20.09.2017 227/3002/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2017 року м. Добропілля

Добропільський міськрайонний суд Донецької області в складі:

Головуючого судді Тимофєєвої Г.Л.,

при секретарі Сухіна О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Добропілля в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа: Добропільський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, про встановлення факту смерті особи, -

ВСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_1 19 вересня 2017 року звернулась до суду із заявою про встановлення факту смерті 18 березня 2016 року в м.Донецьк, Україна, її чоловіка ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1. Свою заяву мотивує тим, що 18.03.2016 р. у м.Донецьк, помер її чоловік ОСОБА_2, який був зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2. Причиною смерті стало хронічна судинна мозкова недостатність.

Для оформлення документально смерті чоловіка ОСОБА_2 та його захоронення, було отримано довідку про причину смерті №72 від 18.03.2016 р. та видано свідоцтво про смерть ДНР №018345 від 18.03.2016 р.

При зверненні до Добропільського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану з метою державної реєстрації смерті та отримання свідоцтва про смерть їй було відмовлено.

Встановлення факту смерті для заявника має юридичне значення та необхідно для отримання свідоцтва про смерть виданого державним органом України.

Заявник у судове засідання не з'явилась. Надала заяву про розгляд справи у її відсутність. Заявлені вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити.

Представник заінтересованої особи у судове засідання не з'явився, про час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності.

Зважаючи на викладене, керуючись ч.2 ст.158 та ч.2 ст.197 ЦПК України, суд, вважає за можливе, розглянути справу без фіксування судового засідання технічними засобами у відсутності сторін на підставі доказів, які є в матеріалах справи.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 234 ЦПК України суд в порядку окремого провадження розглядає справи про встановлення фактів,що мають юридичне значення.

Частиною 1 ст. 257-1 ЦПК України передбачено, що заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є дружиною ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії ІІІ-УР №201418, зареєстрованого Кіровським районним бюро ЗАГС м.Сталіно, актовий запис №958 від 09.09.1961 р.

Згідно ксерокопії паспорту громадянина України ВВ 576444, виданого 18 вересня 1998 року Петровським РВ ДМУ УМВС України в Донецькій області, ОСОБА_1, народжена 16 червня 1941 року в м.Донецьк, зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_3.

Відповідно до довідки від 19.09.2017р. №, виданої УСЗН Добропільської міської ради, ОСОБА_1 з 19.09.2017 р. зареєстрована як особа, переміщена з тимчасово окупованої території в м.Білозерське, вул.Східна, 16/33.

Як вбачається з копії довідки про причину смерті №72 від 18.03.2016 р., ОСОБА_2, народжений 16.03.1941 року, помер 18.03.2016 року , причина смерті хронічна судинна мозкова недостатність 3 ст. Церебральний атеросклероз.

Відповідно до свідоцтва про смерть, виданого органами реєстрації актів цивільного стану в Петровському районі м.Донецька від 18.03.2016р., ОСОБА_2 помер 18 березня 2016 року в Петровському районі м. Донецька, про що складено відповідний актовий запис №279 від 18.03.2016 року.

Як вбачається з листа № 15.32-1613 від 19.09.2017 р. Добропільський районний відділ ДРАЦС ГТУЮ у Донецькій області відмовив у проведенні державної реєстрації смерті ОСОБА_2 з підстав, того, що заявником надані документи, форма яких не відповідає формі, визначеній Наказом Міністерства охорони здоровя України від 08.08.2006 року № 545 "Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження та смерті".

Встановлення факту має юридичне значення, оскільки у відповідності до ст. 17 ч.1 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоровя або судово - медичною установою, рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або оголошення її померлою.

Крім цього, форма медичних документів, які були надані заявником не відповідають формі, визначеній Наказом Міністерства охорони здоровя України «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження та смерті» від 08.08.2006 року №545, вони є недійсними та не створюють правових наслідків, оскільки видані на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України.

Втім, згідно консультативному висновку «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» від 21 червня 1971 року Міжнародного суду ООН документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян.

Суд приймає до уваги і практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до ст.17 Закону України від 23.02.2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» має застосовуватися при розгляді справ як джерело права.

Так, під час розгляду справ проти Туреччини (зокрема, "Loizidou v. Turkey", "Cyprus v. Turkey"), проти Молдови та Росії (зокрема, "Mozer v/ the Republic of Moldova and Russia", "Ilascu and Others v. Moldova and Russia"), грунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони.

Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі "Cyprus v. Turkey", ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.

Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема, органами реєстрації актів цивільного стану, закладами охорони здоров'я), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом із іншими доказами в їх сукупності та взаємозв'язку, зокрема, під час розгляду справ у порядку статті 257-1 ЦПК України.

Суд враховує розяснення ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15.04.2017р., викладені в інформаційному листі № 9-1130/0/4-16 від 15.04.2017р. щодо розгляду справ зазначеної категорії.

Крім того, згідно позиції Верховного суду України, викладеної в п. 18 Постанови Пленуму ВСУ №5 від 31 березня 1995 року, рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання.

З урахуванням викладеного, оцінивши усі зібрані по справі докази, які у їх сукупності підтверджують факт смерті особи, приймаючи до уваги наявність об'єктивних перешкод для проведення державної реєстрації факту смерті та з метою захисту прав і свобод заявника, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення заяви ОСОБА_1 про встановлення факту смерті її чоловіка ОСОБА_2, оскільки в даному випадку це єдиний спосіб отримати свідоцтво про смерть, виданого державним органом України.

Відповідно до ч. 4 ст. 257-1 ЦПК України ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню.

Керуючись ст. ст. 57, 60, 212-215, 223, 234, 257-1, 259 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1, заінтересована особа: Добропільський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, про встановлення факту смерті особи задовольнити.

Встановити юридичний факт смерті ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_4, який помер 18 березня 2016 року в м.Донецьк, Україна, в результаті хронічної судинної мозкової недостатності 3ст. Церебральний атеросклероз. Зареєстрованого на день смерті за адресою: м.Донецьк, Петровський район, пл.Побєди, 2/30.

Рішення підлягає негайному виконанню.

Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Копію судового рішення невідкладно надіслати до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для державної реєстрації смерті.

На рішення може бути подана апеляція в апеляційний суд Донецької області через Добропільський міськрайонний суд Донецької області протягом 10 днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий суддя Г.Л.Тимофєєва

20.09.2017