Справа № 362/4316/17
Провадження № 2/362/2325/17
У Х В А Л А

12.09.2017 року суддя Васильківського міськрайонного суду Київської області Кравченко Л.М., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини,-

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з вищезазначеною позовною заявою.

Дослідивши матеріали позовної заяви, вважаю, що вона не відповідає вимогам ст.119-120 ЦПК України, тому в порядку ст.121 ЦПК України її слід залишити без руху для виправлення недоліків.

Відповідно до ст. 119 ЦПК України в позовній заяві повинні бути викладені обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги та зазначені докази, що підтверджують кожну обставину або наявність підстав для звільнення від доказування.

Так, згідно змісту позовних вимог позивач фактично просить суд розірвати шлюб та визначити місце проживання дитини.

Так, відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав чи інтересів.

Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла 10 років, визначається за згодою батьків.

Відповідно до ст. 161 СК України зазначене питання вирішується судом або органом опіки та піклування в разі якщо між сторонами існує спір.

З тексту позовної заяви не вбачається, що між сторонами існує спір щодо визначення місця проживання малолітньої дитини сторін.

Між тим, позивач звертається до суду з вимогою про визначення місця проживання малолітньої дочки з мамою.

При цьому, позивач в позовній заяві не зазначила в чому спірність правовідносин, що склалися між сторонами щодо визначення місця проживання їх малолітньої дитини, чим це підтверджується і чому не може бути вирішено сторонами у безспірному порядку.

Таким чином, позивачем позовні вимоги в цій частині жодним чином не обґрунтовані.

Виходячи з наведеного, позивачеві необхідно визначитися зі своїми позовними вимогами, навести обґрунтування цих позовних вимог та зазначити докази на підтвердження кожної обставини.

Пунктом 72 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов'язаної із захистом прав дитини, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року № 866 передбачено, що під час розв'язання спорів між батьками щодо визначення місця проживання дитини служба у справах дітей має захищати інтереси дитини з урахуванням рівних прав та обов'язків матері та батька щодо дитини. Під час вирішення питання щодо визначення місця проживання дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, стан здоров'я дитини та інші обставини, що мають істотне значення. Після обстеження житлово-побутових умов, проведення бесіди з батьками та дитиною служба у справах дітей складає висновок про визначення місця проживання дитини і подає його органу опіки та піклування для прийняття відповідного рішення.

Позивачем також не обґрунтовані підстави об`єднання в одному провадженні позовних вимог про розірвання шлюбу і про визначення місця проживання дитини, оскільки розгляд цих вимог в одному провадженні може безпідставно затягнути розгляд справи в частині розірвання шлюбу, оскільки для вирішення питання про місце проживання дитини, зокрема, необхідно подати суду висновок органу опіки та піклування щодо вирішення питання про те з ким саме доцільно залишити проживати дочку після розірвання шлюбу, якому передує збір ряду документів, обстеження житлових умов обох батьків, засідання опікунської ради тощо.

Крім цього, вирішення спору щодо визначення місця проживання малолітньої дитини впливає на права та обов'язки служби у справах дітей за місцем проживання малолітньої дитини.

Разом з цим, позивачем в позовній заяві не зазначено де саме проживає дитина на даний час та не зазначено в позовній заяві в якості третьої особи відповідну службу у справах дітей, її повну назву, адресу місцезнаходження, не надано для третьої особи копію позовної заяви. Вказані обставини можуть бути підставою для відкладення розгляду справи для залучення до участі в розгляді справи третьої особи, направлення їй копії позовної заява, що безпідставно може затягнути розгляд справи в суді.

Приписами частини 5статті 119 ЦПК України встановлено, що до позовної заяви додаються документи, які підтверджують сплату судового збору.

Згідно з ч.2ст.79 ЦПК України,розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством.

Нормами статті 8 Закону України «Про судовий збір», ч. 1, 3 ст. 82 ЦПК України визначено, що суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Як зазначено в абз. 1 п. 29 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» № 2 від 12.06.2009, єдиною підставою для відстрочення або розстрочення сплати судового збору є врахування судом майнового стану сторони, тобто фізичної або юридичної особи (наприклад, довідка про доходи, про склад сім'ї, про наявність на утриманні непрацездатних членів сім'ї, банківські документи про відсутність на рахунку коштів, довідка податкового органу про перелік розрахункових та інших рахунків тощо). Клопотання про відстрочення або розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати може бути викладене в заяві чи скарзі, які подаються до суду, або окремим документом. Особа, яка заявляє відповідне клопотання, згідно зі статтею 10 ЦПК повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

Разом з тим, позивачем при зверненні до суду не надано належних доказів, які могли б свідчити про такий рівень її майнового стану, який дав би підставу для застосування вказаної правової норми з метою звільнення її від сплати судового збору.

Та обставина, що майновий стан позивача не дозволяє сплатити повністю (навіть частково) судовий збір, оскільки на її утриманні знаходяться двоє малолітніх дітей, не є сама по собі безумовною підставою для звільнення її від сплати судового збору. В той же час, надані копії свідоцтва про народження дітей, проте не підтверджує того, що діти проживають з нею та знаходяться на її утриманні, відтак, не свідчить про незадовільний майновий стан позивача в цілому, а тому не може бути підставою для звільнення від сплати судового збору відповідно до вимог Закону України «Про судовий збір».

З огляду на викладене, суд не вбачає визначених законом підстав для задоволення клопотання позивача про звільнення її від сплати судового збору.

Оскільки, в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору відмовлено, то, враховуючи положення ч. 5ст. 119 ЦПК України, сплата судового збору за позовну вимогу немайнового характеру є передумовою відкриття провадження у справі.

Згідно абз. 2 ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» у разі коли в позовній заяві об'єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Аналогічне положення міститься в п. 10 Постанови Пленуму ВССУ № 10 від 17.10.2014, згідно якого подані до суду позовні заяви чи заяви, а також зустрічні позовні заяви можуть містити кілька самостійних позовних вимог, кожна з яких є об'єктом справляння судового збору.

Так, якщо в позовній заяві об'єднано дві або більше самостійних вимог немайнового характеру, пов'язані між собою, судовий збір сплачується окремо з кожної із таких вимог (або загальною сумою).

Враховуючи, що позовна заява ОСОБА_1 має дві самостійні позовні вимоги немайнового характеру (розірвання шлюбу та визначення місця проживання малолітньої дитини), то кожна з них має бути оплачена судовим збором.

Відповідно до Закону України «Про судовий збір», ставка судового збору за подання до суду фізичною особою позовної заяви немайнового характеру становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (640,00 грн.).

Отже позивачу слід надати до суду документ, який би підтверджував доплату судового збору у розмірі 1280,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 121 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у ст.ст. 119 і120 цього Кодексу, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання позивачем ухвали.

Оскільки позовна заява не відповідає вимогам ст. 119 ЦПК України провадження у справі не може бути відкрито, а тому її слід залишити без руху для виправлення вказаних вище недоліків.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.119-121, 210 ЦПК України, суддя, -

у х в а л и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини - залишити без руху.

Розяснити, що недоліки позовної заяви мають бути усунені протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали про залишення позовної заяви без руху.

В разі невиконання вимог суду позовна заява буде вважатися неподаною і повернута позивачу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Л.М.Кравченко