Ухвала

іменем україни

13 вересня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Леванчука А.О., ІваненкоЮ.Г., Маляренка А.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, Другої Вінницької державної нотаріальної контори про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 20 грудня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 15 лютого 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що АДРЕСА_1 померла її баба ОСОБА_6, після смерті якої відкрилася спадщина на житловий будинок АДРЕСА_2.

Позивач зазначала, що її мати ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, була дочкою ОСОБА_6, тому відповідно до ст. 1266 ЦК України має місце спадкування за правом представлення, у зв'язку з чим вона відноситься до спадкоємців першої черги. Крім неї спадкоємцем першої черги є її тітка ОСОБА_5

ОСОБА_4 стверджувала, вона не змогла у встановлений строк звернутися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, оскільки ОСОБА_5 ввела її в оману, повідомивши про те, що ОСОБА_6 за життя склала заповіт на її, ОСОБА_5, ім'я. У подальшому вона дізналася, що такого заповіту не існує. Зазначену обставину позивач вважала поважною причиною пропуску строку звернення із заявою до нотаріальної контори про прийняття спадщини.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 20 грудня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 15 лютого 2017 року, у задоволенні позовної заяви ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати ухвалені у справі судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, і ухвалити нове рішення у справі про задоволення позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно із ч. 1 ст. 1270 ЦК для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Перевіривши матеріали справи та доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції вважає, що, ухвалюючи оскаржувані у справі судові рішення, суди першої та апеляційної інстанцій з дотриманням вимог ст. ст. 213, 214, 303, 315 ЦПК України правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню та дійшли обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_4, виходячи із того, що зазначені нею причини пропущення строку не можуть бути визнані поважними у розумінні ст. 1272 ЦК України, оскільки не пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами, які б перешкоджали їй у встановлений законом строк звернутися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини.

Такий висновок судів узгоджується з правовими позиціями Верховного Суду України, викладеними у постановах від 26 вересня 2012 року у справі № 6-85цс12 та від 4 листопада 2015 року у справі № 6-1486цс15.

Наведені в касаційній скарзі доводи ОСОБА_4 є безпідставними і правильність вищезазначених висновків судів не спростовують та не дають підстав для висновку про порушення судами норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи. За таких обставин рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду слід залишити без змін.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 20 грудня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 15 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

А.О. Леванчук Ю.Г. Іваненко А.В. Маляренко

Колегія суддів: