У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

суддів:Завгородньої І.М., Попович О.В., Писаної Т.О.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення матеріальних збитків, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області

від 26 січня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області

від 24 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2015 року позивач звернувся до суду з даним позовом, зазначивши в його обґрунтування, що 15 вересня 2015 року між ним та відповідачем в письмовій формі укладено трудовий договір, відповідно до умов якого останній зобов'язувався виконувати роботу водія вантажного автомобіля марки «Renault Premium», державний номерний знак НОМЕР_1, уклавши договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність.

Відповідно до заявки-договору про надання транспортно-експедиційних послуг, оформленої в формі оферти, відповідач мав прибути на завантаження

в м. Згоржелец (Республіка Польща) на територію ТОВ «Сітронекс» та доставити товар до м. Бровари (Україна). Однак, пославшись на незадовільний стан здоров'я, 30 вересня 2015 року повернувся в Україну, залишивши ввірений йому автомобіль на території Республіки Польща.

Своїми діями відповідач спричинив йому збитки у розмірі 44 865 гривень 30 копійок (оплата за можливість отримати транспортний засіб - 3 200 польських злотих (18 816 гривень); вартість купівлі 110 л дизельного палива - 2 049 гривень 30 копійок; упущена вигода - 24 000 гривень), які просив суд стягнути з відповідача на свою користь.

Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 26 січня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду

Івано-Франківської області від 24 лютого 2016 року, позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 на користь ОСОБА_4 18 816 грн. збитків та 487 грн. 20 коп. судового збору.

В задоволенні решти позову - відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з правилами ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. При цьому суд касаційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість постановлених судових рішень в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, та доводів касаційної скарги.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив з того, що за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві).

Встановивши, що відповідач після завантаження самовільно залишив належний позивачу автомобіль, суд дійшов обґрунтованого висновку про покладення на відповідача обов'язку з відшкодування збитків, завданих неналежним виконанням ним договірних умов на підставі ст. 1166 ЦК України.

Вирішуючи спір в частині вимог про стягнення з відповідача вартості дизельного палива як різницю між наданим паливом та фактичним залишком, суд виходив з недоведеності належними та допустимими доказами на підтвердження кількості палива, яке надавалось відповідачу та його залишок, у зв'язку з чим дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову в цій частині.

Щодо вимог про стягнення з відповідача на користь позивача упущеної вигоди, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, виходив з відсутності доказів на підтвердження понесених втрат з вини відповідача у вигляді оплати за перевезення вантажу, а тому обґрунтовано відмовив у задоволенні позову в цій частині.

Оскільки доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що при розгляді справи судами допущено порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, які передбачені ст.ст. 338 - 341 ЦПК України як підстави для скасування рішень, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу.

Керуючись ст.ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 - відхилити.

Рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області

від 26 січня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області

від 24 лютого 2016 року - залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І.М. Завгородня О.В. Попович Т.О. Писана