АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_____________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого - судді Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Музичко С.Г.

при секретарі П'ятничук В.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 20 червня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,

Справа № 755/16508/16-ц
Апеляційне провадження: №22-ц/796/8762/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Яровенко Н.О.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Рейнарт І.М.
встановила:

у листопаді 2016р. позивач звернувся до суду з позовом про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_8 на три місці після набрання рішенням законної сили.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначав, що ІНФОРМАЦІЯ_1. помер ОСОБА_8, який був його двоюрідним братом. Після смерті ОСОБА_8 залишилося спадкове майно у вигляді окремої двокімнатної квартири АДРЕСА_1, грошові вклади на рахунках в ПАТ «Родовідбанк», ПАТ «Банк «Аркада», пенсія в ПАТ «Ощадбанк» та гараж в гаражному кооперативі «Березняки-4» по вул. Березняківській, 21.

Позивач стверджував, що маючи намір прийняти спадщину, він 12 серпня 2015 року звернувся до Шістнадцятої київської державної нотаріальної контори, однак листом від 13 серпня 2015р. у прийнятті заяви йому було відмовлено у зв'язку з пропуском встановленого законодавством строку на прийняття спадщини та роз'яснено, що питання про визначення додаткового строку для подання заяви може бути вирішено судом.

Позивач посилався на те, що з 1 березня 2007р. стан його здоров'я погіршився, з 9 листопада 2012р. постало питання про оперативне лікування з приводу імплантації штучного аортального клапану. Крім того, про смерть брата і про спадкове майно він дізнався 27 липня 2015р., коли відповідач ОСОБА_3 запросила його до себе додому в м. Харків для вирішення питань, пов'язаних з витратами на поховання, які вона понесла самостійно, тому строк для прийняття спадщини ним був пропущений з поважних причин.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 20 червня 2017 року у позові відмолено.

У поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Представник позивача посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, так як даний позов ґрунтувався на тому, що позивач за станом здоров'я не мав можливості вчасно звернутися із заявою про прийняття спадщини, тому посилання суду на рішення Апеляційного суду міста Києва від 22 березня 2016 року про відмову у позові ОСОБА_1 про встановлення додаткового строку для подання заяви про прийняття

- 2 -

спадщини є безпідставним.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників позивача, які підтримали апеляційну скаргу, пояснення представника відповідача, який просив залишити рішення суду без змін, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що ІНФОРМАЦІЯ_1. помер ОСОБА_8, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Відділом реєстрації смерті у м. Києві 3 грудня 2012р.

Згідно матеріалів спадкової справи, заведеної 22 березня 2013р. Шістнадцятою київською державною нотаріальною конторою до майна померлого ОСОБА_8, із заявами про прийняття спадщини ОСОБА_8 22 березня 2013р. до нотаріальної контори звернулася ОСОБА_3, а 9 квітня 2013р. - ОСОБА_4, які у 2014р. отримали свідоцтва про право на спадщину за законом.

7 серпня 2015р. позивач склав заяву про прийняття спадщини ОСОБА_8, яка посвідчена приватним нотаріусом Олександрійського міського нотаріального округу Кіровоградської області, і яка 13 вересня 2015р. надійшла до Шістнадцятої київської державної нотаріальної контори.

Листом завідувача державної нотаріальної контори ОСОБА_1 повідомлено, що він пропустив строк, визначений законом, для прийняття спадщини.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що наявність тяжкої хвороби у позивача є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини, але дійсною причиною пропуску строку прийняття спадщини є те, що про смерть спадкодавця позивач дізнався 27 липня 2015р., що не визнано судом поважною причиною, тому наявність тяжкої хвороби не впливає на поважність причин пропуску строку прийняття спадщини.

Проте, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов'язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

З наявних у матеріалах справи медичних довідок вбачається, що з 2005р. позивач страждає на ряд хвороб, з приводу чого перебуває на диспансерному обліку у лікаря-кардіолога Олександрійської ЦРЛ. 9 листопада 2012р. переніс гострий трансмуральний інфаркт міокарду, з приводу чого перебував на стаціонарному та амбулаторному лікуванні до 22 січня 2013р, а з 22 січня 2013р. по 8 лютого 2013р. перебував на стаціонарному лікуванні в неврологічному відділенні МЛ № 1 м. Олександрії з приводу гострого порушення мозкового кровообігу.

Згідно епікризу № 847 з 9 лютого 2013р. по 11 лютого 2013р. ОСОБА_1 направлений на амбулаторне лікування, та повинен був з'явитися на лікарняну комісію 11 лютого 2013р.

- 3 -

Крім того, з вказаного епікризу вбачається, що ОСОБА_1 є працівником ПАТ «Александрія-Втормет» та йому був виданий листок з тимчасової втрати працездатності № 799691. (с.с.13).

Строк прийняття спадщини ОСОБА_8 закінчився 16 травня 2013р., однак, позивачем не було надано суду медичних документів, які б підтверджували його неспроможність з 12 лютого 2013р. до зазначеної дати у зв'язку із станом здоров'я подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Доводи апеляційної скарги про те, що згідно довідки № 132 від 21 квітня 2016р. позивач страждає на ряд тяжких хвороб, його стан середньої тяжкості ближче до важкого, він потребує постійного масивного медикаментозного лікування та спостереження, на думку колегії суддів, не є достатнім доказом того, що позивач до 16 травня 2013р. за станом здоров'я був позбавлений можливості подати заяву про прийняття спадщини, оскільки, як вже зазначалося вище, стан здоров'я позивача надавав йому можливість працювати, а зазначена довідка не містить інформації про те, що після стаціонарного лікування позивач не міг пересуватися, не розумів значення своїх дій та не міг ними керувати, а амбулаторне лікування, яке він отримував до шести місяців після виписки з лікарні, було непереборною та істотною перешкодою для прийняття ним спадщини.

За таких обставин, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що наявність у позивача тяжких захворювань є поважною причиною пропуску строку прийняття спадщини.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції безпідставно послався на рішення Апеляційного суду м. Києва від 22 березня 2016р., яким відмовлено позивачу у задоволенні позову про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, колегія суддів вважає безпідставним, оскільки у позовній заяві позивач зазначав, що про смерть спадкодавця він дізнався тільки 27 липня 2015р., що було предметом оцінки вищезазначеного рішення суду.

Крім того, вказана обставина ставить під сумнів дійсність твердження позивача про те, що причиною пропуску ним строку для прийняття спадщини стали тяжкі захворювання.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції неповно з'ясовані обставини справи, неправильно застосовані норми матеріального права, тому рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки позивачем не надано доказів, що за станом здоров'я у період з 12 лютого 2013р. по 16 травня 2013р. він був позбавлений можливості подати заяву про прийняття спадщини.

Керуючись ст.ст.303, 307, 309, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 20 червня 2017 року скасувати, ухвалити нове рішення, яким у позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: