АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 184/1401/16-ц Головуючий в І інстанції
Провадження 22-ц/774/1186/К/17 Томаш В.І.
Категорія № 41 (І ) Доповідач Бондар Я.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 вересня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Бондар Я.М.,

суддів: Барильської А.П., Зубакової В.П.,

секретар: Борщ А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі в порядку ст. 197 ч. 2 ЦПК України за наявними у справі матеріалами, за відсутності осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату судового засідання, та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2 на рішення Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 21 березня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до суддів Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_27, ОСОБА_28, ОСОБА_29, ОСОБА_30 про захист честі, гідності та ділової репутації, спростування недостовірної інформації,

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зазначеним позовом.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 22 червня 2015 року суддями Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області було підписано та надіслано Президенту, Голові Вищої кваліфікаційної комісії суддів та Голові Вищої ради юстиції звернення щодо нього, в якому викладено недостовірну інформацію, неправдиві факти які абсолютно не відповідають дійсності та порочать його честь та гідність.

Просив суд: визнати недостовірною інформацію, яка була викладена у звернені суддів Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 червня 2015 року стосовно нього, а саме: що «ОСОБА_2 за своїми моральними якостями не може займати посаду судді та працюючи адвокатом з метою заволодіння нерухомістю звертався до суду з позовами про відчуження квартир, будинків, використовуючи підроблені документи»; зобов'язати суддів Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_27, ОСОБА_28, ОСОБА_29, ОСОБА_30 спростувати недостовірну інформацію, яка була викладена у Звернені суддів Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22.06.2015 року стосовно ОСОБА_2, а саме те, що «ОСОБА_2 за своїми моральними якостями не може займати посаду судді та працюючи адвокатом з метою заволодіння нерухомістю звертався до суду з позовами про відчуження квартир, будинків, використовуючи підроблені документи» у той же спосіб у п'ятиденний строк та направити зазначене спростування до Президента України, Голові Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Голові Вищої Ради Юстиції; зобов'язати суддів Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_27, ОСОБА_28, ОСОБА_29, ОСОБА_30 відкликати Звернення суддів Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22.06.2015 року стосовно ОСОБА_2 від Президента України, Голови Вищої кваліфікаційної комісії суддів, Голови вищої ради юстиції.

Рішенням Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 21 березня 2017 року ОСОБА_2 відмовлено в задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідністю рішення суду обставинам справи, ставить питання про його скасування та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Вважає, що судом не взято до уваги, що поширена відносно нього інформація є недостовірною та не відповідає дійсності, зворотне - не доведено відповідачами. Вважає, помилковим висновок суду стосовно того, що поширена у зверненні відповідачами інформація є оціночним судженням, оскільки її достовірність можливо перевірити, тому вони є фактичними даними. Крім того, вважає, що в порушення вимог процесуального законодавства суд розглянув справу без належного повідомлення усіх відповідачів.

Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Виходячи з вимог частини 3 статті 27 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами, статті 303-1 ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги та статті 67 ЦПК щодо строків процесуальних дій, а також зважаючи на вимоги ч. 2 ст. 305 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку сторін в судове засідання такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Позивач ОСОБА_2 належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи на адресу суду апеляційної інстанції 08 вересня 2017року надіслав клопотання про проведення судового засідання в режимі відео конференції, яке не може бути задоволено, оскільки розгляд справи на 12 вересня 2017 року призначено ухвалою колегії судів від 10 травня 2017 року. Позивач в порушення ч.3 ст.158-1 ЦПК України надав клопотання менше ніж за п'ять днів до проведення судового засідання, чим унеможливив своєчасне призначення справи в режимі відео- конференції.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, з наступних підстав.

Згідно ч. 3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили. Не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи,або особа. Щодо якої встановлено ці обставини.

Постановою Вищого Адміністративного Суду України від 13 червня 2016 року, залишеною без змін постановою Верховного Суду України від 22 листопада 2016 року, встановлені фактичні дані, що 5 грудня 2012 року ОСОБА_2 звернувся до Комісії із заявою про участь у доборі кандидатів на посаду судді вперше, оголошеному 5 листопада 2012 року, та подав документи, передбачені статтею 67 Закону України №2453-VI.

Рішенням Комісії від 13 грудня 2012 року №1858/пп-12 ОСОБА_2 допущений до участі у доборі кандидатів на посаду судді вперше та складення анонімного тестування (іспиту) на виявлення рівня загальних теоретичних знань у галузі права.

ОСОБА_2 20 грудня 2012 року успішно пройшов анонімне тестування (іспит) на виявлення рівня загальних теоретичних знань у галузі права та рішенням Комісії від 25 грудня 2012 року № 1867/пп-12 направлений до Національної школи суддів України для проходження спеціальної підготовки.

У зв'язку з успішним проходженням спеціальної підготовки на посаду судді рішенням Комісії від 29 серпня 2013 року № 381/пп-13 ОСОБА_2 допущений до складення кваліфікаційного іспиту.

За результатом кваліфікаційного іспиту ОСОБА_2 набрав 70,5 балу і рішенням Комісії від 23 грудня 2013 року № 1127/пп-13 визнаний таким, що успішно його склав та зарахований до резерву на заміщення вакантних посад суддів.

Рішенням Комісії від 14 травня 2015 року № 33/зп-15 оголошено конкурс на зайняття 145 вакантних посад суддів у 94 місцевих судах загальної юрисдикції, у тому числі на зайняття однієї вакантної посади судді в Нікопольському міськрайонному суді Дніпропетровської області, серед кандидатів на посаду судді вперше, які перебувають у резерві на заміщення вакантних посад суддів.

ОСОБА_2 28 травня 2015 року подав до Комісії заяву про участь у конкурсі на зайняття вакантної посади судді Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області.

Відповідно до критеріїв конкурсного добору, передбачених статтею 73 Закону № 2453-VІ, рішенням Комісії від 16 червня 2015 року № 13/пп-15 позивача визначено попереднім переможцем конкурсу на зайняття вакантної посади судді Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області.

Розглянувши питання про рекомендування ОСОБА_2 для призначення на посаду судді Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області, ВККС прийняла рішення від 20 жовтня 2015 року № 255/пп-15 про рекомендування його для призначення на посаду судді цього суду.

1 грудня 2015 року вказана рекомендація разом з особовою справою кандидата надійшла до ВРЮ. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу матеріалу між членами ВРЮ від 5 грудня 2015 року вказані матеріали передані члену ВРЮ для проведення перевірки щодо дотримання передбаченого Законом № 2453-VІ порядку призначення на посаду судді вперше.

У ході проведення перевірки членом ВРЮ зроблено ряд запитів стосовно позивача до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Дніпропетровської області, ВККС, нікопольської місцевої прокуратури Дніпропетровської області, голови Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області.

Під час перевірки матеріалів встановлено, що 26 червня 2015 року за вхідним № 1991/0/8-15 та 16 вересня 2015 року за вхідним № 01-11607/15 (направлене Адміністрацією Президента України) до ВРЮ надійшло колективне звернення суддів Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області, в якому зазначено, що, працюючи адвокатом, ОСОБА_2 з метою заволодіння нерухомістю звертався до суду з позовами про відчуження квартир, будинків, використовуючи підроблені документи. Ці обставини, як вказано у зверненні, підтверджуються матеріалами цивільних справ, тому суддями зазначеного суду висловлено негативне ставлення до кандидата на посаду судді Довгаля С.В., оскільки, на їхню думку, він за своїми моральними якостями не може займати таку посаду.

Оскільки на час надходження вказаних звернень до ВРЮ Комісією ще не було прийнято рішення щодо направлення рекомендації до ВРЮ про внесення подання про призначення ОСОБА_2 на посаду судді, копії цих звернень листами від 8 липня 2015 року № 4283/0/9-15 та від 6 жовтня 2015 року № 6122/0/9-15 направлені до ВККС.

Комісія листом від 23 липня 2015 року за вхідним № 2286/0/8-15 повідомила, що звернення суддів Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області нею зареєстровані та будуть враховані при вирішенні питання про рекомендування ОСОБА_2 на посаду судді.

4 січня 2016 року за вхідним № 11/0/8-16 на запит члена ВРЮ Головою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області направлені матеріали цивільних справ № 2-1578/11, № 0426/1906/2012 (провадження № 2/0182/1849/2013) на підтвердження відомостей, зазначених у колективному зверненні суддів. Крім того, повідомлено, що надати копії матеріалів інших справ неможливо, оскільки вони направлені для розгляду до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

З матеріалів цивільних справ, наданих судом, ВРЮ встановлено, що спори у зазначених справах стосуються прав на нерухоме майно (житлові приміщення), а кандидат на посаду судді ОСОБА_2 брав у них участь як представник сторони.

15 лютого 2016 року на запит члена ВРЮ від Нікопольської місцевої прокуратури Дніпропетровської області надійшов лист, у якому зазначено, що 30 квітня 2010 року постановою в.о. Нікопольського міжрайонного прокурора на підставі матеріалів перевірки з питань додержання законодавства при відчуженні квартири порушено кримінальну справу № 32109041 за фактом підроблення офіційних документів, що спричинило тяжкі наслідки, за ознаками частини другої статті 366 КК України.

У ході перевірки, проведеної Нікопольською місцевою прокуратурою Дніпропетровської області, а також аналізу матеріалів цивільних справ, наданих Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області, встановлено таке.

До Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява від імені ОСОБА_4 та її представника ОСОБА_2, що діяв на підставі довіреності від 13 травня 2008 року, до територіальної громади міста Нікополь про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом. Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області 26 травня 2008 року ухвалено заочне рішення у цій справі, яким встановлено факт належності позивачу правовстановлюючого документа - Свідоцтва про право власності на житло від 22 жовтня 1993 року та визнано за нею право власності на 2/3 частини квартири в порядку спадкування після смерті чоловіка ОСОБА_5 та сина ОСОБА_6 На підставі довіреності від імені ОСОБА_4 та вказаного рішення суду Нікопольське МБТІ зареєструвало право власності на вказану квартиру, яка в подальшому була відчужена. Прокуратурою встановлено, що у довіреностях, якими ОСОБА_4 уповноважила ОСОБА_2 бути її представником, ОСОБА_7 продати власну квартиру, були зазначені паспортні дані ОСОБА_4, проте згідно з відповіддю СГІРФО Нікопольського МВ такий паспорт не видавався, а ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року. 5 липня 2008 року ОСОБА_7, яка діяла від імені ОСОБА_4, продала вказане житло ОСОБА_8, а 30 липня 2008 року ОСОБА_8 продав зазначену квартиру ОСОБА_9 За наданими Нікопольською місцевою прокуратурою Дніпропетровської області ВРЮ відомостями, триває слідство за вищевказаними фактами.

7 травня 2010 року Нікопольський міжрайонний прокурор звернувся до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області із заявою в інтересах виконавчого комітету Нікопольської міської ради про перегляд заочного рішення від 26 травня 2008 року за нововиявленими обставинами. Нікопольський міськрайонний суд ухвалою від 18 травня 2010 року заочне рішення від 26 травня 2008 року у справі за позовом ОСОБА_4 до територіальної громади м. Нікополя про визнання права власності в порядку спадкування за законом скасував.

4 червня 2010 року Нікопольський міжрайонний прокурор звернувся до Нікопольського міськрайонного суду з позовною заявою до ОСОБА_9, ОСОБА_8, треті особи на стороні відповідача - Державний нотаріус Першої Нікопольської державної нотаріальної контори Ткачова Л.П., ОСОБА_7, про визнання спадщини відумерлою, витребування майна, визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири. Представником відповідача ОСОБА_8 у вказаній справі виступав ОСОБА_2.

