Справа № 374/89/17 Головуючий у І інстанції Козіна С. М.
Провадження № 22-ц/780/3852/17 Доповідач у 2 інстанції Ігнатченко Н. В.
Категорія 58 13.09.2017
УХВАЛА

Іменем України

13 вересня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді: Ігнатченко Н.В.,

суддів: Кулішенка Ю.М., Сушко Л.П.,

за участю секретаря: Волошина В.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області виділені матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на ухвалу судді Ржищівського міського суду Київської області від 23 травня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірини Михайлівни, публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», третя особа - Ржищівський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

у с т а н о в и л а:

У травні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М., ПАТ КБ «ПриватБанк», третя особа - Ржищівський міський ВДВС ГТУЮ у Київській області, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Одночасно позивач подав заяву про забезпечення позову у вигляді встановлення обов'язку вчинити певні дії, а саме шляхом зняття арешту з належного йому майна, який накладений постановою Ржищівського міського ВДВС ГТУЮ у Київській області про арешт майна боржника від 4 травня 2017 року.

Заявлені вимоги мотивовані тим, що на виконання оспорюваного виконавчого напису нотаріуса державним виконавцем було накладено арешт на майно боржника в межах суми заборгованості, у зв'язку з чим існує загроза утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Ухвалою судді Ржищівського міського суду Київської області від 23 травня 2017 року заяву задоволено.

Зобов'язано Ржищівський міський ВДВС ГТУЮ у Київській області вчинити певні дії, а саме зняти арешт з майна, що належить ОСОБА_2, який накладений постановою в.о. начальника Ржищівського міського ВДВС ГТУЮ у Київській області Пливою В.В. про арешт майна боржника № 53876661 від 4 травня 2017 року.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою, відповідач ПАТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати, з мотивів порушення суддею суду першої інстанції норм матеріального та процесуального права, та постановити нову ухвалу про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали судді в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.

За правилами ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову. У заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов; вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно із ст. 152 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, встановленням обов'язку вчинити певні дії. При цьому види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Отже, заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватись лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб або учасників процесу.

Відповідно до роз'яснень, які містяться в п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року, при розгляді заяви про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Як вбачається з матеріалів справи, спір між сторонами виник у зв'язку із вчиненням 14 грудня 2016 року приватним нотаріусом Бондар І.М. виконавчого напису, яким запропоновано стягнути з ОСОБА_2 грошові кошти у загальному розмірі 2 701 699,97 грн., які є боргом за кредитним договором від 6 серпня 2008 року, укладеним між ним та ПАТ КБ «ПриватБанк».

Постановою в.о. начальника Ржищівського міського ВДВС ГТУЮ у Київській області Пливи В.В. від 4 травня 2017 року відкрито виконавче провадження № 53876661.

Цього ж дня в.о. начальника відділу було винесено постанову про арешт майна боржника в межах суми заборгованості.

Звертаючись до суду із заявою, ОСОБА_2 просив вижити заходів забезпечення позову у вигляді встановлення обов'язку державного виконавця вчинити певні дії, а саме зняти арешт з належного йому майна.

Таким чином, позивач просив здійснити дії, що не є забезпеченням позову, а є окремою вимогою, яка може бути предметом розгляду в самостійному порядку.

За змістом ст. ст. 151-153 ЦПК України забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Разом з тим, згідно зі ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Задовольняючи заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову, суд першої інстанції фактично вирішив по суті вимогу не розглядаючи її по суті в порядку розділу VІІ ЦПК України та зобов'язав третю особу зняти арешт з майна позивача. При цьому, суд не зазначив, яким же чином невжиття зазначених заходів забезпечення позову у запропонований спосіб може вплинути на виконання чи утруднити виконання можливого рішення суду про задоволення позову, а обмежився лише тим, що реалізація арештованого майна призведе до порушення прав та інтересів позивача. Однак, такі висновки суду не свідчать про реальну загрозу невиконання чи утруднення виконання рішення суду про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що немає жодних підстав для вжиття заходів забезпечення позову, про які просив позивач, і суддя в порушення вимог ст. ст. 151-153 ЦПК України безпідставно дійшла висновку про обґрунтованість заяви, що у відповідності до вимог ст. 312 ЦПК України, є підставою до скасування її ухвали та постановлення нової ухвали про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 312 - 315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити.

Ухвалу судді Ржищівського міського суду Київської області від 23 травня 2017 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою в задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову у справі відмовити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 324 ЦПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий Н.В. Ігнатченко

Судді: Ю.М. Кулішенко

Л.П. Сушко