Ухвала

Іменем України

28 серпня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С.,

Кафідової О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації до Української міської ради Обухівського району Київської області, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи - ОСОБА_7, ОСОБА_12, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, про визнання рішень, державних актів недійсними, скасування рішень та витребування земель за касаційною скаргою першого заступника прокурора Київської області на рішення Обухівського районного суду Київської області від 29 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 17 листопада 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У квітні 2015 року перший заступник прокурора Київської області звернувся до суду в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації із указаним позовом, посилаючись на те, що в ході проведення прокуратурою Київської області перевірки було виявлено грубі порушення земельного законодавства при передачі у приватну власність земельних ділянок громадянам ОСОБА_12, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, оскільки вони були розташовані на території острову, відповідно відносились до земель водного фонду та не могли передаватись у приватну власність. При цьому Українська міська рада розпорядилась землями за межами населеного пункту м. Українка та с. Плюти, тобто вийшла за межі своїх повноважень. В подальшому незаконно виділені земельні ділянки були відчужені на користь інших осіб.

Враховуючи викладене, прокурор просив визнати рішення 17 сесії XXIII скликання Української міської ради Обухівського району Київської області від 10 квітня 2001 року «Про передачу у приватну власність земельної ділянки ОСОБА_12.» недійсним; визнати рішення 11 сесії XXIII скликання Української міської ради Обухівського району Київської області від 24 лютого 2000 року «Про передачу у приватну власність земельної ділянки ОСОБА_32.» недійсним; визнати рішення 12 сесії XXIII скликання Української міської ради Обухівського району Київської області від 16 травня 2000 року «Про передачу у приватну власність земельної ділянки ОСОБА_10.» недійсним; визнати рішення 12 сесії XXIII скликання Української міської ради Обухівського району Київської області від 16 травня 2000 року «Про передачу у приватну власність земельної ділянки ОСОБА_21» недійсним; визнати рішення 11 сесії XXIII скликання Української міської ради Обухівського району Київської області від 24 лютого 2000 року «Про передачу у приватну власність земельної ділянки ОСОБА_31.» недійсним; визнати рішення 11 сесії Української міської ради Обухівського району Київської області від 24 лютого 2000 року «Про передачу у приватну власності земельної ділянки ОСОБА_13.» недійсним; визнати рішення 14 сесії XXIV скликання Української міської ради Обухівського району Київської області від 10 липня 2003 року «Про надання і передачу у приватну власність земельної ділянки ОСОБА_14 для будівництва і обслуговування житлового будинку в АДРЕСА_1» недійсним; визнати рішення 14 сесії XXIV скликання Української міської ради Обухівського району Київської області від 10 липня 2003 року «Про надання і передачу у приватну власність земельної ділянки ОСОБА_15 для будівництва і обслуговування житлового будинку в АДРЕСА_1» недійсним; визнати рішення 14 сесії XXIV скликання Української міської ради Обухівського району Київської області від 10 липня 2003 року «Про надання і передачу у приватну власність земельної ділянки гр. ОСОБА_16 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та для ведення особистого селянського господарства в АДРЕСА_1» недійсним; визнати державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, виданий ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 0,0426 га, недійсним; визнати державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2, виданий ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 0,0334 га, недійсним; визнати державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3, виданий ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 0,0703 га, з відміткою про перехід права власності до ОСОБА_2, недійсним; скасувати рішення про державну реєстрацію права та їх обтяжень приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_22, індексний номер 21520180 від 22 травня 2015 року, на підставі якого зареєстровано право приватної власності ОСОБА_5 на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_5; визнати державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_4, виданий ОСОБА_6 на земельну ділянку площею 2,4727 га, недійсним; визнати державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_6, виданий ОСОБА_18 на земельну ділянку площею 0,2101 га, з відміткою про перехід права власності до ОСОБА_2, недійсним; скасувати рішення про державну реєстрацію права та їх обтяжень приватного нотаріуса ОСОБА_23, індексний номер 17593208 від 29 листопада 2014 року, на підставі якого зареєстровано право приватної власності ОСОБА_4 на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_8; витребувати із незаконного володіння ОСОБА_3 на користь держави в особі Київської обласної державної адміністрації земельну ділянку площею 0,0426 га (грошова вартість - 37 181,28 грн.), з кадастровим номером НОМЕР_9, яка знаходиться на території Обухівського району Київської області; витребувати із незаконного володіння ОСОБА_3 на користь держави в особі Київської обласної державної адміністрації земельну ділянку площею 0,0334 га (грошова вартість - 29 151,52 грн.), з кадастровим номером НОМЕР_7, яка знаходиться на території Обухівського району Київської області; витребувати із незаконного володіння ОСОБА_2 на користь держави в особі Київської обласної державної адміністрації земельну ділянку площею 0,0703 га (грошова вартість - 61 357,84 грн.), з кадастровим номером НОМЕР_10, яка знаходиться на території Обухівського району Київської області; витребувати із незаконного володіння ОСОБА_4 на користь держави в особі Київської обласної державної адміністрації земельну ділянку площею 0,0357 га (грошова вартість - 31 158,96 грн.), з кадастровим номером НОМЕР_8, яка знаходиться на території Обухівського району Київської області; витребувати із незаконного володіння ОСОБА_5 на користь держави в особі Київської обласної державної адміністрації земельну ділянку площею 0,0238 га, розташовану на території Української міської ради Обухівського району Київської області, кадастровий номер НОМЕР_5; витребувати із незаконного володіння ОСОБА_6 на користь держави в особі Київської обласної державної адміністрації земельну ділянку площею 2,4727 га (грошова вартість - 2 158 172,56 грн.), з кадастровим номером НОМЕР_11, яка знаходиться на території Обухівського району Київської області; витребувати із незаконного володіння ОСОБА_2 на користь держави в особі Київської обласної державної адміністрації земельну ділянку площею 0,2101 га (грошова вартість - 183 375,28 грн.), з кадастровим номером НОМЕР_12, яка знаходиться на території Обухівського району Київської області; визнати за державою в особі Київської обласної державної адміністрації право власності на земельні ділянки загальною площею 2,8886 га, з кадастровими номерами: НОМЕР_9 площа - 0,0426 га, НОМЕР_7 площа - 0,0334 га, НОМЕР_10 площа - 0,0703 га, НОМЕР_8 площа - 0,0357 га, НОМЕР_5 площа - 0,0238 га, НОМЕР_11 площа - 2,4727 га, НОМЕР_12 площа - 0,2101 га, які знаходяться на території Обухівського району Київської області.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 29 березня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 17 листопада 2016 року, у задоволенні позову першого заступника прокурора Київської області відмовлено.

У касаційній скарзі перший заступник прокурора Київської області просить скасувати судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, й ухвалити нове рішення, яким його позов задовольнити.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Судами встановлено, що рішенням Української міської ради Обухівського району Київської області від 10 квітня 2001 року передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,144 га для будівництва та обслуговування житлового будинку в АДРЕСА_1 ОСОБА_12

Рішенням Української міської ради Обухівського району Київської області від 24 лютого 2000 року передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,125 га для будівництва та обслуговування житлового будинку в АДРЕСА_1 ОСОБА_9

Рішенням Української міської ради Обухівського району Київської області від 16 травня 2000 року передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та 0,112 га для ведення особистого господарства в АДРЕСА_1 ОСОБА_10

Рішенням Української міської ради Обухівського району Київської області від 16 травня 2000 року передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та 0,32 га для ведення особистого підсобного господарства в АДРЕСА_1 ОСОБА_11

Рішенням Української міської ради Обухівського району Київської області від 24 лютого 2000 року передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,24 га для будівництва та обслуговування житлового будинку в АДРЕСА_1 ОСОБА_12

Рішенням Української міської ради Обухівського району Київської області від 24 лютого 2000 року передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,18 га для будівництва та обслуговування житлового будинку в с. Плюти ОСОБА_13

Рішенням Української міської ради Обухівського району Київської області від 10 липня 2003 року передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку в с. Плюти ОСОБА_14

Рішенням Української міської ради Обухівського району Київської області від 10 липня 2003 року передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку в с. Плюти ОСОБА_15

Рішенням Української міської ради Обухівського район) Київської області від 10 липня 2003 року передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,32 га, з них 0,25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та 0,07 га для ведення особистого селянського господарства, в с. Плюти ОСОБА_16

25 жовтня 2001 року ОСОБА_12 та ОСОБА_9 продали свої земельні ділянки загальною площею 0,2690 га ОСОБА_12

25 листопада 2003 року ОСОБА_10, ОСОБА_13. ОСОБА_24. ОСОБА_25. ОСОБА_16, ОСОБА_26, ОСОБА_27 відчужили свої земельні ділянки загальною площею 2,1030 га ОСОБА_11, яка, в свою чергу, частину земельних ділянок площами 0,4230 га та 0,9320 га відчужила ОСОБА_12

В подальшому, 05 грудня 2003 року, ОСОБА_12 продав земельні ділянки площами 1,3500 га та 0,2700 га ОСОБА_17

ОСОБА_11 у цей же день відчужила земельну ділянку площею 1,3200 га ОСОБА_28

29 червня 2006 року ОСОБА_28 на підставі договору купівлі-продажу відчужила земельну ділянку площею 1,946 га ОСОБА_3, який в подальшому виготовив держави акта серії НОМЕР_13.

