Справа № 215/3316/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2017 року Тернівський районний суд м.Кривого Рогу Дніпропетровської області

у складі: головуючого судді Науменко Я.О.

за участю: секретаря Конопліної С.І.

згідно з вимогами ч. 2 ст. 197 ЦПК України, без фіксації судового засідання технічними засобами, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі №7 Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров'я,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» (далі ПрАТ «Північний ГЗК») з позовом про відшкодування моральної шкоди заподіяної ушкодженням здоров`я, пов`язаного з виконанням трудових обов`язків.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 20.08.1990 р. по 14.07.2017 р. працював у ПрАТ «Північний ГЗК» на посаді помічника машиніста екскаватора в карєрі, майстер гірничий в карєрі в умовах, які характеризувались перевищенням гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища протягом 26 років 10 місяців. Відповідно до медичного висновку лікарсько-експертної комісії спеціалізованого профпатологічного лікувально-профілактичного закладу про наявність професійного захворювання від 27.04.2017 р. протокол №519 позивачу встановлені три професійні захворювання. Згідно з висновком МСЕК від 13.07.2017р. йому первинно встановлена стійка втрата професійної працездатності в розмірі 55%, а також 3 група інвалідності на термін з 03.07.2017 р. по 01.08.2018 р. ОСОБА_2 розслідування причини виникнення хронічного професійного захворювання від 25.05.2017 року та відповідно до Санітарно-гігієнічної характеристики умов праці №2/2-11-3/1266 від 05.05.2016 року позивачу встановлено причину професійного захворювання перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу. В звязку з професійним захворюванням змінився спосіб та якість життя позивача, що завдає йому моральних страждань. Виходячи з характеру захворювань він не має змоги вести звичайний спосіб життя, оскільки у віці 51 рік звільнився із роботи за станом здоровя, він не може виконувати навіть домашню роботу і займатися бігом та футболом через обмеженість рухів, зазнає фізичний біль і страждання, все це порушує його нормальні життєві звязки. Вважає, що діями відповідача йому завдано моральну шкоду, розраховану відповідно до Методики встановлення заподіяння моральної шкоди та метод оцінки розміру компенсації спричинених страждань (ОСОБА_2 «Компенсация морального вреда: анализ и комментарий законодательства и судебной практики». 3-е изд., испр. и доп.- Москва: ОСОБА_3, 2004.-320 с.) і яку він оцінює в 921 600 грн., а тому просив стягнути зазначену суму з відповідача на свою користь.

Представник позивача надав суду заяву про підтримку позовної заяви у заявленому розмірі, посилаючись на обставини, викладені у ній, а також про розгляд справи без його участі.

Представник відповідача подала суду заяву про розгляд справи без її участі та заперечення на позов, в яких вважає позовні вимоги не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, посилаючись на те, що ПрАТ «Північний ГЗК» здійснює свою господарську діяльність у відповідності до чинного законодавства, на підставі Статуту та спеціальних дозволів та ліцензій, виданих органами державного регулювання. Основним видом господарської діяльності відповідача, зокрема є видобуток залізорудної сировини відкритим способом, її переробка та виготовлення залізорудного концентрату і металізованих обкотишів. У процесі такої виробничої діяльності, виникають шкідливі виробничі фактори (пил, вібрація, шум), оскільки комбінат працює із 60-х років минулого століття за тодішніми технологіями, що не виключали цих шкідливих факторів, незважаючи на проходження державної експертизи на відповідність діючим нормативним актам, в т.ч. з охорони праці. Однак, незважаючи на постійне удосконалення відповідачем виробничих процесів, досягти повного усунення шкідливих виробничих факторів у гірничодобувній промисловості та їх впливу на працівників є обєктивно неможливим. Тому, у діях відповідача відсутні порушення норм чинного законодавства, а відтак ознаки протиправності, яка є однією з підстав відшкодування моральної шкоди.

