переглядається (ст. 335 ЦПК України).

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що рішення апеляційного суду ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Судами встановлено, що 27 червня 2012 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено попередній договір купівлі-продажу земельної ділянки по вул. Кияка 15 у м. Винники Львівської області, що належить останньому. На виконання цього попереднього договору вона передала ОСОБА_3 аванс у розмірі 1 800 доларів США. Договір купівлі-продажу земельної ділянки укладено не було.

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 09 жовтня 2013 року, що набрало законної сили, з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 стягнуто кошти у розмірі 1 800 доларів США. що еквівалентно 14 387 грн. 40 коп. Зазначене рішення суду виконано не в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, установлених ст. 11 цього Кодексу.

Так, у ч. 5 ст. 11 ЦК України визначено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникнути з рішення суду.

Згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов'язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов'язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду.

Указаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 30 березня 2016 року № 6-2168цс15 і відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх судів України.

Частково задовольняючи позов, суди на підставі поданих сторонами доказів, які належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), дійшли обґрунтованого висновку про те, що рішенням суду, яке набрало законної сили, з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 стягнуто грошову суму авансу у розмірі 1 800 доларів США. що еквівалентно 14 387 грн. 40 коп., і таке зобов'язання зводиться до сплати грошей, отже, є грошовим зобов'язанням, яке відповідач не виконав, що є підставою для застосування до спірних правовідносин положення ст. 625 ЦК України в частині стягнення 3 % річних від простроченої суми.

Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, що знаходяться поза межами повноважень касаційного суду (ст. 335 ЦПК України) і висновків апеляційного суду не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити рішення апеляційного суду без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3, подану представником - ОСОБА_4, відхилити.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 11 липня 2016 року та рішення апеляційного суду Львівської області від 20 грудня 2016 року в частині задоволення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення 3 % річних залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: О.В. Умнова

І.М.Фаловська