Справа № 523/9554/15-ц
Провадження №2/523/1243/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" вересня 2017 р.

Суворовський районний суд міста Одеси, в складі:

головуючого - судді Малиновського О.М.

при секретарі - Шевчук М.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду № 15, в місті Одеса, цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 - про встановлення факту прийняття спадщини, визнання права власності в порядку спадкування за законом,стягнення моральної шкоди,

та зустрічні позовні вимоги ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_1, ОСОБА_2 - про встановлення факту прийняття спадщини, визнання права власності в порядку спадкування за законом, -

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулися до суду з позовними вимогами в яких просять встановити факт прийняття спадщини ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_5 у вигляді 1/6 частини квартири АДРЕСА_1, визнавши за нею право власності на вказану частку в порядку спадкування, після смерті її батька - ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4.

Позовні вимоги мотивовані тим, що після смерті ОСОБА_5, який є власником 1/6 частини зазначеного вище житлового будинку, відкрилась спадщина, яку фактично прийняла ОСОБА_1, оскільки, як до смерті батька, так і після, продовжила проживати у спадковому будинку, користувалася ним та фактично володіла. Отримати свідоцтво про право на спадщину вона не може, так як у неї відсутні правовстановлюючі документи на будинок, які залишаються у відповідачів, та між позивачами та відповідачами виникають постійні суперечки.Крім того, посилаючись на те що відповідачі постійно залякували ОСОБА_1, погрожували їй фізично, до теперішнього часу утримують у себе оригінали правовстановлюючих документів на будинок, створюють ОСОБА_1 нестерпні умови для життя, чим завдали, на її думку, моральної шкоди, яку вона оцінюю в 50 000,00 грн. Дані обставини стали підставою для звернення до суду.

В судовому засіданні ОСОБА_1, яка одночасно виступала за довіреністю від імені ОСОБА_2, та її представник - ОСОБА_6 вимоги підтримали, просять задовольнити.

ОСОБА_3, ОСОБА_4 не погоджуючись з пред'явленими позовними вимогами пред'явили зустрічний позов в якому просять встановити факт прийняття спадщини ОСОБА_7 після смерті її чоловіка ОСОБА_5 у вигляді 1/6 частини квартири АДРЕСА_1, визнавши за ОСОБА_3 право власності на вказану частину, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_7

Зустрічний позов мотивований тим, що ОСОБА_17 з 27.09.1985р. перебуваючи у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 спільно проживали в АДРЕСА_2, по день смерті ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4. Позивач зазначає, що ОСОБА_5 був складений заповіт за яким він заповідав речі та квартиру саме ОСОБА_7, яка з метою прийняття спадщини 13.12.2000р. звернулася до нотаріальної контори із заявою та вважається такою, що прийняла спадщину. ОСОБА_1, яка є спадкоємцем першої черги не звернулась у шестимісячні строки до нотаріальної контори, та на думку позивача є такою, що не прийняла спадщину. Крім того, позивач зазначає, що спірна квартира у вигляді житлового будинку, фактично була поділена на три окремі квартири, на земельній ділянці був встановлений паркан, тобто ОСОБА_1 проживала в іншій частині будинку ніж ОСОБА_5 та його дружина ОСОБА_7, а відтак ОСОБА_1 не приймала фактично спадщину після смерті свого батька. ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_5. Позивач зазначає, що вона є дочкою померлої, та на час її смерті проживала в спадковому будинку та є такою, що прийняла спадщину у вигляді 1/6 частини, яка в свою чергу була фактично прийнята її матерю - ОСОБА_7 після смерті ОСОБА_5 На думку позивача заявлені вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди є недоведені та не підлягають задоволенню.

В судовому засіданні ОСОБА_3 та представник ОСОБА_4 - ОСОБА_8 вимоги за зустрічним позовом підтримали, просять задовольнити.

Суд,заслухавши сторін та їх представників, допитавши свідків, вивчивши матеріали справи, встановивши факти та відповідні до них правовідносини прийшов до наступного висновку.

Правовідносини, які виникли між сторонами по справі, в частині встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності, після смерті ОСОБА_5, регулюється ЦК УРСР, в редакції 1963р., зокрема, статтею 548, яка визначає, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Згідно п.2 ст.549 Цивільного кодексу УРСР (в ред. 1963р.), визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління та володіння спадковим майном; якщо він подав до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяву про її прийняття.

При спадкуванні за законом спадкоємцями першої черги є в рівних частках діти (в тому числі усиновлені), подружжя і батьки (усиновителі) померлого (ч.1 ст. 529 ЦК УРСР).

За таких обставин, посилання сторін по справі у своїх позовних вимогах на норми ЦК України в редакції 2003р. є помилковими та судом відхиляються. В той же час, до зустрічних позовних вимог, про визнання права власності після смерті ОСОБА_7, застосуванню підлягають норми ЦК України в редакції 2003р., зазначені у Книзі Шостій «Спадкове право».

Як було роз'яснено п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 24.06.1983р. «Про практику розгляду судами України справ про спадкування», передбачений ст. 549 ЦК УРСР (в ред. 1963р.) шестимісячний строк для прийняття спадщини може бути продовжений судом за заявою заінтересованої особи при доведеності причин його пропуску. Якщо у вказаний строк позивач вступив в управління або володіння спадковим майном або його частиною, суд з цих підстав вирішує питання про визнання права на спадкове майно, а не продовжує пропущений строк.

Матеріалами справи встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 09.08.1993р., виданого Управлінням житлово-комунального господарства ОМР народних депутатів, на підставі розпорядження органу приватизації від 09.08.1993р. № 19337, квартира АДРЕСА_1 була передана у приватну спільну сумісну власність:ОСОБА_18, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_2 (а.с.8,46 том 1). Слід зазначити, що виходячи з представлених технічних документів, вказана квартира складається з житлового будинку, розташованого на земельній ділянці, під літ. «А», сараїв літ. «Б», «В», вбиральні літ. «Г,Д», мостіння І,ІІ, №1-4,5 огорожа. На час розгляду справи до вказаного житлового будинку були прибудовані приміщення 3-2, 2-1, 1-8, які є самочинними, та при розгляді даної справи не приймаються судом до уваги (а.с.131-136, том 1, а.с.40-41 том.2).

Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» № 2482-ХІІ від 19.06.1992р., передача займаних квартир (будинків) здійснюється в спільну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), у тому числі тих, що тимчасово відсутні й за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку). Отже, Законом № 2482-ХІІ від 19.06.1992р. не визначено умов, за яких один із членів сім'ї матиме більшу або меншу частку в приватизованому житлі.

Відтак, слід дійти висновку, що частки у вказаній вище квартирі між її співвласниками є рівними - по 1/6 частині.

ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_4., що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1, виданого на підставі а/з № 1159 від 31.08.2000р., складеного у відділі РАГС Суворовської райадміністрації виконкому Одеської міської ради.

Після його смерті, з урахуванням встановлених судом обставин виникнення права власності, відкрилась спадщина у вигляді 1/6 частин квартири АДРЕСА_1.

Згідно ч.1 ст.529 ЦК УРСР (в ред. 1963р.) спадкоємцями першої черги є дочка померлого - ОСОБА_1 та його дружина - ОСОБА_7 Факт родинного зв'язку зазначених спадкоємців підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 та свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3(а.с.73,100 том 1).

За заявою ОСОБА_7 про прийняття спадщини від 13.12.2000р. у Восьмій одеській державній нотаріальній конторі була заведена спадкова справа №784/2009 до майна померлого ОСОБА_12 Наявність вказаного факту, в силу п.2 ч.1 ст. 549 ЦК УРСР, є достатньою підставою вказувати на прийняття спадщини ОСОБА_7 після смерті чоловіка ОСОБА_5 Відтак, заявлені зустрічні позовні вимоги в частині встановлення факту прийняття ОСОБА_7 спадщини після смерті ОСОБА_5 є доведеними та підлягають задоволенню.

Крім того, факт постійного проживання та фактичного прийняття спадщини ОСОБА_7 після смерті ОСОБА_5 підтвердили допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15

З наданої довідки Ф-1 від 27.06.2013р. №1044 убачається, що ОСОБА_1 з 08.12.1976року постійно зареєстрована та проживає в квартирі АДРЕСА_1 (а.с.6 том2).

Факт постійного проживання ОСОБА_1 в спадковому будинку, в тому числі і на час смерті ОСОБА_5, підтверджується представленим актом від 02.03.2006р. та поясненнями допитаного у судовому засіданні свідка ОСОБА_16, яка є сусідкою, знає сторін та проживає в своєму будинку з 1960р. Крім того, факт проживання ОСОБА_1 в спірному будинку на час смерті ОСОБА_5 не заперечувала ОСОБА_3 у судовому засіданні.

З урахуванням наведеного, у суду не має підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідками. Дані про їхню заінтересованість в результаті розгляду справи відсутні, їх показання об'єктивно підтверджуються і не суперечать іншим зібраним у справі доказам.

Встановлені судом фактичні обставини, зокрема постійне проживання ОСОБА_1 в спадковому будинку, як до смерті ОСОБА_5, так і після, проведення нею ремонтних робіт в будинку, здійснення оплати отриманих послуг з водо, - електропостачання, вказують на те, що ОСОБА_1 доведений факт прийняття нею спадщини після смерті її батька, що передбачено п.1 ч.1 ст. 549 ЦК УРСР. Дана обставина спростовує доводи ОСОБА_3 про неприйняття ОСОБА_1 спадщини в зв'язку з її не зверненням до державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини.

Отже, спадкоємцями, які прийняли спадщину у встановленому законом порядку після смерті ОСОБА_5 є його дружина - ОСОБА_7 та його дочка - ОСОБА_1, які мають рівні права на отримання у спадщину 1/6 частини спадкової квартири.

Суд відхиляє заповіт складений у простій письмовій формі від імені ОСОБА_5 (а.с.103-104 т.1), так як такий в порушення ст.541 ЦК УРСР не був посвідчений в нотаріальному порядку.

Судом також відхиляються посилання ОСОБА_3, що ОСОБА_1 фактично не була прийнята спадщина, так як остання проживала в іншій частині будинку, виходячи з наступного.

Так, згідно ст.112 ЦК УРСР, майно може належати на праві спільної власності двом або кільком колгоспам чи іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або державі і одному чи кільком колгоспам або іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або двом чи кільком громадянам. Розрізняється спільна власність з визначенням часток (часткова власність) або без визначення часток (сумісна власність).

Володіння, користування і розпорядження майном при спільній частковій власності провадиться за згодою всіх учасників, а при відсутності згоди - спір вирішується судом (ч.1 ст.113 ЦК УРСР).

Відповідно до ст.115 ЦК УРСР, кожний з учасників спільної часткової власності має право вимагати виділу своєї частки з спільного майна. Якщо угоди про спосіб виділу не досягнуто, то за позовом будь-кого з учасників майно ділиться в натурі, коли це можливо без нерозмірної шкоди для його господарського призначення. В противному разі власник, що виділяється, одержує грошову компенсацію.

У відповідність до вимог ст.118 ЦК УРСР, якщо учасники спільної часткової власності на жилий будинок за угодою між собою встановили порядок користування відособленими приміщеннями будинку (квартирами, кімнатами) відповідно до частки кожного і така угода нотаріально посвідчена і зареєстрована у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів, то вона обов'язкова і для особи, яка згодом придбає частку в спільній власності на цей будинок.

Аналізуючи норми права, які регулювали виникли між сторонами правовідносини, слід дійти висновку, що право користування, володіння та розпорядження майном, яке перебуває у спільній сумісній та/або частковій власності, розповсюджується на все майно, у розмірі частки власника, не залежно від того, якою часткою у такому майні він користувався. В даному випадку, окремим майном можна було б вважати належну частку ОСОБА_5, лише при її виділені в натурі у встановленому законом порядку.

Як було встановлено судом, між співвласниками квартири АДРЕСА_1, станом на день смерті ОСОБА_5, частка останнього в натурі не виділялась, нотаріально посвідчений договір про користування майном між співвласниками не укладався, в судовому порядку спір про користування майном не вирішувався. Користування окремою частиною спільного майна, без порядку встановленого ст.118 ЦК УРСР не є обов'язковою для осіб, які згодом придбали таку частку. Відтак, без виділення частки ОСОБА_5 в натурі з спільної сумісної власності , право на її спадкування має, як ОСОБА_7 так і ОСОБА_1, незалежно від частини будинку в якому вони проживали на час смерті ОСОБА_5

Суд не приймає до уваги посилання ОСОБА_3, що зазначена обставина була встановлена рішенням апеляційного суду в Одеській області від 25.05.2012р. (справа №22ц-1590-4160/12р) та є обов'язковою для вирішення даного спору. Вказаним рішенням було встановлено факт проживання співвласників в різних частинах житлового будинку на час смерті ОСОБА_5, що в свою чергу, в силу ч.3 ст. 61 ЦПК України, не потребує доказуванню, та враховано судом при розгляді дійсної справи. Втім, підстава за якою було відмовлено в позовних вимогах ОСОБА_4 є висновком суду, а не доведеною обставиною, відтак можуть не враховуватися при розгляді даної справи.

На підставі викладеного, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню частково, шляхом визнання за нею право власності на 1/12 частину спадкової квартири в порядку спадкування за законом, після смерті ОСОБА_5

Щодо позовних вимог ОСОБА_2 то такі не підлягають задоволенню у повному обсязі, так як не доведено та не визначено порушення будь-яких його суб'єктивних прав з боку ОСОБА_3 та ОСОБА_4 З тих же підстав не підлягають задоволенню і зустрічні позовні вимоги пред'явлені ОСОБА_4 до ОСОБА_1, ОСОБА_2

Згідно ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Тобто підставою стягнення моральної шкоди є необхідність встановлення таких фактів: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. З боку ОСОБА_1 такі факти не підтверджені та жодним належним та допустимим доказом не доведені. Відтак пред'явлені позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди є безпідставні та задоволенню не підлягають.

ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_5., що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданого на підставі а/з №466 від 04.03.2004р. Першим відділом РАЦС Суворовського районного управління юстиції м. Одеси (а.с.110 т.1).

Враховуючи факт прийняття нею спадщини після смерті ОСОБА_5, після її смерті відкрилась спадщина у вигляді 1/12 частин спадкової квартири.

З представленого свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 убачається, що ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_6. та її матерю є - ОСОБА_19. (а.с.123 т.1). Відтак, враховуючи ступень споріднення, ОСОБА_3 на підставі ст. 1261 ЦК України є спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_7

Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Частина 5 той же статті визначає, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Належним прийняттям спадщини також слід вважати звернення спадкоємця, який на час відкриття спадщини не проживав із спадкодавцем, із заявою про її прийняття до нотаріальної контори, яку повинен внести на протязі шести місяців з дня відкриття спадщини (ч.1 ст.1269, ч.1 ст.1270 ЦК України).

В силу Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» № 1382-ІУ від 11.12.2003року (далі Закон), місце проживання є адміністративна-територіальна одиниця, на території якої особа проживає понад шість місяців на рік та має обов'язок зареєструвати своє місце проживання в порядку визначеному Законом.

Згідно ч.1 ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Частина 1 ст. 1297 ЦК України, встановлює, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Згідно ч.1 ст.1298 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини.

Аналіз зазначених вище норм вказує на те, що єдиною правовою підставою для набуття права власності на спадкове нерухоме майно є видача нотаріусом свідоцтва про право на спадщину за законом. Суд не може підміняти собою нотаріуса, який уповноважений посвідчити право власності в порядку спадкування. Відмова у вчиненні нотаріальних дії при видачі свідоцтва про право на спадщину з боку ОСОБА_3 суду не представлена.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 на час смерті ОСОБА_7 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3. З вимогами про встановлення факту проживання на час відкриття спадщини з спадкодавцем ОСОБА_3 до суду не зверталась. Не зверталась ОСОБА_3 і до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті матері. При таких обставинах ОСОБА_3 не може вважатися такою, що прийняла спадщину. В зв'язку з чим, пред'явлені позовні вимоги про визнання за нею право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_7 у вигляді 1/12 частин спадкової квартири є передчасні та задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.529,548,549 ЦК УРСР (в ред. 1963р.) ст.1268-1270,1296-1298 ЦК України (в ред.2003р.), ст. ст. 10,11,57, 64,209,212,214,215,218, 224-227 ЦПК України, -

ВИРІШИВ

Позовну заяву ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Встановити факт прийняття ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 спадщини у вигляді 1/12 частин квартири АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_7

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 право власності на 1/12 частину квартири АДРЕСА_1,в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5.

В задоволені позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 - про встановлення факту прийняття спадщини, визнання права власності в порядку спадкування за законом, стягнення моральної шкоди, та позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди - відмовити у повному обсязі.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Встановити факт прийняття ОСОБА_7, померлою ІНФОРМАЦІЯ_5. спадщини у вигляді 1/12 частин квартири АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_4.

В задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_1, ОСОБА_2 - про встановлення факту прийняття спадщини, визнання права власності в порядку спадкування за законом, та позовні вимоги ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування за законом - залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області, через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-ти денний строк з дня його проголошення.

Суддя -