Справа № 355/291/17 Головуючий у І інстанції Литвиненко О. Л.
Провадження № 22-ц/780/4461/17 Доповідач у 2 інстанції Кашперська Т. Ц.
Категорія 4 12.09.2017
УХВАЛА

Іменем України

12 вересня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Сержанюка А.С., Фінагєєва В.О.,

за участю секретаря Воробей В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Баришівського районного суду Київської області від 28 липня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Недрянської сільської ради Баришівського району Київської області, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання недійсним рішення, акту та визнання права власності на нерухоме майно,

заслухавши доповідь судді апеляційного суду, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

В березні 2017 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом про визнання недійсним рішення, акту та визнання права власності на нерухоме майно.

Заявлені вимоги мотивувала тим, що до аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році її сім'я проживала в с. Копачі Чорнобильського району Київської області, яка в подальшому стала зоною безумовного (обов'язкового) відселення. Наприкінці 1986 року її сім'ї у складі батьків, самого позивача, її брата та сестри було надано житловий будинок садибного типу з надвірними спорудами АДРЕСА_1, в якій вони вселилися на підставі ордеру.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер і відкрилася спадщина на належне йому майно. В порядку оформлення спадщини вона дізналась, що житловий будинок, наданий сім'ї ОСОБА_6 як переселенцям, в 1991 році переданий в особисту приватну власність виключно на ім'я ОСОБА_6 Зокрема, рішенням виконавчого комітету Недрянської сільської ради Баришівського району Київської області від 25 листопада 1991 року № 40 було затверджено акт передачі даного житлового будинку у власність ОСОБА_6 та передано вказаний будинок з надвірними спорудами у власність ОСОБА_6, на підставі зазначеного акту спадкодавець зареєстрував право власності на вказаний будинок лише за собою. Вважає, що має право на ? частину будинку як переселена особа та на 1/8 частку в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6, що разом становить 3/8 частки будинку.

На підставі вищевикладеного просила визнати недійсним рішення виконавчого комітету Недрянської сільської ради Баришівського району Київської області № 40 від 25 листопада 1991 року в частині передачі ОСОБА_6 у особисту власність житлового будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 та акт про передачу у власність ОСОБА_6 житлового будинку за вказаною адресою; визнати за нею, ОСОБА_2, право власності на 3/8 частин житлового будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_1.

Рішенням Баришівського районного суду Київської області від 28 липня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Позивач ОСОБА_2, не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, вказувала, що закріплення рішенням виконкому Недрянської сільської ради від 25 листопада 1991 року за ОСОБА_6 в одноособову власність спірного житлового будинку та підтвердження це актом про передачу житлового будинку у власність вказує на порушення прав інших членів сімї ОСОБА_6 на отримання житла, що закріплено постановою Кабінету Міністрів УРСР № 149 від 30 червня 1990 року. Суд не надав оцінки тій обставині, що позивач народилася під час фактичного переселення із зони безумовного (обов'язкового) відселення Чорнобильської АЕС, підтвердженням чого є те, що свідоцтво про народження видано Копачівською сільською радою, і з урахуванням цієї обставини вона є такою, що набуває прав на майно. Також судом невірно враховане положення ст. 72 КпШС України і набуте ОСОБА_6 у власність майно не є спільним сумісним майном подружжя, а належав на праві спільної сумісної власності всім членам сім'ї.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_2 про визнання недійсним рішення, акту та визнання права власності на нерухоме майно, суд першої інстанції виходив із того, що при передачі у власність ОСОБА_6 будинку АДРЕСА_1 порушень вимог закону допущено не було, а позивач є особою, потерпілою внаслідок Чорнобильської катастрофи, а не переселеною особою. Суд також прийшов до висновку про відмову у позові в частині у визнання за позивачем права власності на 1/8 частину будинку в порядку спадкування за законом, оскільки остання не позбавлена можливості оформити спадщину в нотаріальній конторі.

Колегія суддів погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції, так як вони є обґрунтованими, відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Із матеріалів справи колегія суддів вбачає, що ОСОБА_2 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Недра Баришівського району Київської області, свідоцтво про народження НОМЕР_1, видане виконавчим комітетом Копачівської сільської ради Чорнобильського району Київської області, та є потерпілою внаслідок Чорнобильської катастрофи 2 категорії (а. с. 9).

25 серпня 1986 року ОСОБА_6 одержав ордер на житлове приміщення на сім'ю з 4 осіб на вселення в будинок АДРЕСА_1, підстава видачі ордера - евакуйовані із 30 км. зони Чорнобильської АЕС. Склад сім'ї: ОСОБА_6 голова сім'ї, ОСОБА_3 - дружина, ОСОБА_7 - дочка, ОСОБА_5 - син, та іншим почерком дописано п'яту особу ОСОБА_7 - дочка (а. с. 122).

