Справа № 415/3139/17
Провадження № 2-о/415/354/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.09.17 року Лисичанський міський суд Луганської області в складі:

головуючого судді Чернобривко Л.Б.

за участю секретаря Павлова О.В.,

заявника ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Лисичанську у залі суду цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересована особа - УДМС України в Луганській області, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, в якій просить встановити факт його постійного проживання на території України в неповнолітньому віці станом на 24 серпня 1991 року і по теперішній час. Обґрунтовуючи свої вимоги тим, що він народився ІНФОРМАЦІЯ_9 року у м.Перевальську Перевальського району Луганської області. Його матір'ю є ОСОБА_2. З моменту народження він проживав та був зареєстрований разом із матір'ю АДРЕСА_1 У жовтні 1992 року разом з матір'ю ОСОБА_2 він переїхав на іншу адресу у АДРЕСА_2 та зареєструвалися за цією адресою з 30.10.1992 року. У цій квартирі та за цією адресою він разом із матір'ю і зареєстрований. Коли йому виповнилося 16 років, то він не отримував паспорт громадянина України, бо на той час була велика проблема з бланками паспортів і були великі черги за отриманням паспорту. Паспорт громадянина України він так і не отримав до цих пір. Наразі у нього з'явилася можливість працевлаштуватися, але для цього йому необхідно мати паспорт громадянина України. Для отримання паспорту він звернувся до УДМС України у Луганській області із заявою щодо видачі паспорту, але отримав відмову, бо не надав належних документів для підтвердження факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року та усно було запропоновано звернутися до суду. Заявник просить встановити факт його постійного проживання станом на 24 серпня 1991 року і по теперішній час на території України.

В судовому засіданні заявник ОСОБА_1 підтримав заявлені вимоги, надав пояснення аналогічні обставинам, викладеним в заяві, додавши, що з 1995 року по 2001р. навчався у школі в м.Перевальську Луганської області, закінчив 7 класів. Більш ніде не навчався. Зараз надати документи про навчання у школі не може. Працював з 15 років неофіційно. Бажає отримати паспорт громадянина України та офіційно влаштуватися на роботу. У нього є дівчина, він хоче з нею створити сім'ю. На даний час він проживає та працює у м.Києві.

Представник заінтересованої особи - УДМС України в Луганській області ОСОБА_3 у судове засідання не з'явилася, просила відмовити у задоволенні заяви, про що надала письмові заперечення.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_2 пояснила, що заявник є її рідним сином, ІНФОРМАЦІЯ_1. В м.Перевальську Луганської області проживали АДРЕСА_3, потім по АДРЕСА_4 у матері, з квітня 1992 р. по 01 листопада 1992 р. по АДРЕСА_5, з листопада 1992 р. по 2002р. син проживав разом з нею. 23 травня 2017 р. в м.Сєвєродонецьку вона отримала паспорт громадянки України, оскільки у 2010-2011рр. в квартирі, де вони мешкали сталася пожежа, її паспорт було пошкоджено. Обміняти її паспорт на новий відмовилися. У 1994 р. син ОСОБА_4 пішов до школи №1 в м.Перевальську Луганської області, у 2000 році закінчив 7 класів, більше ніде не навчався. Їздив на заробітки до Росії. Коли йому виповнилося 16 років, не було бланків паспортів, тому паспорт громадянина він не отримував.

Заслухавши пояснення заявника, покази свідка ОСОБА_2, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява не підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 виданого Сєвєродонецьким міським відділом ДРАЦС ГТУЮ у Луганській області, заявник ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_9 року у м. Перевальську Перевальського району Луганської області, актовий запис № 321, його батьками записані: ОСОБА_5, ОСОБА_2 (а.с.26).

З копії довідки від 21.01.2016р. №149 вбачається, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_10 р.г. зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_6

Відповідно до копії довідки від 30 травня 2017 року, виданої Сєвєродонецьким міським відділом УДМС України у Луганській області, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець м.Перевальськ Луганської області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_7 дійсно звертався до Сєвєродонецького МВ УДМС України в Луганській області із заявою про видачу паспорта вперше. Проведеною перевіркою встановлено особу заявника, але не встановлено належності до громадянства будь-якої держави (а.с.6).

Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» і може пов'язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час.

Відповідно до ч.1 ст.3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України. Про належність до громадянства України таких осіб може свідчити наявність у паспортах громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24.08.1991 року чи 13.11.1991 року.

Відповідно до п.7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, громадяни колишнього СРСР, які не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 13.11.1991 року, проходять процедуру встановлення їхньої належності до громадянства України. У таких випадках, одним із документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24.08.1991р. або 13.11.1991р.

У пункті 44 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27.03.2001 року №215, встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24.08.1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

Відповідно до п.3 ч.2 ст.9 Закону України «Про громадянство України», безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п'яти років є однією з умов прийняття до громадянства України. Стаття 1 цього ж Закону дає чітке визначення поняття «безперервне проживання на території України» та «проживання на території України на законних підставах». Безперервне проживання на території України - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів; Проживання на території України на законних підставах - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні. Розширене тлумачення цих понять та переліку умов, за яких можливе встановлення факту безперервного проживання та прийняття до громадянства України, Законом не передбачено.

Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затверджений Указом Президента України від 27 березня 2001 року №215/2001, передбачає, що для встановлення відповідно до пунктів 1 та 2 частини першої статті 3 Закону належності до громадянства України особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року не досягла повноліття та проживала в Україні разом із батьками (одним із них) або іншим її законним представником, подає серед іншого судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року батьків (одного з них) особи або іншого законного представника, з яким особа в неповнолітньому віці постійно проживала на території України, або факту їх проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року.

З наведеного видно, що у такій категорії справ встановленню підлягає факт безвиїзного проживання на території України саме батьків або одного з них, а не факт безвиїзного проживання неповнолітньої особи.

В підтвердження встановлення зазначеного факту заявник додає копію повторного свідоцтва про народження ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, виданого Сєвєродонецьким міським відділом ДРАЦС ГТУЮ у Луганській області, в якому не зазначено громадянство батьків.

Згідно з довідкою від 20.09.2016р. №2091, виданої КП «Перевальське житлово-комунальне об'єднання», ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_7 були зареєстровані за адресою: АДРЕСА_8 з 1984 року по 30.10.1992р.

Вказані довідки не можуть бути взяті до уваги, оскільки видані на території Луганської області, де органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та видані установами, які не зареєстровані та не здійснюють свою діяльність на території України.

Таким чином, доказів постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року і по теперішній час заявником суду не надано, хоча йому роз'яснено ст. 10 ЦПК України.

Оскільки жодного допустимого доказу заявником не надано, тому заява задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.60,209,212-215,218,235,256-259,273 ЦПК України, ст.ст.1,3,9 Закону України «Про громадянство України», п.7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень», суд,-

вирішив:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересована особа - УДМС України в Луганській області відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному суді Луганської області через Лисичанський міський суд Луганської області, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Л.Б.Чернобривко