Гусятинський районний суд Тернопільської області
Справа № 596/2451/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"12" вересня 2017 р.

Гусятинський районний суд Тернопільської області

в складі : головуючого судді Лисюк І.О.

за участю секретаря Федорів О.П.

представника органу опіки і піклування Гусятинської

районної державної адміністрації ОСОБА_1,

прокурора Чубей Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом органу опіки та піклування Гусятинської районної державної адміністрації в інтересах малолітнього ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відібрання дитини без позбавлення батьківських прав,-

ВСТАНОВИВ:

Орган опіки та піклування Гусятинської районної державної адміністрації в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_3 про відібрання дитини без позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позову посилається на те, що 09 грудня 2016 року до служби у справах дітей Гусятинської райдержадміністрації, особисто звернувся малолітній ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та повідомив, що 08.12.2016 року близько 15:00 години його батько ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, почав вчиняти психологічне насильство по відношенні до нього. В результаті таких дій з боку батька, малолітній ОСОБА_2, отримав психологічний стрес та покинув будинок в якому проживав. Враховуючи інтереси малолітнього ОСОБА_2, беручи до уваги його бажання та заяву жительки с. Камянка Теребовлянського району Тернопільської області ОСОБА_4, яка фактично замінила ОСОБА_2 матір, опікуючись ним ще від його народження, дитину тимчасово влаштовано у її сімю. Залишення ОСОБА_2 разом із його батьком ОСОБА_3, на думку позивача, є небезпечним для здоровя і морального виховання дитини. Натомість його відібрання від батька, без позбавлення останнього батьківських прав, дасть змогу влаштувати дитину в інше середовище, з метою подолання ним наслідків психологічного насильства. В подальшому, за умови повного виправлення негативного відношення до свого сина, відсутністю ризику повторного вчинення психологічного насильства в сімї, буде розглядатися можливість повернення малолітнього ОСОБА_2 батькові ОСОБА_3.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю.

Відповідач ОСОБА_2, представник відповідача адвокат ОСОБА_5 в судове засідання не зявились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. В судових засіданнях, на яких були присутні позовні вимоги не визнали повністю з мотивів не викладення стороною позивача обставин, якими вони обґрунтовують позовні вимоги та не надання доказів на їх підтвердження.

Прокурор Чубей Л.В. в судовому засіданні вважала позов обґрунтованим та таким, що підлягає до задоволення.

Суд, вислухавши пояснення сторін, представників сторін, показання свідків, дослідивши письмові докази, прийшов до наступного.

Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, слідує із копії виданого свідоцтва про народження серії І-ЄГ №128317, виданого 18.03.2004 року Чернелево-Руською сільською радою Терпільського району Тернопільської області ОСОБА_2 народився, 01.03.2004 року. В графі батьки зазначено «ОСОБА_3, ОСОБА_6».(а.с.4).

Встановлено з пояснень сторін та показань свідків, що мати ОСОБА_2 трагічно загинула, коли йому було два роки. З 2007 року з ОСОБА_3 у громадянському шлюбі почала проживати ОСОБА_4, яка фактично замінила ОСОБА_2 матір. У квітні місяці 2016 року, через неодноразові конфлікти з ОСОБА_3, ОСОБА_4 змушена була повернутися в с. Камянка Теребовлянського району.

У звязку з усним повідомленням сільського голови с. Самолусківці про те, що ОСОБА_3 залишив свого сина малолітнього ОСОБА_2 самого в дома та вже кілька днів перебуває в невідомому місті, працівники служби у справах дітей Гусятинської райдержадміністрації 7 листопада 2016 року виїхали в с. Самолусківці та провели бесіду з ОСОБА_3 щодо неналежного виконання ним батьківських обовязків по відношенні до свого малолітнього сина ОСОБА_2.

Зазначені обставини доводяться довідками, виданими службою у справах дітей Гусятинської РДА, Самолусківською сільською радою від 23.11.2016 року №73 (а.с.45, 51), а також показаннями свідків ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9

Як слідує із змісту заяви малолітнього ОСОБА_2, адресованої начальнику служби у справах дітей Гусятинської РДА від 09.12.2017 року, малолітній ОСОБА_2 повідомив про те, що 08.12.2016 року, близько 15 год. його батько ОСОБА_3 під час конфлікту з ним кричав на нього, нецензурно виражався, дьоргав за волосся, погрожував фізичною розправою. Це тривало протягом 3-4 годин. Відчувши сильне душевне хвилювання, образу та страх, він вискочивши через вікно втік з будинку та побіг до сестри. А на другий день звернувся до поліції із заявою про протиправну поведінку батька. Він хотів би переїхати проживати до ОСОБА_4, яка за весь період його життя піклувалась про нього як рідна мати. (а.с.6).

Згідно заяви ОСОБА_4 до служби у справах дітей Гусятинської РДА від 09.12.2017 року, вона дає згоду на тимчасове влаштування у її сімю неповнолітнього ОСОБА_2 (а.с.7). Відповідно до характеристики Дарахівської сілької ради Теребовлянського району від 09.12.2016 року, ОСОБА_4 характеризується з позитивної сторони. (а.с.55).

Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов проживання ОСОБА_4, затвердженого Дарахівським сільським головою Теребовлянського району від 09.12. 2016 року, комісією встановлено, що ОСОБА_4 проживає у власному будинку в с. Камянка Теребовлянського району Тернопільської області, в будинку є всі комунікації. (с.43).

Як слідує із змісту клопотання служби у справах дітей від 09.12.2016 року першому заступнику голови Гусятинської районної державної адміністрації, служба у справах дітей клопоче про видачу розпорядження про негайне відібрання малолітнього ОСОБА_2 у батька ОСОБА_3 та тимчасове влаштування малолітнього в сімю ОСОБА_4, яка від нароження дитини фактично ним опікувалась. (а.с.44).

Розпорядженням першого заступника голови Гусятинської районної державної адміністрації №448-од від 09.12.2016 року «Про негайне відібрання малолітнього ОСОБА_2І.», вирішено негайно відібрати у ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, його малолітнього сина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителя ІНФОРМАЦІЯ_4. Службі у справах дітей вирішити питання щодо подальшого влаштування дитини. (.с.5).

Згідно наказу Служби у справах дітей Гусятинської районної державної адміністрації від 09.12.2016 року, тимчасово влаштовано малолітнього ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 в сімю ОСОБА_4, жительки с. Камянка Теребовлянського району Тернопільської області. (а.с.56).

Як слідує із змісту повідомлення служби у справах дітей Гусятинської районної державної адміністрації від 09.12.2016 року № 03-14/890, адресованого начальнику Гусятинського відділу Чортківської місцевої прокуратури, представниками служби у справах дітей повідомлено прокуратуру про виявлені факти чинення батьком ОСОБА_3 по відношенню до малолітнього сина ОСОБА_2 психологічного тиску, що послужило підставою для негайного відібрання малолітньої дитини та її влаштування. (а.с.58-59).

Як вбачається із змісту заяви малолітнього ОСОБА_2 начальнику служби у справах дітей ОСОБА_10 від 04.09.2017 року, малолітній ОСОБА_2 повідомляє в заяві про те, що його батько не цікавиться ним, його здоровям, життям, навчанням. За 9 місяців він ні одного разу не приїхав. ОСОБА_4 замінила йому рідну матір, опікується ним і завжди поруч. До ОСОБА_3 він не має наміру вертатися. (а.с.161).

Відповідно до ст. 171 СК України дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси.

Згідно із ст. 27-1 ЦПК України, суд під час розгляду справи повинен забезпечити захист прав малолітніх або неповнолітніх осіб.

На день розгляду справи судом ОСОБА_2 було повних тринадцять років, він навчається в восьмому класі Острівецької загальноосвітньої ОСОБА_11 ступенів, що доводиться довідкою Острівецької загальноосвітньої ОСОБА_11 ступенів від 04.09.2017 року. (а.с.162).

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_2 пояснив, що у нього з батьком завжди були конфлікти, навіть за дрібниці. Батько не піклувався про нього, нічого йому не купляв. Рідко вдома готував їсти. На його їмя ОСОБА_3 отримував пенсію, про те грошей ніколи йому не давав. Мама і сестра йому давали гроші.

ОСОБА_4 він називає мамою, тому що вона постійно ним опікується. Коли ОСОБА_4 перестала з ними проживати, це було для нього великим стресом. Вони не переставали спілкуватись з мамою. Він телефонував їй по 4-5 разів на день, двічі їздив до неї за 2016 рік. Батько забороняв їм спілкуватись.

20 жовтня 2016 року тато заставляв його їхати до якоїсь жінки, чинив на нього тиск. Він не зміг цього терпіти і втік до сестри, а потім поїхав до мами і там пробув 18 днів. Вернувся, тому що треба було в школу йти.

8 грудня 2016 року він втік з дому, тому що батько знову чинив на нього психологічний тиск, кричав на нього, обзивав нецензурними словами. Він пережив такий психологічний стрес, не міг більше терпіти і думав, що зробить щось з собою. Вискочив через вікно і втік до сестри. розмовляв з мамою і зранку зустрівся на автобусній зупинці в смт. Гусятині. Повідомив маму, що хоче писати заяву в поліцію на батька. Також він писав заяву в службу у справах дітей. Там з ним спілкувався психолог. Він не хоче повертатись до батька та згадувати про постійні конфлікти. Після написання заяв вони поїхали в Теребовлянський район до мами. Йому там спокійно.

Додатково пояснив, що ніхто його не підбурював тікати. Коли пішла мама ОСОБА_4, почали виникати постійні конфлікти з батьком. ОСОБА_3 йому завдав стільки болю, навіть бив. Останнього разу тато його бив в квітні травні 2016 року. Також батько примушував його працювати в спеку. Він не може з ним жити. Хотів би залишитись з мамою ОСОБА_4

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_4 підтвердила показання свідка ОСОБА_2 та пояснила, що з ОСОБА_3 вони 8 років проживали в цивільному шлюбі. Коли вона прийшла проживати в сімю ОСОБА_2 було 3 роки. Він навіть говорити не вмів. Вона повністю замінила йому мати, піклувалась про нього, виховувала.

В квітні 2016 року через постійні конфлікти з чоловіком вона залишила своє місце проживання в с. Самолусківці та їздила на заробітки в Польшу. Вони з сином не переставали спілкуватись по телефону. Коли через 1,5 місяця вона повернулась в Україну, то помітила, що в ОСОБА_2 появились дефекти мови. Першого разу він втік до неї від батька в жовтні-листопаді. В нього був неохайний вигляд, подерта сумка. Батько два дні не цікавився де його син. 7 листопада 2016 року вона привезла його до с. Самолусківці. А також була присутня в сільській раді, коли працівниками служби у справах дітей проводилась профілактична бесіда з батьком.

Додатково пояснила, що коли вони проживали разом в с. Самолусківці, то ОСОБА_3 неналежно відносився до виконання своїх батьківських обовязків по відношенню до сина, часто кричав на нього, тягав за волосся, змушував працювати на спеці.

За 7 місяців її відсутності ОСОБА_3 нічого не купував сину, хоча отримував допомогу по втраті годувальника.

8 грудня 2016 року вона побачила, що в неї в телефоні є 4 пропущених виклики від ОСОБА_2. При розмові з ним ОСОБА_2 повідомив, що якщо вона його не забере від батька, то він собі щось зробить. Від сестри ОСОБА_2 вона дізналась, що син тікав через вікно. Зустрілись з ним вони вже наступного дня в Гусятині. Звертатись з заявами в відповідні органи було рішеням ОСОБА_2.

Допитана в суді свідок ОСОБА_12 дала показання, що є колишньою дружиною ОСОБА_3 Після смерті мати ОСОБА_13 ОСОБА_4 почала проживати з ОСОБА_3 ОСОБА_2 навчила говорити, піклувалась про нього, купувала одяг. З квітня 2016 року ОСОБА_2 став часто до них приходити. Часто був в брудному одязі, голодний. На тата нарікав, що він жінок приводить. Він ОСОБА_4 називав мамою, а ОСОБА_3 заставляв його їхати до якоїсь чужої жінки в Тернопіль. Він дуже переживав з цього приводу.

8 грудня 2016 року ввечері при розмові ОСОБА_2 повідомив її, що він біжить по дорозі, втік через вікно. Прибіг весь мокрий, знервований. Був в стресовому стані. Дочка ОСОБА_14 положила його спати. Вранці він поїхав в Гусятин.

Свідок ОСОБА_14 дала аналогічні показання. Додатково пояснила, що ОСОБА_2 ніколи не відчував підтримки батька, в них завжди були напружені стосунки. Він і для неї був поганим батьком і до неї теж в дитинстві застосовував насильство.

Свідок ОСОБА_8 дала свідчення в суді, показавши, зокрема, що після того як ОСОБА_4 поїхала, вона, як колишній класний керівник ОСОБА_2, відмітила, що він став вразливіший. Пригадує, що в кінці жовтня 2016 року дізналась, що ОСОБА_2 втік з дому. Через деякий час зустрілась з батьком і на її запитання щодо дійсних причин втечі дитини з дому у відповідь почула брутальні слова.

7 листопада 2016 року вона була присутня під час профілактичної бесіди з батьком в сільській раді. ОСОБА_13 тоді був дуже стривожений. ОСОБА_4 може охарактеризувати як люблячу терплячу маму. Вона відвідувала всі батьківські збори, батька в школі вона не бачила.

Пояснила, що після тих конфліктів з батьком в ОСОБА_2 погіршились дефекти мови.

Свідок ОСОБА_9 в суді показав, що працює сільським головою. В грудні 2016 року він зайшов в помешкання сімї ОСОБА_3 і побачив ОСОБА_2 в такому стані, що він не міг слова сказати, дуже плакав, в нього була істерика. При цьому батько ОСОБА_3 в грубій формі з нецензурними словами кричав на нього. Він подзвонив до сестри ОСОБА_2 ОСОБА_14, бо боявся, що хлопчик щось зробить з собою.

Додатково пояснив, що ОСОБА_2 в 3 роки не говорив, а як появилась в сімї ОСОБА_4, то відпала потреба навідувати ту сімю, тому що ця жінка всю свою увагу приділяла сину і проживала з ними до березня 2017 року. Після її відїзду ОСОБА_2 знову почав заїкатись, виглядав пригніченим. Батько з сином не належно спілкувався. В ОСОБА_2 були довірливі стосунки тільки з ОСОБА_4

7 листопада 2016 року в сільській раді проводилась бесіда з працівниками служби щодо неналежного виконання батьком обовязків по відношенню до сина.

Обставини неналежного виконання ОСОБА_3 батьківських обовязків по відношенню до малолітнього ОСОБА_2 доводяться також інформацією практичного психолога відділу соціальної роботи Гусятинського районного центру соціальних служб для сімї, дітей та молоді Кришталович ОСОБА_15 Так, 09.12.2016 року психологом проведено бесіду з малолітнім ОСОБА_2 з метою зясування чи мало місце вчинення психологічного насильства над ним його батьком ОСОБА_3.

В ході розмови зясовано, що 08.12 2017 року між сином та батьком ОСОБА_3 виник конфлікт в якому батько навязував йому виконання дії та вчинків з якими неповнолітній не згідний (здійснити 09.12.2016 року спільну поїздку у м.Тернопіль метою якої було візит до жінки з якою батько постійно спілкується та перебуває в особистих стосунках). Після відмови сина від запропонованої поїздки, батько застосував емоційні образи та приниження до своєї дитини. Зі слів сина, батько постійно обмежував та забороняв йому спілкуватися з особою, яка з моменту народження фактично замінила йому матір - ОСОБА_4.

Після проведеної роботи з дитиною, беручи до уваги емоційний стан малолітнього, визначивши його психологічні проблеми стало зрозуміло, що батько ОСОБА_16 неодноразово застосовував психологічне насильство (психологічний тиск у формі словесно-емоційних образ) також навязував свої думки та обмежував право ОСОБА_2 самостійно приймати власні рішення.

При спілкуванні з дитиною спостерігалось уповільнене мовлення, не здатність зосередитися на власних думках, панічна боязнь повертатись додому та продовжувати спілкування з батьком.

Важливо зазначити, що малолітній при розмові стверджував, шо якщо якимось чином проти його волі повернуть до батька то він самовільно покине дім.

Зважаючи на вищевикладене, можна констатувати, що з боку ОСОБА_3 по відношенню до його малолітнього сина ОСОБА_2 неодноразово вчинялось психологічне насильство. Повернення ОСОБА_2 до свого батька не є доцільним та несе загрозу безпеці і здоровю дитини. (а.с.47-48).

Згідно даних, що містяться в акті оцінки потреб дитини та її сімї, складеного спеціалістами Гусятинського РЦСССДМ 09.12.2016 року, встановлено, що у ОСОБА_2 з батьком періодично негативні стосунки. Довірливі стосунки з сестрою та матірю. Він виховується в сімї, де батько здійснює психологічний тиск відносно нього, навязує йому свої рішення з 02.03.2016 року ОСОБА_4 не проживає з сімєю через постійні конфлікти з чоловіком (батьком ОСОБА_13). Першочергові потреби дитини забезпечує мати. Батько не задовольняє потреби сина у спілкуванні з близьким соціальним оточенням. У ОСОБА_3 низький виховний потенціал, не достатньо приділяє уваги вихованню сина. Порушує права та інтереси дитини. Фактори сімї та середовища негативно впливають на дитину. (а.с.52-54).

Відповідно до висновку про доцільність відібрання малолітнього ОСОБА_2 від ОСОБА_3 без позбавлення батьківських прав, орган опіки та піклування, керуючись статтями 28, 19 Сімейного кодексу України, статті 8, 10 Закону України «Про охорону дитинства», пункт 5 абзацу першого статті 2 Закону України «Про органи і служби у справах дітей та спеціальні установи для дітей», враховуючи те, що ОСОБА_3 не змінив і не виявляє бажання змінювати свого відношення до малолітнього сина, а також те, що залишення малолітнього ОСОБА_2 у ОСОБА_3 є небезпечним для його здоров'я і морального виховання, вважає за доцільне відібрати малолітнього ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, від ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, без позбавлення батьківських прав.

Орган опіки та піклування зазначає, що в подальшому, за умови повного виправлення негативного відношення до свого сина, відсутністю ризику повторного вчинення психологічного насильства в сімї, буде розглядатись можливість повернення малолітнього ОСОБА_2 батькові ОСОБА_3 (а.с.153-154).

Відповідно до статті 150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Аналогічні обов'язки батьків передбачені у статті 12 Закону України «Про охорону дитинства».

Згідно п.п. 2-5 ч. 1 ст. 164 СК України, підставою для позбавлення батьківських прав (а отже і для відібрання дітей) можуть бути: ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоке поводження з дитиною; якщо батьки є хронічними алкоголіками або наркоманами; якщо батьки вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва.

Згідно з ст. 170 СК України, суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. У виняткових випадках, при безпосередній загрозі для життя або здоров'я дитини, орган опіки та піклування або прокурор мають право постановити рішення про негайне відібрання дитини від батьків.

У цьому разі орган опіки та піклування зобов'язаний негайно повідомити прокурора та у семиденний строк після постановлення рішення звернутися до суду з позовом про позбавлення батьків чи одного з них батьківських прав або про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав. З таким позовом до суду має право звернутися прокурор. Якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини.

Згідно з приписами пунктів 15, 16 Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року за №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Жорстоке поводження полягає у фізичному або психічному насильстві, застосуванні недопустимих методів виховання, приниженні людської гідності дитини тощо.

Згідно положень ст. 14 Закону України «Про охорону дитинства», діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили.

Під час вчинення дій, повязаних з розлученням дитини з одним або обома батьками, а також інших дій, що стосуються дитини, в порядку, встановленому законом, судом заслуховується думка та побажання дитини.

Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією 1386 (XIV) Генеральної Асамблеи ООН від 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і у принаймні в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір'ю.

У статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради РСР від 27 лютого 1991 року № 789-XII, закріплено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Виходячи із рівності прав матері та батька, Конвенція про права дитини в пункті першому статті девятої проголосила правило, за яким дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» Європейський Суд зазначив наступне.

«Хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв'язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини.

Зокрема, якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. При винесенні рішення про відібрання дитини від батьків може постати необхідність врахування цілої низки чинників, наприклад, чи зазнаватиме дитина, якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров'я. З іншого боку, сам той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз'єднання сім'ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням.

Крім того, оцінюючи процес вирішення питання про встановлення опіки, який завершився рішенням про роз'єднання сім'ї, Суд повинен, зокрема, переконатися, чи ґрунтуються висновки національних органів на достатній доказовій базі і чи мали заінтересовані сторони, зокрема батьки, достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання.

Суд також повинен врахувати, чи самим дітям було надано можливість висловити свою думку, коли цього вимагали обставини (див., наприклад, згадані вище рішення у справах Гавелка та інші, п. 62, і Хазе, п. 97).».

З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку про те, що враховуючи інтереси дитини, стосунки, що склались між відповідачем та його сином, у зв'язку з доведеністю матеріалами справи невиконанням батьком своїх батьківських обов'язків по відношенню до дитини, застосування до останнього психологічного насильства, є всі підстави для вжиття такого крайнього заходу впливу щодо ОСОБА_3, як відібрання від нього малолітнього сина ОСОБА_2, без позбавлення батьківських прав.

Так, з урахуванням вище досліджених доказів, суд приходить до переконання про доведеність стороною позивача того, що відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток сина, чинить на нього психологічний тиск, на спростування вказаного висновку жодних належних та допустимих доказів не надано. Усе спілкування дитини з батьком сприймається негативно з острахом та пересторогою. Матеріали справи не містять доказів того, що батько належно виконує свої батьківські обовязки, навпаки, матеріали справи та пояснення свідків підтверджують доводи сторони позивача про те, що спілкування ОСОБА_3 з малолітнім ОСОБА_2, останнім сприймається критично та сприяє розвитку зайвого психоемоційного навантаження. Тому залишення дитини з відповідачем є небезпечним для її здоров'я і морального виховання.

Суд також вважає доведеним матеріалами справи факт свідомого ухилення батька від виконання батьківських обовязків, оскільки він систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов'язки.

Так, додатково допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_4 12.09.2017 року показала, що за 9 місяців з часу відібрання у відповідача сина, ОСОБА_3 жодного разу його не відвідав.

Ці обставини також доводяться заявою малолітнього ОСОБА_2 від 04.09.2017 року.

Твердження сторони позивача на законне право батька на особисте виховання своєї дитини над правом іншої особи є необґрунтованими, оскільки при вирішенні такого спору першочергова увага має приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Посилання позивача на те, що таке відношення сина до нього є наслідком впливу ОСОБА_4 є безпідставним.

У той же час, суд звертає увагу на те, що на позивачеві ОСОБА_17 лежить «відповідальність батька», який повинен був докласти усіх зусиль для того, щоб у його сина виникла любов і довіра до нього, прагнення бути разом із батьком.

Між тим, у матеріалах справи відсутні докази того, що протягом усього життя малолітнього ОСОБА_3 позивачем вчинялись активні дії щодо здійснення своєї батьківської відповідальності та налагодження із сином добрих стосунків.

Констатуючи безумовне право батька на особисте виховання своєї дитини, суд вважає, що в даному випадку неможливо надати перевагу саме цьому праву, оскільки воно суперечить інтересам малолітньої дитини, які мають братися до уваги в першу чергу.

На думку суду, відповідач ОСОБА_3 не позбавлений права на особисте виховання сина іншим шляхом, зокрема шляхом визначення порядку його участі у спілкуванні та вихованні дитини. Здійснюючи таку участь, позивач має можливість налагодити із сином відповідний контакт та відновити його прихильність і довіру до себе.

На підставі викладеного, слід відібрати без позбавлення батьківських прав малолітнього ОСОБА_2 у його батька ОСОБА_3. Передати малолітнього ОСОБА_2 для вирішення питання про його влаштування органу опіки та піклування Гусятинської районної державної адміністрації

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стягнути з ОСОБА_3 в дохід держави судовий збір в розмірі 1280 (одна тисяча двісті вісімдесят) гривень.

Керуючись ст. ст. 150,152,155,164,170 СК України, ст. 3 Конвенції про права дитини, ст.ст.11,12 ЗУ «Про охорону дитинства», Постановою КМУ від 24.09.2008 р. № 866 «Про питання діяльності органів опіки та піклування, пов'язаної із захистом прав дитини», Постановою Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і позбавлення батьківських прав та поновлення батьківських прав», ст.ст.3,4,15,57,60,208-210,213,214,215,218, 367 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву органу опіки та піклування Гусятинської районної державної адміністрації в інтересах малолітнього ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відібрання дитини без позбавлення батьківських прав, задовольнити.

Відібрати без позбавлення батьківських прав малолітнього ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, у його батька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6, жителя ІНФОРМАЦІЯ_4.

Передати малолітнього ОСОБА_2 для вирішення питання про його влаштування органу опіки та піклування Гусятинської районної державної адміністрації.

Стягнути з ОСОБА_3 в дохід держави (одержувач: ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106, , банк отримувача: Головне управління державної казначейської служби України у м.Києві, код отримувача 820019, рахунок отримувача 0001, код класифікації доходів бюджету: 22030106) судовий збір в розмірі 1280 (одна тисяча двісті вісімдесят) гривень.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів до апеляційного суду Тернопільської області через Гусятинський районний суд з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення до апеляційного суду Тернопільської області через Гусятинський районний суд.

Суддя підпис

З оригіналом вірно

Суддя Гусятинського районного суду І.О. Лисюк