"11" вересня 2017 р.
Справа № 642/2695/17ц
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 вересня 2017 р. Ленінський районний суд м. Харкова в складі:
головуючого - судді : Ольховського Є.Б.
за участю : секретаря - Алімурадової Т.Я.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України,-
Позивачка в травні 2017 року звернулася до суду з позовом до відповідача про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька, мотивуючи свої вимоги тим, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 22.11.2003 року по 17.02.2014 рік включно. Від шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась дитина - ОСОБА_3. Батько участі у вихованні сина не приймає. З 2015 року мати з дитиною постійно мешкають у м. Харкові. Батько залишився на території України де відбувається АТО в зв'язку з чим позивачка прохає суд надати їй дозвіл на оформлення документів та дозвіл на виїзд дитини за кордон у її супроводі без отримання згоди батька - ОСОБА_2
У судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги, посилаючись на підстави в ньому викладені.
Відповідач до судового засідання не з'явився. Про час розгляду справи повідомлявся за оголошенням на сайті Ленінського р/с м. Харкова.
За згоди позивачки суд вважає за можливе розглянути справу заочно.
Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню за наступним:
Судом встановлено, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 22.11.2003 року по 17.02.2014 року включно.
У період перебування у зареєстрованому шлюбі у сторін по справі народилася дитини - син ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1
Довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 20.07.2016 року встановлено , що дитина постійно мешкає разом з позивачкою у м. Харкові в Холодногірському райні м. Харкова.
Статтею 33 Конституції України передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які установлюються законом.
Відповідно до ч.2 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.
Згідно із ч.2 ст. 4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадянами України" за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.
Аналогічне положення міститься у п.2 ч.4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою КМ України №57 від 27.01.1995 року, про те, що виїзд громадян України, які не досягли 16-річного віку, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.
Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затвердженими постановою КМ України №231 від 31.03.1995 року, визначено, зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон.
Статтею 18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду.
Позивачка звертаючись до суду із вимогами до відповідача, просить надати дозвіл на виїзд за межі України малолітній дитині без згоди та супроводу його батька.
Суд вбачає, що наведені вище норми права не містять імперативних вимог, що на підставі рішення суду про надання дозволу на виїзд з України дитині, яка не досягла 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків, дозволяється разовий виїзд дитини, і для кожної наступної короткострокової поїздки необхідно отримання нового рішення, у разі, якщо батько (мати) відмовиться від надання дозволу на виїзд своєї дитини за межі України, що сімейне законодавство виходить із принципу повної рівноправності обох батьків у всіх правах і обов'язків відносно своїх дітей, зокрема, ст. 155 СК України визначає, що здійснення батьками своїх прав по виконанню обов'язків мають ґрунтуватися на повній повазі до прав дитини та її людської гідності, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини, що законодавством визначено права та обов'язки батьків щодо виховання дитини, при цьому пріоритетним та принциповим визначенням є інтереси дитини, що вони повинні бути непорушними в незалежності від стосунків батьків між собою.
Відповідно до положень вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
У відповідності до п.1 ст. 3 Конвенції з прав дитини (ратифікованої Постановою Верховної Ради України №789-12 от 27.02.1991 року) в усіх діях у відношенні дитини, незалежно від того , здійснюються вони державними або приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними або законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини.
Так, в судовому засіданні встановлено, що сторони на даний час фактично не спілкуються, відповідач не надає згоду на виїзд дитини за кордон безпідставно, при цьому суд приймає до уваги, що можливість отримання згоди у судовому порядку на виїзд дитини за межі України без згоди батька на даний час малоймовірна, а тому суд вважає, що внаслідок ухвалення рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 право батька на піклування, спілкування чи виховання дитини жодним чином не порушується і не обмежується.
Враховуючи досліджені по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, а тому такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.
На підставі викладеного, керуючись ст. 10, 11, 27, 31, 15, 60, 88, 212-215 ЦПК України, ст. 150, 180 Сімейного Кодексу України, Законом України "Про порядок виїзду з України і в?їзду в Україну громадян України", -
Позовні вимоги - задовольнити.
Надати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2, дозвіл на оформлення документів, отримання віз у посольствах та консульствах, а також дозвіл її сину ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, тимчасову поїздку за кордон до будь-якої країни на період до 15.10.2017 року з поверненням в Україну в супроводі матері без згоди батька - ОСОБА_2, 1974 р.н.
Стягнути з ОСОБА_2 . на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 640 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10 днів з дня отримання його копії.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подавати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
СУДДЯ Є.Б. Ольховський