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області рішенням від 26 липня 2011 року в задоволенні позову Нікопольського міжрайонного прокурора відмовив (а.с. 194-198 т. 1). Проте це рішення скасовано судом апеляційної інстанції, визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири, укладений між ОСОБА_9 та ОСОБА_8, та витребувано квартиру на користь територіальної громади м. Нікополя в особі виконавчого комітету Нікопольської міської ради.

У справі № 0426/1906/2012 заочним рішенням від 19 листопада 2012 року Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області задовольнив позов ОСОБА_11 до виконкому Нікопольської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за законом; встановлено факт проживання однією сім'єю понад п'ять років ОСОБА_11, ОСОБА_12 і ОСОБА_13; визнано за ОСОБА_11 право власності на квартиру. У судовому засіданні, позивач ОСОБА_11 пояснила, що проживала разом із вказаними особами як дитина та брала участь у веденні спільного господарства.

Представник виконавчого комітету Нікопольської міської ради звернувся до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області із заявою про перегляд вказаного заочного рішення від 19 листопада 2012 року внаслідок чого воно скасовано, а справу призначено до нового розгляду.

Проте представник ОСОБА_11 ОСОБА_2 звернувся до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області із заявою про відмову від позову та закриття провадження у справі, за наслідком розгляду якої ухвалою від 11 березня 2013 року Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області вказану заяву задовольнив.

У справі № 182/3308/13-ц Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області рішенням від 17 червня 2013 року за позовом ОСОБА_14 до виконкому Нікопольської міської ради встановив факт проживання однією сім'єю понад п'ять років ОСОБА_14 та ОСОБА_12 і ОСОБА_13,визнав за ОСОБА_14 право власності на квартиру. У матеріалах справи факт проживання однією сім'єю позивача з вказаними особами, факт ведення спільного господарства встановлено лише на підставі пояснень позивача та показань свідків, що проживають в іншому районі м. Нікополя.

До матеріалів вищевказаної справи додані свідоцтва про смерть ОСОБА_12 і ОСОБА_13, які, за відомостями Нікопольської міжрайонної прокуратури Дніпропетровської області, є недійсними.

Нікопольським міжрайонним прокурором рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 червня 2013 року оскаржено до суду апеляційної інстанції, внаслідок чого воно скасовано, а в задоволенні позову ОСОБА_14 до виконкому Нікопольської міської ради відмовлено.

При цьому ОСОБА_14 спірну квартиру продав ОСОБА_15 (матері ОСОБА_2).

Нікопольський міжрайонний прокурор Дніпропетровської області звернувся до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Нікопольської міської ради з позовом до ОСОБА_14, ОСОБА_15, реєстраційної служби Нікопольського міськрайонного управління юстиції Головного управління юстиції у Дніпропетровської області, Державної реєстраційної служби України, приватного нотаріуса Нікопольського міського нотаріального округу Мігунова С.О. про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, визнання незаконними та скасування рішень державного реєстратора (справа № 182/2461/14-ц).

Рішенням від 15 квітня 2015 року Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області позов задовольнив частково. Визнав недійсним договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу та зареєстрований у реєстрі за № 746; скасував рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Нікопольського міського нотаріального округу ОСОБА_16О, скасував рішення державного реєстратора Державної реєстраційної служби України щодо реєстрації за ОСОБА_14 права власності на квартиру; в задоволенні інших позовних вимог Нікопольському міжрайонному прокурору Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Нікопольської міської ради відмовив.

14 липня 2015 року апеляцій суд Дніпропетровської області рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області скасував, в задоволенні позовних вимог Нікопольського міжрайонного прокурора Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Нікопольської міської ради відмовив. На цей час справу розглядає суд касаційної інстанції.

Представником ОСОБА_15 у вказаній справі був ОСОБА_2

Крім того, за відомостями Нікопольської місцевої прокуратури Дніпропетровської області, вироками Нікопольського міськрайонного суду; Дніпропетровської області ОСОБА_14 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого частиною другою статті 190 КК України (вирок законної сили на час отримання інформації не набрав). А також визнано винними ОСОБА_17 та ОСОБА_18 у вчиненні злочинів, передбачених частиною першою статті 384 КК України, оскільки останні надали неправдиві свідчення у суді, якими підтвердили проживання ОСОБА_14 з ОСОБА_12 і ОСОБА_19І однією сім'єю (вироки набрали законної сили) ( а.с.89-97,101-104).

Відповідно до вимог ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Спір між сторонами виник з приводу поширення відповідачами, на думку ОСОБА_2, у відношенні нього недостовірної інформації, що порочить його честь, гідність та ділову репутацію.

Відмовляючи ОСОБА_2в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що відомості зазначені відповідачами у зверненні знайшли своє підтвердження судовими рішеннями, що в порядку ч.3 ст.61 ЦПК України не підлягає доведенню. А також, звернення відповідачів містить оціночні судження, щодо особистих якостей позивача, що не підлягає спростуванню.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, вважає їх законними, обґрунтованими, вмотивованими, з огляду на наступне.

Відповідно ст. 68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов'язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

Статтею 32 Конституції України передбачено судовий захист права спростувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї. Ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки економічного добробуту та прав людини.

Згідно з ч. 3 ст. 277 ЦК України, негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності).

Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Згідно з частиною третьою статті 277 ЦК України негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності).

Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

У п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», судам роз'яснено, що відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Суди повинні мати на увазі, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації.

У випадку звернення особи із заявою до правоохоронних органів судам слід враховувати висновки, викладені у Рішенні Конституційного Суду України від 10 квітня 2003 року N 8-рп/2003 (справа про поширення відомостей).

Отже, колегія суддів звертає увагу, що в межах своєї компетенції Вища рада юстиції здійснила перевірку відомостей викладених суддями Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області у зверненні від 25 червня 2015 року, витребувавши зазначені справи та отримавши відповіді від правоохоронних органів, прийняла відповідне вмотивоване рішення 31 березня 2016 року. ( а.с.74-80).

Членом ВРЮ було здійснено запити та витребувано цивільні справи та копії судових ріень, на які посилалися судді у своєму зверненні, здійснено запити до органів прокурату, що викладено у Рішенні Вищої ради юстиції від 31 березня 2016 року та факти викладені у зверенні знайшли своє підтвердження у матеріалах цивільних справ ( а.с. 75,76,77).

Правдивість відомостей викладених суддями Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області у зверненні від 25 червня 2015 року досліджувалась в адміністративній справі за позовом ОСОБА_2 до Вищої ради юстиції про визнання незаконим та скасування рішення Вищої ради юстиції від 31 березня 2016 року ( справа 800/259/16).

Колегія суддів погоджується із виснвоокм суду першої інстанції реалізація відповідачами конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції на звернення із заявою, що не є поширенням недостовірної інформації.

У п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», судам роз'яснено, що при поширенні недостовірної інформації стосовно приватного життя публічних осіб вирішення справ про захист їх гідності, честі чи ділової репутації має свої особливості. Суди повинні враховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації (далі - Декларація), схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету Міністрів Ради Європи, а також рекомендації, що містяться у Резолюції 1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканість приватного життя.

Зокрема, у названій Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі).

У статтях 3, 4, 6 Декларації вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися "виставити" себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами.

У зв'язку з цим, межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати.

Позивач ОСОБА_2 претендував на зайняття посади судді, яка є публічною та зумовлює високі морально-етичні якості до особи кандидата, та прискіпливості зі сторони масовості щодо кандидатури та її відповідність.

Крім того, колегія суддів також вважає вірним висновок суду першої інстанції стосовно оціночного судження відповідачів, яке вони виразили у зверенні . зокрема у словосполученні « ми висловлюємо негативне ставлення» , « на нашу думку », свідчать про оціночне судження відповідачів до дії позивача. Таким чином вони виразили свої погляди до моральних якостей позивача.

Отже, посилання суду першої інстанції на ст. 30 Закону України «Про інформацію», що ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень, є правильним та доречним, а доводи апеляційної скарги такими, що не підлягають задоволенню.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 21 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді :