Провадження № 6/161/395/17
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 вересня 2017 року місто Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Гриня О.М.,

при секретарі Муригіній А.І.,

за участю старшого Державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіаьного управління юстиції у Волинській області ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні подання старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області ОСОБА_2 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_3,

встановив:

Старший державний виконавець відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Волинській області ОСОБА_2 звернувся в суд з поданням про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_3 у праві виїзду за межі України.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що на виконанні у відділі примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Волинській області знаходиться виконавче №23491580 про стягнення з ВАТ «Рожищенська меблева фабрика» в користь держави, фізичних та юридичних осіб 5 73 277,66 грн. В складі зведеного виконавчого провадження 36 виконавчих проваджень. За вказаним виконавчим документом боржником є ВАТ «Рожищенська меблева фабрика», згідно витягу з ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 31 серпня 2017 року керівником юридичної особи ВАТ «Рожищенська меблева фабрика» є ОСОБА_3 Під час виконання рішення суду виконавцем встановлено, що боржник має відкриті рахунки в банківських установах, однак кошти на них відсутні. Голова правління ВАТ «Рожищенська меблева фабрика» ОСОБА_3 не повідомляє місцезнаходження заставного майна ВАТ «Рожищенська меблева фабрика». Вимоги державного виконавця про зобовязання зявитися до державного виконавця Герасимчук О.М. ігнорує, причини неявки не повідомляє. Державним виконавцем здійснено виїзд 26 листопада 2015 року за адресою місцезнаходження боржника для огляду описаного раніше майна з метою подальшого визначення його вартості, однак, ні державного виконавця, ні експерта та територію виробничої бази охоронець так і не пустив. Повторно виклик державного виконавця направлявся на адресу ОСОБА_3 як фізичної особи на адресу: вул. Львівська, 38, м. Луцьк, проте і на цей раз, на виклик державного виконавця так ніхто і не зявився.

Окрім того, державним виконавцем відділу 27 листопада 2015 року на адресу ВС УМВС України у Волинській області направлено подання про притягнення посадової особи до кримінальної відповідальності. В ході перевірки даного подання встановлено, що з березня 2015 року ОСОБА_3 перебуває за кордоном.

На запит державного виконавця Державною прикордонною службою України листом від 27 квітня 2017 року повідомлено про те, що ОСОБА_3 неодноразово перетинав державний кордон України.

Враховуючи, що рішення до теперішнього часу не виконано, а боржник ухиляється від його виконання, не вживає заходів щодо виконання рішення за рахунок належного йому майна і доходів, вважає, що наявні підстави для вжиття відносно нього заходів примусового характеру.

Просить суд, тимчасово обмежити право виїзду за кордон без вилучення паспорта громадянина України ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1 до виконання зобовязань, покладених на нього як керівника ВАТ «Рожищенська меблева фабрика», в сумі 573277,66 грн., так і виконання зобовязань покладених на нього виконавчим провадженням АСВП №41674156 з примусового виконання постанови про стягнення з боржника виконавчого збору №35792998 від 25 лютого 2013 року про стягнення з ОСОБА_3 в користь держави 944 714,74 грн. виконавчого збору.

В судовому засіданні старший державний виконавець відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіаьного управління юстиції у Волинській області ОСОБА_1 вимоги подання підтримала з підстав в ньому зазначених, просила подання задовольнити.

Заслухавши пояснення державного виконавця, аналізуючи матеріали справи, матеріали виконавчого провадження, суд дійшов висновку, що подання не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника фізичної особи або керівника боржника юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Суд негайно розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

Відповідно до пункту 18 статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатись до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Стаття 377-1 ЦПК України передбачає, що питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби. Суд негайно розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

Необхідною передумовою обрання такого заходу забезпечення виконання рішення суду, як обмеження боржника у праві виїзду за межі України, що передбачено статті 377-1 ЦПК України, є встановлення судом дійсних обставин ухилення боржника від виконання судового рішення.

Стаття 33 Конституції України визначає, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, порядок вирішення спорів у цій сфері регулюється Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України».

Положеннями статті 6 цього Закону встановлено, що громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта, або громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон лише у випадках визначених законом.

Законом України «Про виконавче провадження» передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання. У зв'язку з цим з метою всебічного і повного з'ясування всіх обставин справи суду належить з'ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов'язання в повному обсязі або частково.

Саме невиконання боржником самостійно зобов'язань протягом строку, вказаного державним виконавцем в постанові про відкриття виконавчого провадження, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків.

На момент звернення до суду з поданням про обмеження у праві виїзду за межі України факт ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об'єктивно наявним та вбачатися із матеріалів виконавчого провадження.

Як зазначено в правовій позиції Верховного Суду України щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, ухилення від виконання зобов'язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), вжите у п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону № 3857-XIIта у п.18 ч. 3 ст.11 Закону № 606-XIV означає з об'єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов'язків. У зв'язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Особа, яка має невиконані зобов'язання не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

З аналізу приписів ч.2 ст.10 ЦПК України у системному зв'язку з п.18 ч.3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» та ст. 377-1 ЦПК України, вбачається, що на державного виконавця покладено обов'язок надання доказів стосовно наявності навмисного чи іншого свідомого ухилення боржника від виконання обов'язків, покладених на останнього за рішенням суду, та доведення перед судом їх переконливості.

Проте, в судовому засіданні не знайшло свого підтвердження те, що боржник ОСОБА_3 навмисно ухиляється від виконання обов'язків, покладених на нього судовими рішеннями.

Так, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які підтверджували б навмисне ухилення ОСОБА_3 від виконання судових рішень.

Отже, державним виконавцем не доведено, що боржник навмисно ухиляється від виконання обов'язків, покладених на нього судовими рішеннями, а також не надано суду підтверджень намірів боржника виїхати за межі України з метою уникнення відповідальності, а тому, на думку суду, задоволення подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_3 порушуватиме його конституційне право на вільне пересування.

Крім того, самостійне невиконання боржником зобов'язань не може безумовно свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього судовими рішеннями обов'язків.

Застосування обмеження у праві виїзду громадянина за межі України може мати місце лише у виключних випадках і повинно використовуватися лише як крайній захід після реалізації усіх можливих та передбачених законом заходів примусового виконання рішення, оскільки стосується гарантованого ст. 33 Конституції України та ст. 313 Цивільного кодексу України особистого немайнового права особи вільно залишати територію України та права на свободу пересування.

Беручи до уваги вищевикладене, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні подання старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Волинській області ОСОБА_2 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_3

Керуючись ст. 10, 11, 119, п. 1 ч. 1 ст. 208, ч. 3 ст. 209, ст. 210, 377-1 ЦПК України, ст. 33 Конституції України, ст. 313 Цивільного кодексу України, ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України, і вїзду в Україну громадян України», Законом України «Про виконавче провадження», суд

у х в а л и в :

В задоволенні подання старшого Державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіаьного управління юстиції у Волинській області ОСОБА_2 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний податковий номер НОМЕР_1, - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Волинської області через Луцький міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги на ухвалу суду протягом пяти днів з дня її проголошення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги на ухвалу суду. У разі подання апеляційної скарги, ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Луцького міськрайонного суду Гринь О.М.