РІШЕННЯ

іменем України

19 вересня 2017 рокуСправа №451/1119/17
Провадження № 2/451/514/17

Радехівський районний суд Львівської області

у складі головуючого-судді Мулявка О.В.

з участю: секретаря судового засідання Кормилюк Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Радехів справу за позовом ОСОБА_1 до Бишівської сільської ради Радехівського району Львівської області про визнання права власності на житловий будинок, -

ВСТАНОВИВ:

У червні 2017 року до суду звернувся ОСОБА_1 із вимогами, відповідно до яких, просить визнати за ним право власності на житловий будинок загальною площею 129,9 м.кв, що знаходиться по АДРЕСА_1.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилається на обставини, що на підставі договору купівлі-продажу незавершеного будівництва від 25.10.2011р. він придбав не добудований житловий будинок АДРЕСА_1. Процент готовності будинку на момент укладення правочину становив 65,6%.

Згідно витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності позивач є власником земельної ділянки площею 0,2496 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка). На цій земельній ділянці ним самочинно без належно затвердженого проекту, без дозвільної документації, проведено добудову спірного житлового будинку.

Згідно технічного паспорта, виданого комунальним підприємством Львівської обласної ради «Червоноградське міжміське бюро технічної інвентаризації» вбачається, що площа житлового будинку АДРЕСА_1 становить 129,9 м.кв.

У квітні 2017 року позивач розпочав процедуру оформлення права власності на будинок в адміністративному порядку, однак оформленню права власності перешкоджає відсутність у нього необхідних висновків компетентних органів, дозвільної документації та належно затвердженого проекту. Відтак необхідною процедурою для узаконення самочинного будівництва є звернення до суду із позовом про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, надавши в адресу суду письмову заяву, просить розгляд справи проводити у його відсутності за наявними у справі матеріалами. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задоволити. Також представник позивача просить не стягувати судові витрати із відповідача в його користь (а.с.22).

Представник відповідача надав суду заяву із визнанням вимог, просив розгляд справи здійснити без його участі (а.с.21).

Із врахуванням наведеного, на підставі ч.4 ст.169 та ч.2 ст.197 ЦПК України розгляд справи проведено без участі сторін і застосування технічних засобів фіксації судового засідання та на підставі представлених суду доказів.

Дослідивши подані документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань.

Відповідно до положень ст.ст.11,15 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

На підставі ст.ст.10,60,61 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Обставини визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, окрім іншого - визнання права.

За змістом статті 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації.

Проектування та будівництво об'єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку: 1) отримання замовником або проектувальником вихідних даних; 2) розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону, її експертизи; 3) затвердження проектної документації; 4) виконання підготовчих та будівельних робіт; 5) прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів; 6) реєстрація права власності на об'єкт містобудування.

Отже, до початку реалізації права на забудову конкретної земельної ділянки особа зобов'язана у встановленому порядку набути право власності або користування на цю земельну ділянку.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 являється власником земельної ділянки площею 0,2496 га, що розташована по АДРЕСА_1 та, яка передана для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (а.с.7-8).

Відповідно до правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-1328цс15, згідно із частиною першою статті 376 ЦК України самочинне будівництво визначається через сукупність ознак, що виступають умовами або підставами, за наявності яких об'єкт нерухомості вважається самочинним, а саме, якщо: 1) він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети; 2) об'єкт нерухомості збудовано без належного дозволу чи належно затвердженого проекту; 3) об'єкт нерухомості збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Отже, наявність хоча б однієї із трьох зазначених у частині першій статті 376 ЦК України ознак свідчить про те, що об'єкт нерухомості є самочинним.

Як зазначив Верховний Суд України у своєму рішенні, слід ураховувати положення частини першої статті 376 ЦК України, а саме: наявність в особи, що здійснила будівництво, належного дозволу та належно затвердженого проекту, а також відсутність істотних порушень будівельних норм і правил у збудованому об'єкті нерухомості.

У даному випадку, судом констатовано, що самочинно збудовану житлову будівлю загальною площею 129,9 м.кв, що розташована по АДРЕСА_1, хоча і зведено без належних на це дозволів, однак таку можливо надійно і безпечно експлуатувати (а.с.24-29), тобто суд вважає, що конструктивні елементи в цілому придатні до експлуатації, відповідно порушень державних будівельних норм, стандартів і правил не виявлено.

Згідно вимог статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд і має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, а при здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків - зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Таким чином, із врахуванням вищенаведеного та рекомендацій, викладених у Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами статті 376 ЦК України» №6 від 30.03.2012 року, на підставі аналізу представлених суду доказів щодо розташування будівлі та позиції органу місцевого самоврядування, викладеної у повідомленні за №260 від 05.07.2017 року, суд приходить до висновку, що самовільно збудована житлова будівля не порушує прав суміжних землекористувачів чи прав інших осіб, в тому числі і сільської ради, а тому суд у відповідності до п.5 ст.376 ЦК України вважає вимогу ОСОБА_1 правомірною, відтак наявні підстави для задоволення обґрунтованого позову в повному обсязі.

Оскільки представник позивача просить не стягувати із відповідача судові витрати в користь його довірителя, то суд вважає за можливе не вирішувати питання про стягнення із відповідача в користь позивача понесених ним судових витрат.

Керуючись ст.ст.10,11,60,88,209-212,215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок АДРЕСА_1, загальною площею 129,9 м.кв.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Львівської області через Радехівський районний суд Львівської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

ГоловуючийМулявка О. В.