Крім того, позивач після проведення атестації робочих місць кожен раз повідомляв позивача під розписку про умови праці, наявність на його робочому місці небезпечних і шкідливих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоровя. Проте позивач, знаючи і розуміючи це, свідомо і добровільно погоджувався на таку роботу, за яку між іншим, отримував від відповідача пільги та компенсації.

Також представник відповідача зазначає, що тривалість роботи позивача у шкідливих умовах праці, яка збільшує рівень професійного ризику, залежить лише від нього самого, тому існує причинно-наслідковий звязок між діями самого потерпілого, що мають вираз у тривалому продовженні роботи в шкідливих умовах праці, і виникненням у нього професійного ушкодження здоровя, а не тільки діями роботодавця, який не має можливості усунути шкідливі виробничі чинники з незалежних від нього причин.

Крім того, представник відповідача вказує, що позивачем не доведена наявність моральної шкоди і заявлена до стягнення сума моральної шкоди не відповідає вимогам, визначеним ст. 23 ЦК України.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що з 20.08.1990 р. по 14.07.2017 р. ОСОБА_1 працював у ПрАТ «Північний ГЗК» на посаді помічника машиніста екскаватора в карєрі, а в подальшому виконував роботу майстра гірничого в карєрі. 14.07.2017 р. позивач був звільнений за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію за ст. 38 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки позивача (а.с.25-28).

Відповідно до медичного висновку лікарсько-експертної комісії спеціалізованого профпатологічного лікувально-профілактичного закладу про наявність професійного характеру захворювання Державної установи «Українського НДІ промислової медицини» від 27.04.2017 р., протокол №519 ОСОБА_1 встановлені три професійні захворювання з діагнозами:

1. Хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої стадії (пиловий бронхіт першої-другої стадії, емфізема легень першої-другої стадії), група В. ЛН першого-другого ступеня;

2. Радикулопатія попереково-крижова L5, S1 та шийна С6, С7 з помірними статико-динамічними порушеннями хребта та больовим синдромом з нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу, ПФ- першого-другого ступеня, остеоартрозу у поєднанні з періартрозом колінних і ліктьових суглобів, ПФ- першого ступеня.

3. Нейросенсорна приглухуватість першого ступеня (з легким зниженням слуху). Захворювання професійні (а.с.11-12).

Відповідно до санітарно-гігієнічної характеристики умов праці, наданої «Криворізьким міськрайонним управлінням Головного управління Дерсанепідемслужби у Дніпропетровській області» вих. №2/2-11-3-1266 від 05.05.2016 р. умови праці ОСОБА_1 за період роботи з 19.08.1990 по даний час майстра гірничого в карєрі в Ганнівському карєрі ПАТ «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» (правонаступник ВАТ «ПівнГЗК», Північний гірничозбагачувальний комбінат) за концентрацією аерозолю переважно фіброгенної дії в повітрі робочої зони відносяться до 3 класу 2 ступеня шкідливості, раніше працював машиністом екскаватора в карєрі в Ганнівському карєрі ВАТ «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» за концентрацією аерозолю переважно фіброгенної дії в повітрі робочої зони відносяться до 3 класу 2 ступеня шкідливості, за рівнем загальної транспортно-технологічної вібрації до 3 класу 1-2 ступеня шкідливості, за важкістю праці до 3 класу 2 ступеня шкідливості, за важкістю праці до 3 класу 2 ступеня шкідливості, помічником машиніста екскаватора карєрі в Ганнівському карєрі Північного гірничо-збагачувального комбінату за концентрацією аерозолю переважно фіброгенної дії в повітрі робочої зони відносяться до 3 класу 3 ступеня шкідливості, за рівнем загальної транспортно-технологічної вібрації до 3 класу 2 ступеня шкідливості, за важкістю праці до 3 класу 2 ступеня шкідливості (а.с.13-16).

Пунктом 17 ОСОБА_2 розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 25 травня 2017 року причиною виникнення професійного захворювання встановлено перевищення гранично допустимого рівня небезпечних і шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу, а саме: вміст пилу з вмістом кристалічного діоксиду кремнію від 10% до 70% в повітрі робочої зони в 2,65 рази перевищує ГДК (5,3 мг/м3, при ГДК 2,0 мг/м3) згідно галузевих норм. Маса вантажу, що постійно підіймається та переміщується вручну становить 36 кг при нормі до 30 кг згідно галузевих норм. Величина статичного навантаження за зміну при утриманні вантажу складає 142000 кг/с при нормі до 70000 кг/с згідно галузевих норм. Знаходження у незручній позі у нахиленому положенні до 300 становить 67,7% часу зміни при нормі до 25% згідно галузевих норм. Шум, еквівалентний рівень звуку перевищує гранично допустимий на 3 дбА (83 дбА при ГДР 80 дбА) згідно ДСН 3.3.6.037-99 (а.с. 19).

Довідкою МСЕК серії 12 ААА №046073 від 13.07.2017 р. позивачу встановлено 55% втрати працездатності по професійному захворюванню (35% по радикулопатії; 15% по ХОЗЛ; 5% туговухість) та третю групу інвалідності первинно з 03.07.2017 р. до 01.08.2017 р., з датою чергового переогляду 01.07.2018 р. Зазначена потреба у медичній та соціальній допомозі: забезпечення лікарськими засобами, ВМП, санаторно-курортне лікування (а.с. 21).

З дослідженого в судовому засіданні акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 25 травня 2017 року слідує, що професійне захворювання виникло за таких обставин: працюючи майстром гірничим на виробничій дільниці №1 з видобутку та навантаження гірничої маси на автомобільний транспорт Ганнівського карєру здійснював технічне керівництво роботою зміни, забезпечував безпечне ведення технологічного процесу, безаварійну експлуатацію технологічного устаткування. Раніше працюючи помічником машиніста екскаватора Ганнівського карєру виконував роботи з ремонту, змащування та обслуговування механізмів, вузлів електрообладнання в кузові екскаватора під час його зупинки. Під час роботи екскаватора знаходився в кабіні машиніста екскаватора. При цьому внаслідок недосконалості технології відкритого видобутку руди, мавших місце важких режимів експлуатації екскаваторів, підпадав під вплив підвищених параметрів аерозолю переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони та шуму. Виконання робіт по технічному обслуговуванню екскаваторів, внаслідок обмеженості робочого простору, що затрудняє застосування засобів малої механізації, характеризується фізичним перевантаженням. Враховуючи роботу Маркова на ПівнГЗК, ВАТ, ПАТ та ПрАТ «ПІВНГЗК» впродовж 26 років 10 місяців в умовах впливу шкідливих факторів, конкретних посадових осіб, які відповідальні за виникнення професійних захворювань, встановити неможливо (а.с. 19-20).

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України, забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Суд вважає, що зазначеного обовязку відповідач не виконав.

Відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Частина 1 статті 1167 ЦК України передбачає, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обовязковому зясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен зясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Як вбачається з акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, складеного 25.05.2017 р., причиною виникнення професійних захворювань позивача є перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу.

Суд вважає зазначене наслідком порушення посадовими особами підприємства, де працював позивач, ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці», якими передбачений обов'язок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Суд відхиляє заперечення відповідача в частині доводів про те, що позивач не навів доказів завдання йому моральної шкоди, оскільки такі доводи не ґрунтуються на законі та спростовуються наведеними висновками суду. Надання підприємством засобів захисту від шкідливих чинників, які не усунули вплив негативних факторів, інформованість позивача після проведення атестації робочих місць про умови праці не впливають на право позивача на відшкодування завданої моральної шкоди за умови підтвердження завдання такої шкоди. Доводи представника відповідача щодо відсутності факту вини відповідача, суд не приймає до уваги, оскільки у судовому засіданні встановлені обставини щодо наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу. Посилання представника відповідача на те, що позивач добровільно працював тривалий час у шкідливих умовах праці та що саме його дії стали причиною професійного захворювання, безпідставні та суперечать викладеному. Отже, доводи відповідача про те, що позивачем не надано жодного доказу, яким би підтверджувався факт спричинення йому моральної шкоди у зв'язку з втратою працездатності, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки уже самим фактом втрати позивачем професійної працездатності йому спричинена моральна шкода.

У судовому засіданні встановлено, що в зв'язку з професійними захворюваннями позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що він втратив професійну працездатність у розмірі 55% та йому встановлена 3-тя група інвалідності. Як наслідок позивач обмежений у життєдіяльності, що проявляється больовим синдромом, частковою стійкою втратою можливості самообслуговування, оскільки потрібно докладати додаткових зусиль для організації його життя. Отримані професійні захворювання призводять до зниження його фізичної активності.

Отже, враховуючи те, що позивачу встановлено 55 % втрати працездатності та третю групу інвалідності, а також характер професійних захворювань, пов'язаних із спричиненням йому фізичних і моральних страждань, їх тривалість і тяжкість, істотність вимушених змін у життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, і наслідків, що наступили, суд вважає, що ОСОБА_1 має право на відшкодування моральної шкоди, так як має місце факт заподіяння позивачеві моральної шкоди.

Позивач при визначенні суми відшкодування моральної шкоди посилався на розрахунки, здійснені відповідно до Методики встановлення заподіяння моральної шкоди та метод оцінки розміру компенсації спричинених страждань (ОСОБА_2 «Компенсация морального вреда: анализ и комментарий законодательства и судебной практики». 3-е изд., испр. и доп.- Москва: ОСОБА_3, 2004.-320 с.). Листом №6103-0-26-10-36 від 04.06.2010 року Міністерства юстиції України відповідно до Порядку атестації та державної реєстрації методик проведення судових експертиз, затвердженого Постановою КМУ №595 від 02.07.2008 р. рішенням Координаційної ради з проблем судової експертизи при Міністерстві юстиції від 03.03.2010 року «Методика встановлення заподіяння моральної шкоди та метод оцінки розміру компенсації спричинених страждань» (розробник ОСОБА_4М.) внесена до Реєстру методик проведення судових експертиз. Проте, розрахунок моральної шкоди, здійснений позивачем на підставі даної методики, не може бути ним застосований, оскільки останній не є експертом, а дана методика рекомендована для використання саме в експертній практиці, а не для самостійного застосування фізичними особами для визначення розміру завданої моральної шкоди.

Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди заподіяної позивачу, суд враховуючи роз'яснення п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», характер та глибину його фізичних, душевних страждань від одержаного профзахворювання, тривалість лікування, втрату можливості його повної трудової та соціальної реабілітації, що призвело до значних змін його життєвих зв'язків, що потребує від нього додаткових зусиль для організації свого життя, вважає, що для відшкодування моральної шкоди на користь позивача, виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості потрібно стягнути з відповідача 35 000 грн. за встановлені первинно 55 % втрати професійної працездатності та 3 групу інвалідності на строк до 01.08.2018 р.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, на користь держави за розгляд цивільної справи підлягають відшкодуванню з відповідача судові витрати 640,00 грн. судового збору станом на дату подачі позову, від сплати якого було звільнено позивача.

На підставі викладеного, ст. ст. 153, 173, 237-1 КЗпП України, ст. 13 Закону України «Про охорону праці», ч. 1 ст. 1167 ЦК України та керуючись ст. ст. 10, 11, 27, 31, 60, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров'я задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_1 35000 (тридцять пять тисяч) гривень на відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок втрати професійної працездатності, без нарахування та утримання податку з доходів фізичних осіб та інших зборів та платежів.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь держави судовий збір в розмірі 640 грн..

У решті позовних вимог - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення усіма учасниками процесу в Апеляційний суд Дніпропетровської області через Тернівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: