Справа № 657/1623/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.09.2017 року Каланчацький районний суд Херсонської області

в складі:

головуючого судді Живцової О.А.,

за участю секретаря Боровинської С.В.,

за участю представника позивачів ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Каланчак цивільну справу за позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_3, в інтересах яких на підставі доручення діє ОСОБА_1 до ОСОБА_4 селищної ради про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3, в інтересах яких на підставі доручення діє ОСОБА_1, звернулися з позовом в якому просять визнати за ними за набувальною давністю право приватної спільної сумісної власності на нежитлові приміщення загальною площею 17,8 кв.м. позначені в технічному паспорті на квартиру АДРЕСА_1 за №1-7 площею 8,6 кв.м. (кухня) та кімнати №1-1 площею 9,2 кв.м. (коридор), та визнати за ними право приватної спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_2 загальною площею 58,6 кв.м.

Мотивуючи свої вимоги позивачі вказують, що згідно свідоцтва про право власності серії САВ №300782 від 19 травня 2000 року на праві спільної сумісної власності є співвласниками квартири, загальною площею 39, 2 кв. м., яка розташована в смт. Каланчак по вул. Леніна (Херсонська) АДРЕСА_3. Право власності на дану нерухомість було набуто в процесі приватизації на підставі Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Поряд з їх квартирою розташовані нежитлові приміщення загальною площею 17,8 кв.м., а саме: кухня загальною площею 8,6 кв.м. ( позначена на плані 1-7) та коридор площею 9,2 кв.м. ( позначений на плані квартири №1-1). Даними приміщеннями вони користуються з часу набуття квартири у власність, тобто з 2000 року. Маючи намір приватизувати вказані приміщення, зверталися з даного питання до ОСОБА_4 селищної ради, однак у приватизації їм було відмовлено. Також їм було відмовлено у викупі зазначеного приміщення в зв»язку з відсутністю технічної документації. Таким чином, позивачі вказують, що користуючись вищезазначеним приміщеннями понад десять років, являються добросовісними набувачами і мають право набути вказане приміщення у власність на підставі ч. 1 ст. 344 ЦК України за набувальною давністю.

Представник позивачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3, ОСОБА_1, який діє на підставі доручення, в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та наполягав на їх задоволенні.

Представник відповідача ОСОБА_4 селищної ради ОСОБА_5 в судове засідання не з»явилася, однак надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності та визнання позову.

Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до висновку, що позов задоволенню не підлягає.

Судом встановлено, що позивачі ОСОБА_2 (дошлюбне прізвище Гузенко) ОСОБА_6 та ОСОБА_3 (дошлюбне прізвище Бондар) є співвласниками квартири №44, загальною площею 39,2 кв. м., яка складається з двох кімнат, та розташована в смт. Каланчак Каланчацького району Херсонської області по вул. Леніна, 27, що підтверджується дублікатом свідоцтва про право власності від 19 травня 2000 року серії САВ №300782.

Поряд з їх квартирою розташовані нежитлові приміщення загальною площею 17,8 кв.м., а саме: кухня загальною площею 8,6 кв.м. (позначена на плані 1-7) та коридор площею 9,2 кв.м. (позначений на плані квартири №1-1), право власності на які простять визнати за ними за набувальною давністю. Мотивуючи вимоги тим, що користуються зазначеними приміщеннями з моменту набуття у власність квартири з 2000 року, тобто понад 10 років.

Частиною 1 ст. 344 ЦК України передбачено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом 10 років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07 лютого 2014 року, при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Набувальна давність поширюється на випадки фактичного незаконного володіння особою чужим майном, при цьому володілець не знав і не міг знати, що він володіє чужою річчю, тобто обставини, за яких виникло володіння чужою річчю не давали сумніву щодо правомірності набуття права володіння цим майном.

Крім того, з підстав набувальної давності може бути визнано право власності на нерухоме майно, яке не має власника, власник якого невідомий або відмовився від права власності на належне йому майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого власнику було відмовлено.

В судовому засіданні було встановлено, що позивачі користуються прилеглими до їх квартири приміщеннями, які не мають статусу «чужого майна», оскільки власником даного приміщення є ОСОБА_4 селищна рада, так як зазначені приміщення не приватизовані. Крім того, позивачі проживаючи в будинку типу гуртожиток, користуються кухнею та частиною коридору, що передбачені для загального користування.

Суд оцінює критично покази свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8, які в судовому засіданні пояснили, що позивачі дійсно понад 10 років користуються спірним приміщенням, оскільки факт використання приміщення не є достатньою підставою для набуття права власності за набувальною давністю.

Отже, позивачі не є добросовісними набувачами спірного майна, оскільки відкритість і безперервність користування цим майном не є достатніми підставами для набуття права власності на нього.

Таким чином, суд приходить до висновку, що в задоволенні даного позову необхідно відмовити, оскільки набувальна давність відповідно до положень ст. 344 ЦК України поширюється на випадки, коли особа добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, однак спірні приміщення не могли бути об'єктом застосування вказаної норми права, оскільки не мали статусу «чужого майна». Крім того, набувальна давність поширюється лише на випадки фактичного, без титульного володіння чужим майном, а наявність певного юридичного титулу виключає застосування набувальної власності.

Керуючись ст. 344 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ :

В задоволені позову ОСОБА_2 та ОСОБА_3, в інтересах яких на підставі доручення діє ОСОБА_1 до ОСОБА_4 селищної ради про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, відмовити в повному обсязі.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Херсонської області, через Каланчацький районний суд Херсонської області, шляхом подачі в 10-денний строк з дня його отримання апеляційної скарги, а для осіб, які не були присутні при проголошенні рішення суду в 10-ти денний термін з моменту його отримання.

Суддя: Живцова О. А.

Повний текст рішення викладено 15 вересня 2017 року.