Справа № 341/1563/16-ц
Провадження № 22-ц/779/1313/2017
Головуючий у 1 інстанції Юсип І. М.
Суддя-доповідач Малєєв
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2017 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Малєєва А.Ю.,

суддів: Девляшевського В.А., Ясеновенко Л.В.,

секретаря Возняк В.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду Івано-Франківської області від 21 червня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Комарівської сільської ради про визнання недійсним та скасування рішення органу місцевого самоврядування та зобовязання вчинити дії,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Галицького районного суду Івано-Франківської області від 21 червня 2017 року в позові ОСОБА_1 до Комарівської сільської ради про визнання недійсним та скасування рішення Комарівської сільської ради Галицького району Івано-Франківської області від 20.04.2016 № 15-4/2016 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки», зобовязання прийняти рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання їй у власність, стягнення судових витрат відмовлено.

Позивачка ОСОБА_1 оскаржила вказане рішення в апеляційному порядку, оскільки вважає його незаконним через неповноту дослідження та невідповідність висновків фактичним обставинам. ОСОБА_1 зазначила, що їй на праві власності належить житловий будинок з господарськими спорудами по вул. Ворони, 304 в с. Комарів. Вказане майно вона набула в порядку спадкування після смерті бабусі ОСОБА_2 Будинок з господарськими спорудами розташований на земельній ділянці площею 0,2038 га, з 2007 року апелянтка користується вказаною ділянкою.

Рішенням 16 сесії 6 скликання Комарівської сільської ради № 1-16/2013 від 14.08.2008 вирішено надати позивачці дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення зазначеної вище земельної ділянки. На підставі даного рішення сільської ради землевпорядною організацією ПП «Ленд» розроблено проект землеустрою, який підлягав погодженню відповідачем. Оскаржуваним рішення сільської ради № 15-4/2016 від 20.04.2016 відмовлено в його погодженні, у звязку з поступленням скарг від громадян села про постійне утворення застійних вод на землях загального користування, в тому числі на території дитячого садка».

Апелянта вважає, що відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції необґрунтовано не взяв до уваги її доводів, а також норми законодавства, що регулюють дані правовідносини: абзац 1, 2 ст. 50 Закону України «Про землеустрій», ч. 7-9 ст. 118 ЗК України та ч.5, 6 ст. 186-1 ЗК України.

Крім того, на думку апелянтки, суд першої інстанції безпідставно погодився з доводами відповідача, що проект землеустрою містить суттєві неточності: відсутнє погодження Комарівської сільської ради в Акті прийому-передачі межових знаків на зберігання; в акті перенесення в натурі меж охоронних зон відсутній підпис голови сільської ради; у висновку про погодження проекту відсутній номер і дата його складання. Однак, на вказані обставини сільська рада не посилалася як на підстави для відмови в затвердженні проекту землеустрою. ОСОБА_1 звертає увагу, що площа земельної ділянки 0,2038 га та її цільове призначення зазначені в рішенні відповідача № 1-16/2013 від 20.08.2013, яке є чинне та не скасоване.

Що стосується утворення застійних вод на землях загального користування, то позивачка зазначила, що з проекту землеустрою вбачається, що її земельна ділянка не має жодних обмежень щодо використання та сервітутів, а її розміри та місце розташування відповідають викопіюванню з генплану с. Комарів.

Апелянтка зазначає, що в п. 3 Висновку про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки зазначено цільове призначення згідно з генпланом територія житлової та громадської забудови. В п.4 Висновку вказано, що функціональне призначення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,2038 га. Таким чином, позиція відповідача та суду, що позивачкою змінено цільове призначення земельних ділянок та їх обєднано є помилковою.

Просить скасувати рішення Галицького районного суду Івано-Франківської області від 21 червня 2017 року, постановити нове рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі.

За наслідками розгляду апеляційний суд вважає необхідним апеляцію відхилити з таких мотивів.

Рішенням 11-ї сесії ХХІ скликання Комарівської сільської ради від 29.12.1993 громадянам с. Комарів передано у приватну власність земельні ділянки для житлового будівництва та обслуговування будинку в розмірі до 0,25 га для ведення особистого підсобного господарства до 0,60 га. ОСОБА_2 (бабуся позивачки) передано земельну ділянку загальною площею -0,60 га в тому числі 0,115 га для житлового будівництва та обслуговування; 0,485 га - для ведення особистого підсобного господарства (а.с. 32).

ОСОБА_3 Довідки Комарівської сільської ради № 740 від 23.09.2013 з 1993 року по 2007 рік даними земельними ділянками користувалася ОСОБА_2, а з 2007 року користується позивач ОСОБА_1 (а.с. 13).

Рішенням шістнадцятої сесії сільської ради шостого скликання від 20 серпня 2013 року за № 1-16/2013 «Про надання дозволу на виготовлення проекту відведення земельної ділянки» надано дозвіл ОСОБА_1 на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) орієнтованою площею 0,2038 га в с. Комарів, по вул. Ворони, 304, Галицького району (а.с. 12).

На виконання вказаного рішення ПП «ЛЕНД» було розроблено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а.с. 8-11).

Відповідно до Висновку відділу містобудування та архітектури управління будівництва, інфраструктури, житлово-комунального господарства, містобудування та архітектури Галицької районної державної адміністрації ОСОБА_1 погоджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд на земельній ділянці площею 0,2038 га. по вул. Ворони, 304 в с. Комарів Галицького району (а.с. 21).

ОСОБА_3 з рішення четвертої сесії сільської ради сьомого скликання від 20 квітня 2016 року за № 15-4/2016 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки» вирішено не погодити ОСОБА_1 проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд площею 0,2038 га. по вул. Ворони, 304 в с. Комарів, в звязку з поступленням скарг від громадян села на постійне утворення застійних вод на землях загального користування, в тому числі на території дитячого садка та зобовязано позивачку виконувати обовязки землекористувача земельної ділянки відповідно до ст. 96 ЗК України (а.с. 22).

Судом першої інстанції встановлено, що в Акті прийому-передачі межових знаків на зберігання відсутнє погодження сільської ради стосовно земель сільської ради (а.с. 15); в акті перенесення в натурі (на місцевість) меж охоронних зон, зон санітарної сторони, санітарно-захисних зон і зон особливого режиму використання земель та їх наявності відсутній підпис тодішнього голови сільської ради ОСОБА_4 (а.с.16); у висновку про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки відділу містобудування та архітектури управління будівництва, інфраструктури, житлово-комунального господарства, містобудування та архітектури Галицької районної державної адміністрації, який є дійсним протягом двох років, відсутні дата його дачі та номер (а.с. 21).

Ухвалюючи рішення про відмову в позові суд першої інстанції виходив із того, що проектна документація позивачки не відповідає положенням ст. 56 Закону України «Про землеустрій» і фактично обєднує частини земельних ділянок із різним цільовим призначенням без зміни їх статусу в установленому порядку.

Апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції.

Перше. ОСОБА_1 успадкувала будинок і вправі претендувати на передачу у власність земельної ділянки для його обслуговування відповідно до приписів ст. 377 ЦК України. Однак її бабусі ОСОБА_2 надавались дві земельні ділянки із різними категоріями земель (ст. 19 ЗК України): а) для житлового будівництва 0,115 га (ст. 38 ЗК України): б) для ведення підсобного господарства 0,485 га, яка відноситься до земель сільськогосподарського призначення (ст. 22 ЗК України). Щодо даного випадку, за приписами ст. ст. 12, 20, 22 ЗК України, організація землеустрою, зміна цільового призначення земель різних категорій на території сіл відноситься до компетенції сільських рад. У проекті за рахунок приєднання до ділянки під житловим будівництвом частини ділянки для ведення підсобного господарства фактично без рішення ради з цього приводу змінювалось цільове призначення частини землі. Тому у сільської ради були всі підстави не погоджувати проект землеустрою позивачки.

Доводи апеляції про те, що у висновку відділу містобудування та архітектури Галицької РДА цільове призначення землі площею 0,2038 га указано як для будівництва та обслуговування жилого будинку апеляційний суд до уваги не приймає, оскільки зміни цільового призначення землі ще не відбулось, земля сільськогосподарської категорії не була переведена в категорію земель для забудови в установленому порядку.

Друге. Судом встановлено, що проект землеустрою не відповідає приписам ст. 56 Закону України «Про землеустрій»: відсутнє погодження сільської ради в Актах прийому-передачі межових знаків, меж охоронних зон, зон санітарної охорони, відсутні номер і дата складання висновку про погодження проекту тощо. Апелянтка вказала, що рішення ради про відмову у погодженні не обґрунтовано посиланням на невідповідність закону, а тільки на утворення застійних вод і скарги.

Апеляційний суд вважає, що цей довід не може бути підставою для скасування рішення, оскільки у рішенні ради є посилання на ст. 56 Закону України «Про землеустрій». Тобто, при прийнятті рішення рада посилалась на норму закону, який застосувала. Те, що у рішенні не було наведено мотиви застосування ст. 56 Закону України «Про землеустрій» не має значення, оскільки порушення приписів цієї норми фактично є, що і констатував суд першої інстанції.

Третє. Апелянтка звернула увагу на чинне рішення Комарівської сільської ради від 20.08.2013 про надання їй дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення їй земельної ділянки площею 0,2038 га для будівництва, вважаючи, що там визначено і площу, і цільове призначення землі. У даному рішенні нічого не вказано про зміну цільового призначення земель, хоч згідно кадастрового плану і згаданого рішення ради за 1993 рік, частина землі, яку планувалось передати ОСОБА_1 указана як рілля (а.с. 18, 93). Тому суд вважає, що даним рішенням земля сільськогосподарського призначення не була переведена в землю для обслуговування житлового будинку.

Відсутність обтяжень щодо використання земельної ділянки не усуває те, що цільове призначення частини земельної ділянки сільськогосподарського призначення було фактично змінено приєднанням до ділянки під будівництво без дотримання встановленої законом процедури, а Проект землеустрою позивачки не відповідає вимогам ст. 56 Закону України «Про землеустрій».

Судом належно встановлено фактичні обставини справи, дано їм вірну правову оцінку.

Доводи апеляції правильності рішення суду першої інстанції не скасовують.

Тому апеляцію належить відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 209, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Галицького районного суду Івано-Франківської області від 21 червня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий А.Ю. Малєєв

Судді: В.А. Девляшевський

ОСОБА_5