Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоЛуспеника Д.Д.,
суддів:Гулька Б.І.,Журавель В.І.,
Хопти С.Ф., Штелик С.П.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_10, ОСОБА_11, треті особа: служба (управління) у справах дітей по Швченківському району Запорізької міської ради, Запорізька міська рада, про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні власністю за касаційною скаргою ОСОБА_9, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_10, ОСОБА_11, на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 13 травня 2016 року та рішення апеляційного суду Запорізької області від 15 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У червні 2015 року ОСОБА_6 звернувся до суду із указаним позовом, в якому зазначав, що він є власником житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, який витребувано на його користь із незаконного володіння відповідачів рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 03 березня 2015 року. ОСОБА_7 є останнім набувачем будинку за договором купівлі-продажу від 16 жовтня 2014 року, який вчинено після недійсного правочину, за яким майно придбавалося в особи, що не мала права його відчужувати, поза волею власника цього майна. Відповідач вселився до будинку, зареєстрував своє місце проживання та членів своєї родини у зазначеному житловому будинку, що створює йому перешкоди у користуванні та розпорядженні власністю.

Посилаючись на те, що з переходом права власності на майно відповідач втратив право користування житлом, оскільки право користуватися майном є похідним від права власності, позивач просив усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні належним йому на праві власності житловим будинком, розташованим за адресою: АДРЕСА_1, шляхом виселення відповідачів та визнання їх такими, що втратили право користування зазначеним жилим приміщенням.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 13 травня 2016 року позов ОСОБА_6 задоволено. Ухвалено усунути ОСОБА_6 перешкоди у користуванні та розпорядженні належним йому на праві власності житловим будинком, розташованим за адресою: АДРЕСА_1, шляхом виселення та визнання такими, що втратили право користування зазначеним жилим приміщенням, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 15 червня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано у частині задоволення позову ОСОБА_6 про визнання ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 такими, що втратили право користування жилим приміщенням. У задоволенні позову ОСОБА_6 в цій частині відмовлено. В частині виселення відповідачів рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_10, ОСОБА_11, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення судів та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_6 у повному обсязі.

Відповідно до п. 6 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1, вибув із володіння власника - спадкодавця позивача - поза його волею, оскільки був відчужений на підставі довіреності, виданої особою, цивільна правосуб'єктність якої припинилася внаслідок смерті. Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 03 березня 2015 року вказаний будинок витребувано на користь ОСОБА_6 як спадкоємця власника цього будинку.

ОСОБА_7 є останнім набувачем будинку за договором купівлі-продажу від 16 жовтня 2014 року, який вчинено після недійсного правочину, за яким майно придбавалося в особи, що не мала права його відчужувати, поза волею власника цього майна.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції в частині виселення відповідачів, апеляційний суд виходив із того, що припинення права власності відповідачів на будинок припиняє їхнє право на користування цим будинком; власник має вимагати усунення будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, а користування відповідачами будинком порушує право власності позивача.

Висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

Статтею 156 ЖК Української РСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також ст. 405 ЦК України.

Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім'ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім'ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім'ї.

Згідно з положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Вказана норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України № 6-709цс16 від 16 листопада 2016 року, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Встановивши на підставі повно та всебічно досліджених обставин, які перевірені доказами за вимогами ст. 212 ЦПК України, те, що спірний будинок витребувано із володіння ОСОБА_7 на користь власника ОСОБА_6 на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про виселення ОСОБА_7 та членів його сім'ї як осіб з похідними правами користування жилим приміщенням від права власності на будинок в особи, членами сім'ї якого вони є.

Колегія суддів погоджується із висновками апеляційного суду про те, що ст. 109 ЖК Української РСР на спірні правовідносини не поширюється, оскільки регулює відносини користування жилими приміщеннями в будинках державного і громадського житлового фонду, а спірний будинок перебуває у приватній власності позивача.

Враховуючи те, що висновки суду відповідають встановленим у справі обставинам, оскаржуване рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, касаційну скаргу необхідно відхилити відповідно до положень ст. 337 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_9, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_10, ОСОБА_11, відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 13 травня 2016 року в незміненій при апеляційному розгляді частині та рішення апеляційного суду Запорізької області від 15 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І. Журавель

С.Ф. Хопта

С.П. Штелик