Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

Справа №377/646/17

Провадження №2/377/292/17

22 вересня 2017 року Славутицький міський суд Київської області у складі: головуючої - судді Теремецької Н.Ф., при секретарі - Щуковській А.М., за відсутності сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Славутичі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,-

У С Т А Н О В И В:

15 серпня 2017 року до суду надійшла позовна заява, у якій позивач просить розірвати шлюб з відповідачкою.

Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що позивач та відповідачка перебувають у шлюбі, зареєстрованому 17 листопада 2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Славутицького міського управління юстиції Київської області, актовий запис № 202. Причиною звернення до суду з даною позовною заявою стало те, що незважаючи на тривалий час шлюбу та наявність двох малолітніх дітей, сторони так і не знайшли спільного взаєморозуміння в силу психологічної несумісності характерів, що призвело до припинення фактичних шлюбних відносин.

У судове засідання позивач та відповідачка не з'явилися, подавши заяви про розгляд справи за їх відсутністю та розірвання шлюбу.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Суд, дослідивши матеріали справи, підстави позовних вимог вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб, виданого 17 листопада 2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Славутицького міського управління юстиції Київської області, копія якого долучена до справи, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 17 листопада 2007 року зареєстрували шлюб, про що був здійснений актовий запис № 202. Після укладення шлюбу присвоєні прізвища: чоловіку ОСОБА_1, дружині ОСОБА_2.

Під час шлюбу в них народилося двоє дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, батьком яких є позивач, мати - відповідачка, що підтверджується свідоцтвами про народження, копії яких долучені до матеріалів справи, і які залишаються проживати разом з відповідачкою.

Як вбачається із змісту позовної заяви, спільне сімейне життя у позивача та відповідачки не склалося через несумісність характерів. Як виявилося з часом, в кожного різні погляди на сімейне життя, подружні права та обов'язки. Протягом декількох років в родині на побутовому ґрунті постійно відбуваються сварки в присутності дітей. Це негативним чином впливає не тільки на стосунки сторін, а і на виховання їх дітей. Позивач та відповідачка стали відчувати себе чужими людьми. На даний час шлюбні стосунки повністю припинені, спільне господарство не ведеться.

Відповідно до положень ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка, примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

З статті 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, вбачається, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання.

Згідно ч. 2 ст. 18, п. 3 ст. 51, ч. 3 ст. 56, ч. 1 ст. 110 СК України дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред'явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним з подружжя.

Відповідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Судом встановлено, що за час сімейного життя у сторін склалася обстановка, що виключає можливість спільного проживання, почуття любові один до одного між сторонами втрачено. Примирення між подружжям та збереження сім'ї неможливо.

За таких обставин суд дійшов до висновку, що сім'я розпалася остаточно, а шлюб існує формально, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивачки і відповідача.

Враховуючи відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу, передбачених ч. 2 ст.110 СК України, суд вважає за необхідне позов про розірвання шлюбу задовольнити, оскільки позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що не суперечать закону та не порушують права інших осіб.

Як вбачається з позовної заяви, спору щодо розподілу сумісно нажитого майна у сторін немає. З метою належного забезпечення спільних дітей та їх матері на період до досягнення молодшою дитиною трьох років позивач буде в добровільному порядку надавати матеріальну допомогу на їх утримання.

У відповідності до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Згідно письмової заяви відповідачки після розірвання шлюбу вона бажає залишити за собою право на прізвище ОСОБА_2.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по оплаті судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 209, 213 - 215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, зареєстрований 17 листопада 2007 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Славутицького міського управління юстиції Київської області, Україна, актовий запис № 202.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по оплаті судового збору в сумі 640 гривень.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Київської області через Славутицький міський суд. Апеляційна скарга може бути подана протягом десяти днів. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Н. Ф. Теремецька