05 липня 2007 року ОСОБА_3 продав частину земельної ділянки площею 0.0829 га ОСОБА_18, яка, в свою чергу, об'єднала її з іншими наявними у її власності земельними ділянками та отримала державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_6, загальною площею 0,2101 га.

В подальшому ОСОБА_18 продала вказану земельну ділянку (кадастровий номер НОМЕР_12) ОСОБА_19 Проте на даний час, земельна ділянка з кадастровим НОМЕР_12 обліковується за ОСОБА_2 відповідно до договору дарування земельної ділянки від 13 грудня 2011 року).

ОСОБА_29 отримав новий державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_14 площею 2.8631 га, кадастровий номер НОМЕР_20. У подальшому, земельну ділянку, на підставі заяви ОСОБА_29 від 02 вересня 2009 року зареєстрованої в реєстрі за № 2276, поділено на 8 частин та отримано стільки ж державних актів: 1) серії НОМЕР_1 - площа земельної ділянки 0,0426 га (кадастровий номер - НОМЕР_9); 2) серії НОМЕР_2 -площа земельної ділянки 0,0334 га (кадастровий номер - НОМЕР_7); 3) серії НОМЕР_3 - площа земельної ділянки 0,0703 га (кадастровий номер - НОМЕР_10); 4) серії НОМЕР_22 - площа земельної ділянки 0,0357 га (кадастровий номер - НОМЕР_8); 5) серії НОМЕР_19 - площа земельної ділянки 0,0238 га (кадастровий номер - НОМЕР_5); 6) серії НОМЕР_21 - площа земельної ділянки 0,0342 га (кадастровий номер -НОМЕР_18); 7) серії НОМЕР_17 - площа земельної ділянки 0,0942 га (кадастровий номер - НОМЕР_15); 8) серії НОМЕР_16 - площа земельної ділянки 2,4727 га (кадастровий номер - НОМЕР_11).

В подальшому ОСОБА_29 подарував земельну ділянку площею 2,4727 га (кадастровий номер -НОМЕР_11) ОСОБА_6, яка в свою чергу здійснила інвентаризацію земель, що підтверджується рішеннями 14 сесії 6 скликання від 11 серпня 2011 року і 22 сесії 6 скликання від 15 березня 2012 року Української міської ради Обухівського району Київської області та на підставі останнього отримала державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_4. площею 2,4727 га за кадастровим номером НОМЕР_11.

Земельні ділянки з кадастровими №№ НОМЕР_18, НОМЕР_15 відповідно договорів купівлі-продажу земельних ділянок №№ 2158, 2166, 2174 від 26 листопада 2010 року, №№ 486, 481, 491 від 30 березня 2010 року відчужені ОСОБА_29 ОСОБА_30 з подальшим виготовленням державного акта на право власності на земельну ділянку з кадастровим НОМЕР_23. площею - 0,4602 га серія НОМЕР_24.

Земельна ділянка з кадастровим № НОМЕР_10 обліковується за ОСОБА_2, земельна ділянка з кадастровим № НОМЕР_8 обліковується за ОСОБА_4, земельна ділянка з кадастровим № НОМЕР_5 обліковувалась за ОСОБА_7

22 травня 2015 року ОСОБА_7 продала земельну ділянку з кадастровим № НОМЕР_5 ОСОБА_5

Пред'являючи позов, прокурор посилався на те, що при передачі земельних ділянок у приватну власність фізичним особам були допущені грубі порушення земельного законодавства.

Пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Європейський суд з прав людини юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п. 1 ст. 32 Конвенції), наголошує, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (п. 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; п. 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

При цьому відповідно до ч. ч. 1 та 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Положеннями ст. 268 ЦК України передбачено винятки із загального правила про поширення позовної давності на всі цивільні правовідносини і визначено вимоги, на які позовна давність не поширюється, зокрема у п. 4 ч 1 ст. 268 ЦК України зазначено, що на вимогу власника або іншої особи про визнання незаконним правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено його право власності або інше речове право, позовна давність не поширюється.

Однак п. 4 ч. 1 ст. 268 ЦК України за своєю суттю направлений на захист прав власників та інших осіб від держави.

