Справа № 214/2675/17
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

08 вересня 2017 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Прасолова В.М.

при секретарі Євтушенко В.С.

за участю представника позивача ОСОБА_1

за участю представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 національного університету економіки і торгівлі імені ОСОБА_5 Барановського про стягнення суми не нарахованої та не виплаченої соціальної стипендії, суд -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_4 національного університету економіки і торгівлі імені ОСОБА_5 Барановського, в якому просить: стягнути з ОСОБА_4 національного університету економіки і торгівлі імені ОСОБА_5 -Барановського на його користь суму не нарахованої і не виплаченої соціальної стипендії за липень 2014 листопад 2016 року, включно, з урахуванням інфляційних втрат, в розмірі 17 127 грн. 79 коп.

В обґрунтування своїх позовних вимог вказав, що він, ОСОБА_3, в серпні 2013 року був зарахований на 1 курс вищого навчального закладу IV рівня акредитації ОСОБА_4 національного університету економіки і торгівлі імені ОСОБА_5 Барановського (далі відповідач, та/або університет, навчальний заклад) на денну форму навчання, за рахунок коштів державного бюджету, спеціальність «Фінанси і кредит», поза конкурсом, на підставі статті 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», як особа, батько якої має стаж роботи в підземних умовах більше 15 років. Факт наявності підземного стажу роботи батька ОСОБА_6, більше 15 років, надавав йому право на отримання з вересня 2013 року соціальної стипендії в розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, відповідно до статті 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» (ст. 5 в редакції Закону України від 05.07.2012р. № 5082-V1). Але, навчальний заклад, всупереч вимогам законодавства, з липня 2014 року по листопад 2016 року виплачував йому лише академічну стипендію за успішне навчання, значно меншу за прожитковий мінімум, встановлений законом для працездатних осіб. Враховуючи вищевикладене, до стягнення з університету на користь ОСОБА_3 предявляє заборговану соціальну стипендію за період з липня 2014 року по листопад 2016 року, з урахуванням інфляції в звязку з несвоєчасною її виплатою. За цей період навчальним закладом була нарахована та виплачена академічна стипендія на загальну суму 25712,60 гривень. Загальна сума соціальної стипендії, яку відповідач повинен був виплатити за цей період, - 38226,00 гривень. Сума заборгованої соціальної стипендії, що складає різницю між сумою соціальної стипендії відповідно до статті 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці (38 226,00 гривні) та сумою виплаченої академічної стипендії (25 12,60 гривень) дорівнює 12513,40 грн. Загальна сума заборгованості по виплаті соціальної стипендії, що підлягає стягненню з університету, за період з липня 2014 року по листопад 2016 року, включно, з урахуванням індексу інфляції, складає 17127,79 гривень. У відповідності до п. 8 ч. 3 ст. 3 Закону України «Про вищу освіту» від 01.07.2014 № 1556-VII формування і реалізація державної політики у сфері вищої освіти забезпечується шляхом надання особам, які навчаються у вищому навчальному закладі, пільг і соціальних гарантій у порядку, встановленому законодавством. Згідно з ч. 2 ст. 62 Закону України «Про вищу освіту» особи, які навчаються у вищому навчальному закладі за денною формою навчання, за рахунок коштів державного та місцевого бюджетів мають право на отримання стипендій у встановленому законодавством порядку. Частиною 1 ст. 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» від 02.09.2008 №345-VI ( із змінами, внесеними згідно із Законом N 5082-VI від 05.07.2012), в редакції, яка діяла на час спірних правовідносин) встановлено право осіб, батьки яких є шахтарями та мають стаж підземної роботи не менше 15 років на «зарахування поза конкурсом за особистим вибором спеціальності до державних і комунальних вищих та професійно-технічних навчальних закладів України для навчання за рахунок коштів державного і місцевих бюджетів з наданням місць у гуртожитках на час навчання та гарантованою виплатою за рахунок коштів державного бюджету стипендії в розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб». У відповідності до ч. 3 ст. 10 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» Закони України та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, до приведення їх у відповідність із цим Законом діють у частині, що не суперечить цьому Закону. Згідно зі ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб установлений у розмірі: з 1 січня - 1218 гривень. Згідно зі ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб установлений у розмірі: з 1 січня по 31 серпня 2015 року - 1218 гривень, з 1 вересня 1378 гривень. Згідно зі ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб установлений у розмірі: з 1 січня 1378 гривень, з 1 травня - 1450 гривень, з 1 грудня 1600 гривень. Законами України «Про Державний бюджет України на 2014 рік», «Про Державний бюджет України на 2015 рік», «Про Державний бюджет України на 2016 рік» дія статті 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» не призупинялась. Всупереч статті 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», університет не здійснював йому виплати соціальної стипендії, посилаючись на відсутність коштів та норми Порядку призначення та виплати стипендії, затвердженого постановою КМУ від 12 липня 2004 року № 882, яким виплата стипендії особам, батьки яких шахтарі та мають стаж роботи у підземних умовах більше 15 років, не передбачена. Виплата зазначених стипендій не поставлена в залежність від наявності на це коштів у бюджеті чи кошторисі навчального закладу, в якому навчається студент. Тому вважає, що функціональність вказаного Закону не залежить від встановленого Кабінетом Міністрів України механізму нарахування та виплати стипендії. Крім того, положення, визначені в Порядку призначення і виплати стипендій, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 12 липня 2004 року № 882, в редакції, яка діяла на час спірних правовідносин, щодо розміру стипендій не можуть бути застосовані до розглядуваного випадку, в частині визначення ним переліку осіб, які мають право на отримання соціальної стипендії, оскільки пізніше прийнятим Законом України «Про підвищення престижності шахтарської праці», який має вищу юридичну силу по відношенню до зазначеної постанови, встановлено інший більш високий рівень стипендії для категорії студентів з числа дітей шахтарів, які мають стаж підземної роботи більше 15 років. Згідно вимог ст. 8 Конституції України, Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Тому Закон України "Про підвищення престижності шахтарської праці" від 02 вересня 2008 № 345-У1 має вищу юридичну силу ніж Постанова Кабінету Міністрів України від 12 липня 2004 року № 882 "Порядку призначення і виплати стипендії". Положеннями цієї статті гарантовано зазначеним студентам право на навчання за рахунок коштів державного і місцевого бюджетів з наданням місць для проживання в гуртожитках на час навчання, також на одержання стипендії у розмірі прожиткового мінімуму. Також, у відповідності до частини 3 статті 10 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» Закони України та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим законом, до приведення їх у відповідність із цим Законом діють у частині, що не суперечать цьому закону. Вважає, що не внесення відповідних змін до Постанови КМУ після прийняття Закону України не є підставою для порушення його прав на отримання стипендії в розмірі, встановленому Законом. Наполягає, що виходячи з передбаченого статтею 8 Конституції України принципу верховенства права, необхідно враховувати положення Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», який має вищу юридичну силу та прийнятий пізніше, тому, при встановленні конкретного розміру пільги, Кабінет Міністрів України не вправі його встановлювати у меншому розмірі, ніж це визначено нормою Закону. Відповідно до вимог ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до положень ч.1 ст.1 Протоколу 1 Конвенції, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Поняття «майно» може означати «існуюче майно» або активи, включаючи права вимоги, стосовно яких заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання» на отримання можливості ефективно здійснити майнове право (Case of Stretch v the United Kingdom). Виходячи з наведеного, право позивача на отримання стипендії у встановленому ч.1 ст.5 Законом України «Про підвищення престижності шахтарської праці» - є майном у розумінні ч.1 ст.1 Протоколу 1 Конвенції, а невиплата стипендії, у відповідному розмірі, є порушенням його майнового права. Європейський Суд з прав людини, в своєму рішенні, викладеному в справі «Кечко проти України», встановив, що реалізація особою права, що пов'язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена в залежність від бюджетних асигнувань. Принцип верховенства права зобовязує державу поважати і застосовувати запроваджені нею закони, створюючи правові й практичні умови для втілення їх в життя (справа «Броньовський проти Польщі», заява № 31443/96, рішення Європейського Суду с прав людини від 22.06.2004 р., п. 184). Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд України в постановах по цивільним справам № 6-2981цс15 від 13 квітня 2016 року, № 6-929цс16 від 1 червня 2016 року, № 6-1044цс16 від 1 червня 2016 року, і в силу ст.214, 360-7 ЦПК Україну він має враховуватись іншими судами загальної юрисдикції при виборі та застосуванні правової норми до спірних правовідносин. Статтею 625 ЦК України встановлено відповідальність за порушення грошового зобовязання. Так, ч. 1 цієї статті визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. У ч. 2 зазначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» стипендії відносяться до обєктів, що підлягають індексації. питання, повязані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» № 2050-ІІІ від 19 жовтня 2000 року. Відповідно до статей 1, 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), така компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші. Із наведеного вбачається, що дія зазначених нормативних актів поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендія, заробітна плата). Основною умовою для виплати громадянину передбаченої статтею 2 Закону № 2050-ІІІ та Порядком компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі стипендії). При цьому компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією (у цій справі університетом) добровільно чи на виконання судового рішення. Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 18 листопада 2014 року № 21-518а14. Компенсація обчислюється як добуток нарахованого, але не виплаченого грошового доходу, за відповідний місяць (після утримання податку й обовязкових платежів) і приросту індексу споживчих цін у відсотках для визначення компенсації. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом та є загальновідомими. Вважає, що відповідач несе відповідальність за втрату доходу, шкода завдана йому, позивачу, неправомірними діями відповідача.

Представник позивача у судовому засіданні позов підтримала повністю, підтвердивши зміст позовної заяви.

Представник відповідача у судовому засіданні пояснила, що з позовом не згодна. При цьому пояснила, що соціальна стипендія позивачу не виплачувалася, тому що державою не виділялися для цього грошові кошти. Визнає, що позивач має право на соціальну стипендію, з розрахунком суми заборгованості згодна.

Представник третьої особи у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

У судовому засіданні безпосередньо досліджені наступні письмові докази: паспорт (а.с.15), свідоцтво про народження (а.с.17), довідка (а.с.18), трудова книжка (а.с.19-27), довідки (а.с.28,29,30,31), списки (а.с.32-33), лист та додаток до листа (а.с.56,57-60), повідомлення (а.с.61), лист (а.с.62).

Суд, керуючись вимогами ст. 60 ЦПК України, згідно якої доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, відповідно до ст. 58 ЦПК України, оцінюючи з точки зору належності досліджені у судовому засіданні докази, приходить до наступних висновків.

Суд, відповідно до ст. 58 ЦПК України, вважає досліджені у судовому засіданні паспорт (а.с.15), свідоцтво про народження (а.с.17), довідка (а.с.18), трудова книжка (а.с.19-27), довідки (а.с.28,29,30,31), списки (а.с.32-33), лист та додаток до листа (а.с.56,57-60), повідомлення (а.с.61), лист (а.с.62) належними доказами, так як ці докази містять інформацію щодо предмета доказування, а саме про те, чи є позивач сином ОСОБА_6, який стаж роботи останнього в підземних умовах, розміру стипендії, яку отримує позивач.

Суд, відповідно до ст. 59 ЦПК України, вважає досліджені у судовому засіданні зазначені письмові докази допустимими, так як ці докази одержані без порушення порядку, встановленого законом.

Оцінюючи з точки зору достовірності досліджені судом і визнані судом належними та допустимими докази, суд вважає достовірними доказами, як такими, що не суперечать іншим матеріалам справи та не оспорюються учасниками наступні:паспорт (а.с.15), свідоцтво про народження (а.с.17), довідка (а.с.18), трудова книжка (а.с.19-27), довідки (а.с.28,29,30,31), списки (а.с.32-33), лист та додаток до листа (а.с.56,57-60), повідомлення (а.с.61), лист (а.с.62)

Суд, оцінюючи відповідно до ст. 212 ЦПК України, всебічно, повно, обєктивно та безпосередньо досліджені наявні у справі докази, які визнані належними, допустимими та достовірними, вважає що у судовому засіданні встановлені наступні факти та обставини.

Позивач ОСОБА_3 в серпні 2013 року був зарахований на 1 курс вищого навчального закладу IV рівня акредитації ОСОБА_4 національного університету економіки і торгівлі імені ОСОБА_5 Барановського на денну форму навчання, за рахунок коштів державного бюджету, спеціальність «Фінанси і кредит», поза конкурсом, на підставі статті 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», як особа, батько якої має стаж роботи в підземних умовах більше 15 років.

Батько позивача ОСОБА_6 має підземний стаж роботи 27 років 2 місяці 14 днів з повним робочим днем під землею. Зазначений факт надавав позивачу право на отримання з вересня 2013 року соціальної стипендії в розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, відповідно до статті 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» (ст. 5 в редакції Закону України від 05.07.2012р. № 5082-V1).

Відповідач з липня 2014 року по листопад 2016 року виплачував позивачу лише академічну стипендію за успішне навчання, значно меншу за прожитковий мінімум, встановлений законом для працездатних осіб. Так, відповідач за зазначений період нарахував та виплатив позивачу академічну стипендію на загальну суму 25712 грн. 60 коп. Загальна сума соціальної стипендії, яку відповідач повинен був виплатити позивачу за цей період становить 38226 грн. 00 коп.

Різниця між сумою соціальної стипендії відповідно до статті 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці (38226 грн.00 коп.) та сумою виплаченої академічної стипендії (25712 грн. 60 коп.), становить 12513 грн. 40 коп., яку відповідач до даного часу не виплатив позивачеві.

Загальна сума заборгованості по виплаті соціальної стипендії, що підлягає стягненню з відповідача, за період з липня 2014 року по листопад 2016 року, включно, з урахуванням індексу інфляції, складає 17 127 грн. 79 коп.

Вказані обставини встановлені на підставі пояснень представників позивача та відповідача, та письмових доказів: свідоцтва про народження (а.с.17), довідки (а.с.18), трудової книжки (а.с.19-27), довідок (а.с.28,29,30,31), списків (а.с.32-33), повідомлення (а.с.61).

Суд вважає, що встановленим фактам та обставинам відповідають такі правовідносини, які регулюються вимогами ЦК України, Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» від 02.09.2008 №345-VI (ст. 5 в редакції Закону України від 05.07.2012р. № 5082-V1), Закону України «Про вищу освіту» від 01.07.2014 № 1556-VII, Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік», Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік», Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік», Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», Закону України «Про індексацію грошових доходів населення».

У відповідності до п. 8 ч. 3 ст. 3 Закону України «Про вищу освіту» від 01.07.2014 № 1556-VII формування і реалізація державної політики у сфері вищої освіти забезпечується шляхом надання особам, які навчаються у вищому навчальному закладі, пільг і соціальних гарантій у порядку, встановленому законодавством.

Згідно з ч. 2 ст. 62 Закону України «Про вищу освіту» особи, які навчаються у вищому навчальному закладі за денною формою навчання, за рахунок коштів державного та місцевого бюджетів мають право на отримання стипендій у встановленому законодавством порядку. Частиною 1 ст. 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» від 02.09.2008 №345-VI (із змінами, внесеними згідно із Законом N 5082-VI від 05.07.2012), встановлено право осіб, батьки яких є шахтарями та мають стаж підземної роботи не менше 15 років на зарахування поза конкурсом за особистим вибором спеціальності до державних і комунальних вищих та професійно-технічних навчальних закладів України для навчання за рахунок коштів державного і місцевих бюджетів з наданням місць у гуртожитках на час навчання та гарантованою виплатою за рахунок коштів державного бюджету стипендії в розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб.

У відповідності до ч. 3 ст. 10 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» Закони України та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, до приведення їх у відповідність із цим Законом діють у частині, що не суперечить цьому Закону.

Згідно зі ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб установлений у розмірі: з 1 січня - 1218 гривень.

Згідно зі ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб установлений у розмірі: з 1 січня по 31 серпня 2015 року - 1218 гривень, з 1 вересня 1378 гривень.

Згідно зі ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб установлений у розмірі: з 1 січня 1378 гривень, з 1 травня - 1450 гривень, з 1 грудня 1600 гривень.

Законами України «Про Державний бюджет України на 2014 рік», «Про Державний бюджет України на 2015 рік», «Про Державний бюджет України на 2016 рік» дія статті 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» не призупинялась.

Судом встановлено, що всупереч вимогам ст. 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», відповідач не здійснював позивачу виплати соціальної стипендії, посилаючись на відсутність коштів та норми Порядку призначення та виплати стипендії, затвердженого постановою КМУ від 12 липня 2004 року № 882, яким виплата стипендії особам, батьки яких шахтарі та мають стаж роботи у підземних умовах більше 15 років, не передбачена.

У відповідності до частини 3 статті 10 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» Закони України та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим законом, до приведення їх у відповідність із цим Законом діють у частині, що не суперечать цьому закону.

У відповідності до вимог ст. 4 ч. 4 ЦК України, якщо постанова Кабінету Міністрів України суперечить положенням цього Кодексу або іншому закону, застосовуються відповідні положення цього Кодексу або іншого закону.

Таким чином, не внесення відповідних змін до Постанови Кабінету Міністрів України від 12 липня 2004 року № 882, якою затверджений "Порядок призначення і виплати стипендії". після прийняття Закону України не є підставою для невиплати позивачу стипендії в розмірі, встановленому Законом.

Відповідно до вимог ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до положень ч.1 ст.1 Протоколу 1 Конвенції, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Таким чином, суд приходить до переконання, що невиплата позивачу стипендії у відповідному розмірі, є порушенням його майнового права.

Європейський Суд з прав людини, в своєму рішенні, викладеному в справі «Кечко проти України», встановив, що реалізація особою права, що пов'язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена в залежність від бюджетних асигнувань.

Принцип верховенства права зобовязує державу поважати і застосовувати запроваджені нею закони, створюючи правові й практичні умови для втілення їх в життя (справа «Броньовський проти Польщі», заява № 31443/96, рішення Європейського Суду с прав людини від 22.06.2004 р., п. 184).

Статтею 625 ЦК України встановлена відповідальність за порушення грошового зобовязання. Так, частиною першою цієї статті визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. У частині другій зазначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» стипендії відносяться до обєктів, що підлягають індексації.

Питання, повязані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» № 2050-ІІІ від 19 жовтня 2000 року.

Відповідно до статей 1, 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), така компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Із наведеного вбачається, що дія зазначених нормативних актів поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендія, заробітна плата).

Основною умовою для виплати громадянину передбаченої статтею 2 Закону № 2050-ІІІ та Порядком компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі стипендії). При цьому компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією, у даному випадку відповідачем, добровільно чи на виконання судового рішення.

Оскільки шкода завдана позивачу неправомірними діями відповідача, то останній несе відповідальність за втрату позивачем доходу у вигляді не нарахованої і не виплаченої соціальної стипендії.

Заперечення представника позивача які ґрунтуються на тому, що у відповідача відсутні кошти на виплату стипендії у передбаченому Законом розміри суд вважає необґрунтованими, оскільки суд також не бере до уваги, враховуючи що стаття 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», гарантує виплату стипендії особам, які відповідають вимогам зазначеної норми за рахунок коштів державного бюджету, виплата зазначених стипендій не поставлена в залежність від наявності на це коштів у бюджеті чи кошторисі навчального закладу, в якому навчається студент. Ця норма закону передбачає, що такий навчальний заклад може фінансуватися як з державного, так і з місцевих бюджетів.

Заперечення представника позивача які ґрунтуються на положення постанови КМ Украйни суд вважає необґрунтованими, так як у відповідності до вимог ст. 4 ч. 4 ЦК України, якщо постанова Кабінету Міністрів України суперечить положенням цього Кодексу або іншому закону, застосовуються відповідні положення цього Кодексу або іншого закону.

Таким чином, судом встановлено, що протиправними діями відповідача, завдана шкода позивачу, тому позивач обґрунтовано на підставі ст.ст. 15, 16 ЦК України звернувся до суду за захистом своїх порушених прав.

Вислухавши представників сторін, дослідивши письмові докази, суд на підставі ст. 10 ЦПК України згідно якої кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається та ст. 11 ЦПК України згідно якої цивільні справи розглядаються в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, суд вважає, що позовні вимоги підлягають повному задоволенню.

На підставі ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне, стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору в сумі 640 грн. 00 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4, 625 ЦК України, ст. ст. 5, 10 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» від 02.09.2008 №345-VI (ст. 5 в редакції Закону України від 05.07.2012р. № 5082-V1), ст. ст. 3, 62 Закону України «Про вищу освіту» від 01.07.2014 № 1556-VII, ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік», ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік», ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік», ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ст. ст. 1,2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» № 2050-ІІІ від 19 жовтня 2000 року, ст. 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», ст.ст. 8, 10, 11, 88, 208, 212, 214, 215 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

ОСОБА_7 ОСОБА_8 до ОСОБА_4 національного університету економіки і торгівлі імені ОСОБА_5 Барановського задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_4 національного університету економіки і торгівлі імені ОСОБА_5 Барановського на користь ОСОБА_3 суму не нарахованої і не виплаченої соціальної стипендії за липень 2014 листопад 2016 року включно, з урахуванням інфляційних втрат, в розмірі 17127 грн. 79 коп.

Стягнути з ОСОБА_4 національного університету економіки і торгівлі імені ОСОБА_5 Барановського на користь ОСОБА_3 витрати по сплаті судового збору в сумі 640 грн. 00 коп.

На рішення може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий суддя : В.М. Прасолов