26 жовтня 1990 року ОСОБА_6 звернувся до керівника радгоспу «Комсомолець Полісся» із заявою про передачу в особисту власність житлового будинку АДРЕСА_1 Баришівського району Київської області, наданого згідно рішення Баришівської ради народних депутатів 25 серпня 1986 року як евакуйованим із 30 км. зони Чорнобильської АЕС, ордер від 25 серпня 1986 року. В заяві зазначено склад сім'ї в кількості 5 осіб, в тому числі ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_5, ОСОБА_7 (а. с. 121).

Наказом радгоспу «Комсомолець Полісся» від 15 листопада 1991 року № 382 наказано передати безоплатно в особисту власність житлові будинки садибного типу з надвірними спорудами державного і громадського фонду, в які переселені в 1986 році громадяни з території, що зазнала радіоактивного забруднення в результаті аварії на Чорнобильській АЕС згідно списку, що додається, актів інвентаризації, заяв громадян і актів про передачу будинків, зокрема у власність ОСОБА_6 - кількість проживаючих зазначена 5 осіб (а. с. 109 - 110).

В матеріалах справи на а. с. 111 міститься список жителів с. Лелів Копачівської сільської ради, які поселені в с. Недра Баришівського району, зокрема ОСОБА_6 - склад сім'ї 4 особи, який проживає в будинку по вул. Перевальська (а. с. 111 - 113).

25 листопада 1991 року директором радгоспу та ОСОБА_6 складено акт про передачу жилого будинку садибного типу з надвірними будівлями в особисту власність ОСОБА_6 згідно з постановою Ради Міністрів України № 140 від 30 травня 1990 року та рішення виконкому Недрянської сільської ради № 40 від 25 листопада 1991 року, на підставі якого він зареєстрував право власності (а. с. 19 - 20).

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_6, після його смерті із заявами про прийняття спадщини звернулися дружина ОСОБА_3 та позивач ОСОБА_7, а ОСОБА_5 та ОСОБА_7 подали заяви про відмову від спадщини на користь ОСОБА_3 (а. с. 66 - 96).

Згідно довідок виконавчого комітету Недрянської сільської ради від 28 лютого 2017 року № 134, 135, станом на 1986 - 1990 роки в домогосподарстві АДРЕСА_1 були зареєстровані та проживали: ОСОБА_6 - голова домогосподарства, ОСОБА_3 - дружина, ОСОБА_7 - дочка (знята з реєстрації в 1987 році), ОСОБА_5 - син, ОСОБА_7 - дочка. Станом на 28 лютого 2017 року в будинку зареєстровані та проживають: ОСОБА_3, ОСОБА_2 - дочка, ОСОБА_8 - онука (а. с. 12 - 13).

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до п. п. 1, 5, 6 Порядку забезпечення житлом громадян, які підлягають додатковому переселенню з територій, що зазнали радіоактивного забруднення в результаті аварії на Чорнобильській АЕС, затвердженому постановою РМ УРСР від 21 травня 1990 року № 115, громадяни, які проживають на територіях, що зазнали радіоактивного забруднення в результаті аварії на Чорнобильській АЕС, і переселяються на інше місце проживання, забезпечуються жилими приміщеннями, як правило, в будинках державного і громадського житлового фонду. Громадянам, які займали окрему квартиру (жилий будинок) надається окрема квартира (жилий будинок). Жилі приміщення за новим місцем проживання надаються громадянам, які фактично проживали і були прописані на час переселення в населеному пункті, що зазнав радіоактивного забруднення. При цьому враховуються також тимчасово відсутні члени сім'ї, за якими згідно з законом зберігається жиле приміщення. Підставою для вселення в надане жиле приміщення є ордер, що видається виконкомом місцевої Ради народних депутатів після подання довідки з попереднього місця проживання про здачу раніше займаного жилого приміщення.

Відповідно до п. 1 постанови КМ УРСР від 30 червня 1990 року № 149 «Про передачу громадянам, які переселені з територій, що зазнали радіоактивного забруднення в результаті аварії на Чорнобильській АЕС, жилих будинків в особисту власність» жилі будинки садибного типу з надвірними будівлями державного або громадського житлового фонду, в які переселені в 1986-1990 роках чи переселятимуться громадяни з територій, що зазнали радіоактивного забруднення в результаті аварії на Чорнобильській АЕС, передаються їм безкоштовно в особисту власність.

Підтверджуються матеріалами справи висновки суду першої інстанції, що ОСОБА_2 не може вважатися особою, переселеною з території, що зазнала радіоактивного забруднення, оскільки остання народилася вже в с. Недра Баришівського району Київської області після переселення, що підтверджується свідоцтвом про народження позивача; а ордер на вселення від 25 серпня 1986 року виданий до її народження, на сім'ю із чотирьох, а не п'яти осіб, і дані про неї вписані пізніше.

Таким чином, на позивача не поширюється дія нормативно-правових актів, які регламентують житлові права громадян, переселених з території, що зазнала радіоактивного забруднення, і рішенням виконавчого комітету Недрянської сільської ради від 25 листопада 1991 року № 40, яким спірний будинок передано в особисту власність ОСОБА_6, її права порушені не були.

Крім того, колегія суддів враховує, що станом на час виникнення спірних правовідносин була чинною глава 10 ЦК УРСР, яка визначала поняття особистої власності як одноособової, а тому самою постановою КМ УРСР від 30 червня 1990 року № 149 «Про передачу громадянам, які переселені з територій, що зазнали радіоактивного забруднення в результаті аварії на Чорнобильській АЕС, жилих будинків в особисту власність» виключалося набуття таких будинків в спільну сумісну власність сім'ї.

Із цих же підстав відхиляються посилання апеляційної скарги на ст. 120 ЦК УРСР 1963 року щодо належності майна колгоспного двору всім члена двору на праві спільної сумісної власності.

Згідно із роз'ясненнями п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення в цивільній справі» оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

За таких обставин позовні вимоги про визнання частково недійсним рішення виконавчого комітету Недрянської сільської ради від 25 листопада 1991 року № 40 та акту про передачу будинку в особисту власність обґрунтовано залишені судом першої інстанції без задоволення.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку згідно зі ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Посилання ОСОБА_2 на те, що судом відмовлено в задоволенні позову в цій частині в зв'язку з тим, що рішення виконавчого комітету Недрянської сільської ради від 25 листопада 1991 року № 40 не є правовстановлюючим документом, а також в зв'язку з тим, що право громадян на отримання житлових будинків для переселенців в першу чергу передбачається виключно на підставі відповідних списків на переселення, спростовується змістом самого рішення, в якому чітко зазначені інші підстави для відмови в позові в цій частині та в частині визнання права власності на ? частину будинку згідно постанови КМ УРСР від 30 червня 1990 року № 149.

Безпідставними є доводи апеляційної скарги, що судом не досліджувався акт прийому-передачі будинку, зокрема щодо осіб, якими передано та прийнято будинок, оскільки із акту від 25 листопада 1991 року беззаперечно вбачається, що будинок передано радгоспом «Комсомолець Полісся» в особі директора та прийнято особисто ОСОБА_6

Колегія суддів звертає увагу, що дружина та діти ОСОБА_6, окрім позивача, рішення виконавчого комітету Недрянської сільської ради від 25 листопада 1991 року № 40 та акт про передачу будинку в особисту власність не оскаржували, а тому відхиляє доводи апеляційної скарги щодо порушення рішенням та актом прав інших членів сім'ї одноособового набувача будинку.

Доводи апеляційної скарги, що під час розгляду справи і надання пояснень по справі була відсутня відповідач ОСОБА_3, яка могла надати пояснення щодо особливостей переселення їх сім'ї, не спростовують висновків суду про недоведеність позову і відхиляються колегією суддів.

Колегія суддів враховує, що надання пояснень по справі - це право, а не обов'язок відповідача відповідно до ст. 27 ЦПК України, і що доведення обставин, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, є її обов'язком, як це передбачено ч. 1 ст. 60 ЦПК України.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги, що позивач народилася під час фактичного переселення, підтвердженням чого є свідоцтво про народження, видане Копачівською сільською радою, колегія суддів враховує, що в свідоцтві про народження ОСОБА_2 вказане її місце народження - с. Недра Баришівського району, та відхиляє із цих підстав наведені доводи.

Доводи ОСОБА_2, що вона була зазначена в наказі радгоспу «Комсомолець Полісся» № 382 від 15 листопада 1991 року, а отже визнавалася такою, що була переселена з територій, що зазнали радіоактивного забруднення, висновків суду не спростовують, крім того, в наказі зазначено лише ОСОБА_6, а члени його сім'ї зазначені лише в складі проживаючих будинку в кількісному складі.

Оцінюючи висновки суду в частині відмови в задоволенні позову про визнання права власності на 1/8 частину будинку в порядку спадкування за законом, колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. ст. 1261, 1267 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.

В матеріалах справи відсутня відмова нотаріуса про видачу ОСОБА_2 свідоцтва про право на спадщину на частину будинку.

Відтак колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, що позивач не позбавлена можливості оформити спадщину на спадкову частину будинку в нотаріальній конторі в позасудовому порядку, оскільки її права в цій частині ніким не порушені, не оспорені і відповідно захисту судом не підлягають.

Інші доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на доказах та законі і не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду першої інстанції без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Баришівського районного суду Київської області від 28 липня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий : Кашперська Т.Ц.

Судді : Сержанюк А.С.

Фінагєєв В.О.