Справа № 341/1051/17
Провадження № 22-ц/779/1428/2017
Головуючий у 1 інстанції Максимчин Ю. Д.
Суддя-доповідач Мелінишин
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2017 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Мелінишин Г.П.

суддів: Пнівчук О.В., Томин О.О.

за участю секретаря Бойчука Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Галицького районного суду від 8 серпня 2017 року,

в с т а н о в и л а :

У липні 2017 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

Рішенням Галицького районного суду від 8 серпня 2017 року позов задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1000,00 грн щомісячно, починаючи з 17 липня 2017 року до досягнення дитиною повноліття. Також вирішено питання розподілу судових витрат.

На рішення суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення норм матеріального та процесуального права. На його думку, при визначенні розміру аліментів суд не врахував матеріальне становище позивача, зокрема, що така є молодою, працездатною особою, фізично здоровою, має можливість працювати та отримувати дохід, на обліку в центрі зайнятості не перебуває. Відтак, зважаючи, що обовязок утримувати дитину є рівною мірою як батька, так і матері, ОСОБА_1 повинна забезпечити половину прожиткового мінімуму для їхнього сина.

Також вказує, що встановлений рішенням суду розмір аліментів ставить його у важке матеріальне становище. Так, він кожного місяця витрачає кошти на харчування та речі першої необхідності, а тому не має можливості сплачувати аліменти у розмірі 1000,00 грн.

З цих підстав просив рішення суду змінити, зменшивши розмір аліментів до 750,00 грн.

В засіданні апеляційного суду апелянт та його представник доводи скарги підтримали з наведених у ній мотивів.

ОСОБА_1 доводів скарги не визнала посилаючись на обґрунтованість висновків суду.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив із того, що відповідач є батьком неповнолітньої дитини, зобовязаний її утримувати та має можливість сплачувати аліменти у визначеному розмірі.

Вислухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Статтями 8, 11 ЗУ «Про охорону дитинства» визначено, що батько та мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Окрім того, ратифікувавши у 1991 році Конвенцію про права дитини 1989 року, Україна прийняла на себе міжнародно-правові зобов`язання по здійсненню міжнародних стандартів прав дитини, відповідно з якими вона повинна забезпечити добробут, охорону здоров`я, житло, освіту для кожної дитини без будь-якої дискримінації, забезпечити якнайкраще здійснення інтересів і прав дитини в усіх сферах суспільного життя. Норми цієї Конвенції, відповідно до ст.9 Конституції України 1996 р., діють як складова національного законодавства України з 27 вересня 1991 року, тобто з часу її ратифікації Україною.

Згідно ст. ст.180, 181 СК батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі (ст. 184 СК України).

Зі змісту зазначених норм закону вбачається, що обов'язок по утриманню дитини є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька, при цьому обов'язком особистим, індивідуальним, а не солідарним.

Як правильно зясовано судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, в якому 12 березня 2014 року народився син ОСОБА_4 (а.с.5,6).

Встановлено, що відповідач матеріальної допомоги в добровільному порядку на утримання сина не надає.

Статтею 182 СК України встановлено, що, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Колегія суддів вважає, що місцевий суд врахувавши всі обставини справи, прийшов до обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача аліментів на користь позивача на утримання сина у розмірі по 1000,00 грн.

При цьому, на думку колегії суддів, такий розмір аліментів має забезпечити право малолітньої дитини сторін на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку.

Належних та допустимих доказів на спростування висновків суду та підтвердження неспроможності сплачувати аліменти у визначеному розмірі, як це встановлено ст.ст.10, 57-59 ЦПК України, відповідачем не представлено. Не подано таких і апеляційному суду.

Виходячи зі змісту ч. 2 ст. 303 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не вправі переоцінювати докази, які судом першої інстанції досліджені у встановленому законом порядку, а апеляційна скарга не містить посилання на нові докази, що давало б підставу для зміни рішення суду першої інстанції та зменшення розміру аліментів, стягуваних на утримання малолітньої дитини.

Колегія суддів приходить до висновку, що справа судом першої інстанції розглянута

повно і обєктивно, а рішення постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги правильності висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення не встановлено.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а рішення Галицького районного суду від 8 серпня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий Г.П. Мелінишин

Судді: О.В. Пнівчук

ОСОБА_5