Оскільки держава зобов'язана забезпечити належне правове регулювання відносин і відповідальна за прийняті її органами незаконні правові акти, їх скасування не повинне ставити під сумнів стабільність цивільного обороту, підтримувати яку покликані норми про позовну давність, тому, на відміну від інших учасників цивільних правовідносин, держава несе ризик спливу строку позовної давності на оскарження нею незаконних правових актів державних органів, якими порушено право власності чи інше речове право.

Отже з огляду на статус держави та її органів як суб'єктів владних повноважень, положення п. 4 ч. 1 ст. 268 ЦК України не поширюються на позови прокуратури, які пред'являються від імені держави і направлені на захист права державної власності, порушеного незаконними правовими актами органу державної влади.

На такі позови поширюється положення с. 257 ЦК України щодо загальної позовної давності, і на підставі ч. 1 ст. 261 цього Кодексу перебіг позовної давності починається від дня, коли держава в особі її органів як суб'єктів владних повноважень довідалася або могла довідатися про порушення прав і законних інтересів.

Указаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 16 вересня 2015 року № 6-68цс15 і відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх судів України.

Крім того, за змістом ст. ст. 256, 261 ЦК України позовна давність є строком пред'явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб'єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу).

При цьому як у випадку пред'явлення позову самою особою, право якої порушене, так і в разі пред'явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, відлік позовної давності обчислюється з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила.

Статтею 361 Закону України «Про прокуратуру» та ч. 2 ст. 45 ЦПК України передбачено право прокурора з метою представництва інтересів громадянина або держави в суді в межах повноважень, визначених законом, звертатися до суду з позовною заявою, брати участь у розгляді справ за його позовом тощо.

Процесуальні права прокурора як особи, якій надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, визначені у ст. 46 ЦПК України.

Згідно із ч. 1 ст. 46 ЦПК України органи та інші особи, які відповідно до ст. 45 цього Кодексу звернулися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах, мають процесуальні права й обов'язки особи, в інтересах якої вони діють, за винятком права укладати мирову угоду.

Прокурор, який бере участь у справі, має обов'язки і користується правами сторони, крім права на укладення мирової угоди.

Таким чином, положення закону про початок перебігу позовної давності поширюється й на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній в постанові № 6-178цс15 від 01 липня 2015 року, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Згідно зі ст. ст. 256, 257 ЦК України позовна давність − це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідач заявив клопотання про застосування строку позовної давності, що відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України може бути підставою для відмови у позові.

Частиною 1 ст. 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Для правильного застосування ч. 1 ст. 261 ЦК України при визначенні початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а і об'єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав.

Указаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 29 жовтня 2014 року № 6-152цс14 і відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх судів України.

Під час розгляду справи судом першої інстанції представники відповідачів подали заяви про застосування строків позовної давності.

Оскільки держава зобов'язана забезпечити належне правове регулювання відносин і відповідальна за прийняті її органами незаконні правові акти, їх скасування не повинне ставити під сумнів стабільність цивільного обороту, підтримувати яку покликані норми про позовну давність, тому, на відміну від інших учасників цивільних правовідносин, держава несе ризик спливу строку позовної давності на оскарження нею незаконних правових актів державних органів, якими порушено право власності чи інше речове право.

З огляду на статус держави та її органів як суб'єктів владних повноважень, положення ст. 257 ЦК України щодо загальної позовної давності розповсюджуються на відносини, що виникли, і на підставі ч. 1 ст. 261 цього Кодексу перебіг позовної давності починається від дня, коли держава в особі її органів як суб'єктів владних повноважень довідалася або могла довідатися про порушення прав і законних інтересів.

Суди на підставі поданих сторонами доказів, які належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), дійшли обґрунтованого висновку про те, що держава в особі її органів мала об'єктивну можливість дізнатися про порушення свого права раніше дня проведення прокуратурою перевірки, тому строк позовної давності слід обраховувати з дня прийняття спірних рішень ради, зокрема: від 10 квітня 2001 року; від 24 лютого 2000 року; від 16 травня 2000 року; від 24 лютого 2000 року; від 24 лютого 2000 року: від 10 липня 2003 року.

Позов пред'явлено у квітні 2015 року, тобто після спливу трирічного строку позовної давності, про застосування якої заявили відповідачі.

Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції (ст. 335 ЦПК України), і на законність судових рішень не впливають.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судові рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу першого заступника прокурора Київської області відхилити.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 29 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 17 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

О.В. Кафідова