АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2017 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Владичана А.І.

суддів: Міцнея В.Ф., Литвинюк І.М.

секретар Андрушків С.П.

за участю представника апелянта ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2, правонаступником якої є ОСОБА_3, до Котелівської сільської ради Новоселицького району Чернівецької області про визнання права власності на спадкове майно, за апеляційною скаргою ОСОБА_4, інтереси якої за довіреністю представляє ОСОБА_1, на рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 13 липня 2015 року,

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Котелівської сільської ради Новоселицького району Чернівецької області про визнання права власності на спадкове майно.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 23 грудня 1997 року померла її мати ОСОБА_5, яка проживала у дворогосподарстві по вулиці С.Габи, 3 в с. Котелево Новоселицького району Чернівецької області, яке складається з житлового будинку літ. А загальною площею 42,50 кв.м., літньої кухні літ Б площею 11,90 кв.м, сараю літ В площею 18,60 кв.м., сараю л. Г площею 17,90 кв.м., вбиральні літ. Д площею 1,10 кв.м. та огорожі № 1,2.

Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина, яку позивач як спадкоємець за законом своєчасно прийняла.

Вказує, що не може оформити право власності на спадкове майно у звязку з тим, що померла під час життя не оформила правовстановлюючі документи на указане дворогосподарство.

Просила визнати за нею право власності на указане дворогосподарство, як за спадкоємцем по закону першої черги по смерті матері.

____________________________________________________________________

22ц/794/661/2017 р. Головуючий у І інстанції Оленчук І.В.

Категорія 2 Суддя-доповідач ОСОБА_6

Рішенням Новоселицького районного суду Чернівецької області від 13 липня 2015 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на дворогосподарство, що розташоване по вул. С.Габи за №3 в с. Котелево Новоселицького району Чернівецької області, яке складається з: житлового будинку літ. «А», літньої кухні літ. «Б», сараїв літ. «В»,«Г», вбиральні літ. «Д», огорожі літ. «№1,2», як за спадкоємцем по закону першої черги по смерті матері-спадкодавця, ОСОБА_5, померлої 23 грудня 1997 року.

Не погоджуючись з указаним рішенням суду ОСОБА_4, інтереси якої за довіреністю представляє ОСОБА_1, подала апеляційну скаргу, в якій вважає, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, при ухваленні рішення судом неповно зясовано обставини, що мають значення для справи, порушено норми матеріального та процесуального права.

Вказує, що спірне господарство відносилося до категорії колгоспних дворів, в ньому була зареєстрована та проживала одноособово ОСОБА_5. 25.05.1998 року на підставі рішення виконавчого комітету Котелівської сільської ради Новоселицького району Чернівецької області №21 від 13.05.1998 року було видано свідоцтво на право власності на вказаний вище житловий будинок на імя ОСОБА_5

За життя ОСОБА_5 склала заповіт на імя ОСОБА_7, який є сином спадкодавця та чоловіком апелянта.

Після смерті спадкодавця ОСОБА_7 прийняв спадщину, про що 29.10.1998 року видано відповідне свідоцтво, згідно з яким спадкоємцем зазначеного в заповіті майна є в 7/9 частках її син ОСОБА_7 Право на спадщину за заповітом зареєстровано 29.10.1998 року.

31.05.2005 року помер ОСОБА_7 Спадкоємцем його майна є його дружина апелянт ОСОБА_4

Вважає, що суд у порушення вимог матеріального права не встановив коло спадкоємців після смерті ОСОБА_5, визнавши спадкоємицею тільки її доньку ОСОБА_2, чим порушив права апелянта.

В апеляційній скарзіОСОБА_4 просить скасувати рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 13 липня 2015 року.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді, пояснення відповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України, апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції.

Ст. 213 ЦПК встановлено те, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, тобто суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, повинен вирішити справу згідно із законом, ухваливши рішення на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Стаття 309 ЦПК України передбачає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення або зміни рішення, якщо неповно з'ясовано судом обставини, що мають значення для справи, не доведено обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушено або неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з його обґрунтованості.

Однак, колегія суддів не погоджується з даними висновками суду першої інстанції, вважає їх такими, що не відповідають обставинам справи та зроблені з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що господарство по вул. С.Габи 3 в с. Котелево Новоселицького району Чернівецької області відносилося до категорії колгоспних дворів, що стверджується довідкою Котелівської сільської ради та записами у погосподарських книгах (а.с. 14).

Станом на 01.07.1990 року по 15.04.1991 року в домогосподарстві проживала та була головою колгоспного двору ОСОБА_5

Відповідно до ч. 1 ст. 120 ЦК УРСР ( у редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності.

Згідно з ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР (у відповідній редакції) розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Відповідно до роз'яснень, викладених у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

Отже, відповідно до ст.ст. 120, 123 ЦК УPCP, ОСОБА_5 мала право в цілому на домоволодіння, яке відносилось до майна колгоспного двору та збереглося по теперішній час.

Судом також встановлено, що 23 грудня 1997 року померла ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-МИ № 050861 від 15.04.1998 року (а.с.30). Після її смерті відкрилася спадщина на садибний (індивідуальний) житловий будинок, що знаходиться по вул. С.Габи 3 в с. Котелево Новоселицького району Чернівецької області.

Садкове майно успадкувала донька померлої ОСОБА_2, являючись спадкоємицею за законом першої черги, що підтверджується заявою про прийняття спадщини.

21.08.2015 року померла ОСОБА_2, не встигнувши зареєструвати право власності на вказане будинковолодіння.

Рішенням Новоселицького районного суду Чернівецької області від 12 січня 2017 року визнано за ОСОБА_3 право власності на житловий будинок по вул. С.Габи 3 в с. Котелево Новоселицького району Чернівецької області.

Оскаржуючи рішення суду, ОСОБА_4 посилається на порушення її спадкових прав, оскільки є дружиною покійного сина ОСОБА_5, який на підставі заповіту успадкував майно після смерті матері, а, отже, апелянт також має право на спадкове майно.

Пунктом 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України передбачено, що правила книги шостої Цивільного кодексу України про спадкове право застосовуються до спадщини, яка відкрилась після 1 січня 2004 року.

На підставі пункту 5 Прикінцевих та перехідних положень правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

Як розяснив Пленум Верховного Суду України у п.1 постанови від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року.

У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 01 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.

Отже, норми п.5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК, згідно з якими цей ЦК застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, слід розуміти таким чином, що правила книги шостої ЦК може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 01 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців.

На підставі частини 1 та 2 ст.524 Цивільного кодексу Української РСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Як вбачається з матеріалів справи, за життя ОСОБА_5 склала заповіт на імя сина ОСОБА_7, посвідчений виконавчим комітетом Котелівської сільської ради Новоселицького району (а.с. 102).

Після смерті матері ОСОБА_7 прийняв спадщину, про що свідчить заява до Новоселицької державної нотаріальної контори (а.с. 103) та свідоцтво про право на спадщину за заповітом (а.с. 105), згідно з яким він є спадкоємцем зазначеного в заповіті майна в 7/9 частках, яке складається з житлового будинку літ. А, сараїв літ Б, В, вбиральня літ. Г та огорожі № 1,2 (спірне спадкове майно). Право на спадщину за заповітом зареєстровано 29.10.1998 року.

31 травня 2005 року помер ОСОБА_7, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 100).

Згідно з копією свідоцтва про одруження (а.с. 100) апелянт ОСОБА_4 є дружиною ОСОБА_7, й, відповідно, спадкоємцем його майна, про що видане відповідне свідоцтво про право на спадщину за законом серії ВСО №273941, реєстровий №379 від 03.02.2006 року (а.с. 108).

Отже, оскаржуваним рішенням суду порушено спадкові права апелянта ОСОБА_4

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Отже, указана норма визначає об'єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов'язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб'єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

За таких обставин рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 13 липня 2015 року щодо визнання за ОСОБА_2, правонаступником якої є ОСОБА_3, право власності на спадщину ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а ому рішення суду підлягає скасуванню з хваленням нового рішення про відмову в позові.

Керуючись ст.ст. 307, 309 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, інтереси якої за довіреністю представляє ОСОБА_1, задовольнити.

Рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 13 липня 2015 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_2, правонаступником якої є ОСОБА_3, до Котелівської сільської ради Новоселицького району Чернівецької області про визнання права власності на спадкове майно відмовити.

Рішенням набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене протягом двадцяти днів у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді: