№ 243/3240/17
Справа № 2/243/3466/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 вересня 2017 року Слов'янський міськрайонний суд Донецької області в складі:

головуючий суддя Пронін С.Г.

при секретарі Чевела С.Ю.

за участю

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Слов'янська справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про вселення в будинок, усунення перешкод в користуванні житловим будинком,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася до суду із вказаною позовною заявою, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з відповідачем ОСОБА_2 вона перебувала у шлюбі з 22 лютого 1971 року, після реєстрації якого вони почали проживати в житловому будинку № 84 по провулку Достоєвського в м. Словянськ. На той час вказаний будинок був власністю матері відповідача ОСОБА_3, після смерті якої, право власності на зазначений будинок перейшло до відповідача. Разом з останнім за період сумісного проживання за їх сумісні кошти були проведені поліпшення вказаного будинку, а саме було добудовано кухню, ванну кімнату, вбиральню, було проведено ремонт в будинку, а також було добудовано гараж та сарай. З 2006 року відносини позивача та відповідача погіршились, внаслідок чого у 2015 році шлюб між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 було розірвано. 28 січня 2017 року відповідач вигнав позивача з будинку, забрав ключі від хвіртки та вхідних дверей, та до теперішнього часу не пускає позивача у вказаний будинок. Натомість позивач вважає, що вона має право на проживання ІНФОРМАЦІЯ_1 за вказаною адресою, оскільки вона вселилася в зазначений будинок за згодою власників, постійно проживала в ньому з 1971 року по 28 січня 2017 року, сумісно з відповідачем сумісними зусиллями та за сумісні кошти робили поліпшення в будинку. До того ж, у вказаному будинку знаходяться її особисті речі, а також майно, що є спільною власністю з відповідачем. Виходячи з викладеного, керуючись ч. 1 ст. 405 ЦК України та ч. 4 ст. 156 ЖК України позивач вважає, що правові підстави для виселення її з будинку у відповідача відсутні, а тому просить суд задовольнити її позовні вимоги та, по-перше, визнати за нею право користування житловим приміщенням в будинку № 84 по провулку Достоєвського в м. Словянськ, по-друге, вселити її у вказаний житловий будинок, по-третє, зобовязати відповідача ОСОБА_2 передати їй ключі від хвіртки та вхідних дверей в зазначений будинок та не чинити їй перешкод в користуванні цим житловим приміщенням.

Позивач ОСОБА_1, в судовому засіданні надала пояснення, аналогічні, викладеним в позовній заяві Крім цього зазначила, що вона має власний будинок, де вона й зареєстрована, але на відміну від спірного будинку, в будинку, де вона зареєстрована, її не влаштовують побутові умови, а тому просила суд задовольнити заявлені нею позовні вимоги.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в звязку з їх безпідставністю. Зазначив, що позивача по справі він не виганяв з будинку та не виселяв, а лише попросив піти з його будинку, на що ОСОБА_1 погодилася, самостійно зібрала свої речі та пішла зі спірного будинку. Надав суду заперечення на позовну заяву, в якому зазначено, що він є власником житлового будинку № 84 по провулку Достоєвського у м. Словянськ. В цьому будинку разом з ним до 28 січня 2017 року проживала його колишня дружина позивач ОСОБА_1 Рішенням Словянського міськрайонного суду Донецької області у 2015 році шлюб між ним та позивачем було розірвано, в звязку з чим вважає, що позивач припинила бути членом його сімї, а тому не має права проживати у вказаному будинку. Крім цього, зазначив, що ОСОБА_1 зареєстрована та проживає у

будинку № 57 по вул. Волзькій у м. Словянськ, право власності на який вона набула на підставі договору довічного утримання. Також вказав, що він не чинить перешкод позивачу в повернені її особистих речей.

Враховуючи викладене, вважає, що позивач не має права на вселення в будинок № 84 по провулку Достоєвського у м. Словянськ. До того ж, в попередньому судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 вказав, що причиною виселення ним позивача зі спірного будинку є неприязні стосунки, що склалися між ними та між позивачем і зареєстрованою в цьому ж будинку їх донькою. В звязку з цим, позовні вимоги ОСОБА_1 не визнав та просив суд відмовити позивачу в задоволені позову.

Суд, вислухавши пояснення сторін та свідків, а також дослідивши матеріали справи, встановив такі фактичні обставини та відповідні ним правовідносини.

Так, відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 16 вересня 2006 року, посвідченого державним нотаріусом Першої словянської державної нотаріальної контори Донецької області ОСОБА_4 та зареєстрованого в реєстрі за № 1-3932, відповідачу по справі ОСОБА_2, як спадкоємцю ОСОБА_3, померлої 25 серпня 1989 року, на праві власності належить житловий будинок № 84, розташований по провулку Достоєвського у м. Словянськ, належний померлій на підставі договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки. На вказаній земельній ділянці знаходяться: житловий будинок, льох, сарай, вбиральня, теплиці, гараж для легкового автомобілю, колодязь, огорожа, водопровід.

З паспорту громадянина України серії ВК № 828054, виданого ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, Словянським МВ ГУМВС України в Донецькій області 29 липня 2011 року, слідує, що з 18 грудня 1989 року по теперішній час зареєстрованим місцем його проживання є: Донецька область, м. Словянськ, провул. Достоєвського, буд. 84.

В той же час з паспорту громадянина України серії ВА № 564502, виданого ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, Словянським МВ УМВС України в Донецькій області 27 листопада 1996 року, слідує що в будинку № 84 по провул. Достоєвського у м. Словянськ Донецької області позивач ОСОБА_1 була зареєстрована з 18 лютого 1992 року по 22 січня 1999 року.

Рішенням Словянського міськрайонного суду Донецької області від 21 січня 2015 року по справі № 243/6378/14 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, шлюб, зареєстрований 27 лютого 1971 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Словянську Словянського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 216, між ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_2 (до шлюбу ОСОБА_5) ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, розірвано.

Отже на підставі викладеного, суд приходить до висновку, що з 27 лютого 1971 року по 03 лютого 2015 року позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі, а тому ОСОБА_1, як дружина ОСОБА_2, тобто як член його сімї, в зазначений період часу мала право користуватися спірним житловим будинком відповідно до закону.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. За змістом ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Так, свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснили, що між позивачем та відповідачем існують неприязні стосунки, в звязку з чим ОСОБА_2 попросив ОСОБА_1 забрати свої речі з спірного будинку та проживати окремо від нього у своєму власному будинку, на що позивач погодилася та добровільно пішла з будинку № 84 по провулку Достоєвського у м. Словянськ Донецької області. Також вказали, що відповідач по справі ОСОБА_2 ОСОБА_1 зі спірного будинку не виганяв та примусово не виселяв.

Частиною 4 статті 156 ЖК України передбачено, що до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Так, згідно з вимогами ч. 2, 3 ст. 64 ЖК України до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї.

Натомість, в судовому засіданні було встановлено, що незважаючи на те, що після розірвання шлюбу між сторонами 03 лютого 2015 року позивач продовжувала проживати у спірному будинку, 28 січня 2017 року вона добровільно припинила в ньому мешкати, через існування протягом тривалого часу

неприязних стосунків між сторонами, що, зокрема, підтверджується листом Словянського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області № 2086/303/01/-17 від 31 січня 2017 року.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 10 та ч. 1, 3 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Таким чином, суд приходить до переконання про недоведеність позивачем факту її примусового виселення ОСОБА_2 зі спірного будинку після розірвання шлюбу, та добровільність відмови ОСОБА_1 від проживання в ІНФОРМАЦІЯ_4 після припинення сімейних стосунків з відповідачем, в звязку з чим суд вважає посилання позивача на норми ч. 1 ст. 405 ЦК України та ч. 4 ст. 156 ЖК України необґрунтованими.

Поряд з цим, згідно з договором довічного утримання від 17 липня 1995 року, посвідченого державним нотаріусом Першої словянської державної нотаріальної контори ОСОБА_4 та зареєстрованого в реєстрі за № 3-4152, ОСОБА_5 передала належні їй ? частики житлового будинку № 57 по вул. Волзькій у м. Словянськ Донецької області з відповідною часткою господарських та побутових будівель та споруд у власність позивачу ОСОБА_1

Так, відповідно до ч. 1 ст. 317, ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства.

З приписів частини 1 статті 382 ЦК України випливає, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Так, з паспорту громадянина України серії ВА № 564502, виданого ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, Словянським МВ УМВС України в Донецькій області 27 листопада 1996 року, слідує що зареєстрованим місцем проживання останньої з 22 січня 1999 року є: Донецька область, м. Словянськ, вул. Волзька, буд. 57.

Відповідно довідки, виданої виконавчим комітетом Словянської міської ради 18 травня 2017 року ОСОБА_1, остання разом зі своїм сином ОСОБА_9, невісткою ОСОБА_10, онуками ОСОБА_11 та ОСОБА_12 зареєстровані за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5.

Поряд з цим, з довідки про склад сімї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, виданої Словянською міської радою 10 липня 2017 року, слідує, що за адресою: Донецька область, м. Словянськ, провул. Достоєвського, буд. 84, разом з відповідачем по справі ОСОБА_2 зареєстровані ОСОБА_8, ОСОБА_13 та ОСОБА_14

Крім цього, в судовому засіданні з достовірністю було встановлено, що з 28 січня 2017 року по теперішній час позивач ОСОБА_1 проживає саме в будинку № 57, розташованому по вул. Волзькій у м. Словянськ Донецької області, а позов щодо вселення у спірний будинок нею було предявлено лише через те, що у будинку, власником якого вона є, її не влаштовують побутові умови.

Отже з наведених доказів вбачається, що позивачем ОСОБА_1 реалізовано повноваження власника майна щодо володіння цим майном, зокрема, право власника житлового будинку використовувати його для власного проживання та проживання членів своєї сім'ї.

Таким чином, суд приходить до переконання, що на час судового розгляду вказаної справи позивач ОСОБА_1 добровільно припинила спільно проживати з ОСОБА_2, не повязана з ним спільним побутом, тобто не є членом його сімї, після припинення сімейних стосунків, в звязку з їх взаємною неприязню, відмовилась від проживання у спірному будинку, має на праві приватної власності будинок № 57 по вул. Волзькій у м. Словянськ Донецької області, в якому вона зареєстрована й фактично проживає на теперішній час. Отже позовні вимоги ОСОБА_1 не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду справи, а тому не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. 41 Конституції України, ч. 1 ст. 317, ч. 1, 2 ст. 319, ч. 1 ст. 382, ст. 391 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 60, 212 214 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про вселення в будинок, усунення перешкод в користуванні житловим будинком відмовити.

Рішення може бути оскаржене в судову палату по цивільних справах Апеляційного суду Донецької

області, шляхом подачі апеляційної скарги через Словянський міськрайонний суд, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Словянського

міськрайонного суду ОСОБА_15