Справа № 379/716/17 Головуючий у І інстанції Бойко М. Г.
Провадження № 22-ц/780/4141/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 38 19.09.2017
РІШЕННЯ

Іменем України

19 вересня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого: Сліпченка О.І.,

суддів: Іванової І.В., Тапргоній Д.О.,

за участю секретаря: Тимошевської С.І.,

розглянувши матеріали апеляційної скарги Головного управління Держгеокадастру у Київській областіна рішення Таращанського районного суду Київської області від 03 липня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Таращанської районної державної адміністрації, Таращанської районної державної нотаріальної контори, Головного управління Держгеокадастру у Київській області про визнання права постійного користування земельною ділянкою в порядку спадкування за законом ,-

Заслухавши доповідь судді Апеляційного суду, вислухавши учасників процесу, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів,-

встановила:

В травні 2017 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом та просив визнати за ним, в порядку спадкування після смерті батька ОСОБА_3, право постійного користування землею площею 17 га, яка була надана останньому для ведення селянського (фермерського) господарства, на підставі рішення 15 сесії 23 скликання Таращанської районної ради народних депутатів від 21 квітня 2000 року № 254, державний акт ІІІ-КВ № 018534 на право постійного користування землею.

Рішенням Таращанського районного суду Київської області від 03 липня 2017 року позов задоволено. Визнано за ОСОБА_2 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_3 право постійного користування землею, площею 17 га, яка була надана йому для ведення селянського (фермерського) господарства на підставі рішення 15 сесії 23 скликання Таращанської районної Ради народних депутатів від 21 квітня 2000 року № 254, державний акт ІІІ-КВ №018534 від 14.09.2000 року на право постійного користування землею.

Не погоджуючись з таким рішенням ГУ Держгеокадастру у Київській області подав апеляційну скаргу, просить скасувати рішення суду та прийняти нове, яким відмовити у позові посилаючись на те, що рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, оскільки судом не враховано, що право постійного користування земельною ділянкою не дає права користувачу земельної ділянки розпоряджатися нею, а відповідно не має права передавати її у спадщину.

Апеляційнв скарга підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що батько позивача ОСОБА_3, за життя був засновником селянського (фермерського) господарства «Веселка» , з часткою у вказаному господарстві рівною 100%.

На праві постійного користування у нього перебувала земельна ділянка площею 17 га, яка була йому надана для ведення селянського (фермерського) господарства згідно державного акту на право постійного користування землею серії ІІІ-КВ № 018534, виданого на підставі рішення 15 сесії 23 скликання Таращанської районної Ради народних депутатів від 21 квітня 2000 року № 254, яка розташована на території Веселокутської сільської ради Таращанського району Київської області.

12 червня 2012 року батько позивача помер. Після його смерті позивач як спадкоємець за законом звернувся до державного нотаріуса Таращанської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття в спадщини, а саме: майнових прав спадкодавця у селянському (фермерському) господарстві «Веселка», селянського (фермерського) господарства «Веселка», як цілісного майнового комплексу та права постійного користування землею, належного спадкодавцю відповідно до державного акту на право постійного користування землею III - КВ №018534. Вищезазначеним нотаріусом було відкрито спадщину.

02 червня 2016 року в.о. державного нотаріуса Таращанської районної державної нотаріальної контори Київської області позивачу було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на частку в статутному капіталі СФГ «Веселка» розміром 100 % (сто відсотків).

У задоволенні заяви позивача щодо включення до складу спадщини права постійного користування землею, належної спадкодавцю відповідно до вищевказаного державного акту на право постійного користування землею, в.о. державного нотаріуса Таращанської районної державної нотаріальної контори Київської області було відмовлено та повідомлено позивача, що оскільки право постійного користування припиняється внаслідок смерті спадкодавця, а відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, нотаріус дійшов висновку про неможливість видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину в частині права постійного користування вищезазначеною земельною ділянкою.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що право постійного користування земельною ділянкою, яке належало спадкодавцеві на законній підставі не припиняється з його смертю, а тому таке право входить до складу спадщини. Оскільки, спадкоємець ОСОБА_2 заяви про відмову від спадщини не подавав, частину спадщини прийняв, тому суд вважав за необхідне задовольнити даний позов.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 1225 ЦK України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут).

Згідно із ч.1 ст. 407 ЦK України право користування чужою земельною ділянкою встановлюється договором між власником земельної ділянки і особою, яка виявила бажання користуватися цією земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб.

Відповідно до ч. 2 ст. 407 ЦК України та ч.2 ст. 102-1 ЗК України право користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) може відчужуватися і передаватися у порядку спадкування.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Разом з тим, ст. 23 Закону України "Про фермерське господарство" передбачено, що успадкування фермерського господарства (цілісного майнового комплексу або його частини) здійснюється відповідно до закону.

Відповідно до ст. 19 Закону України "Про фермерське господарство" до складу майна фермерського господарства (складеного капіталу) можуть входити: будівлі, споруди, облаштування, матеріальні цінності, цінні папери, продукція, вироблена господарством в результаті господарської діяльності, одержані доходи, інше майно, набуте на підставах, що не заборонені законом, право користування землею, водою та іншими природними ресурсами, будівлями, спорудами, обладнанням, а також інші майнові права (в тому числі на інтелектуальну власність), грошові кошти, які передаються членами фермерського господарства до його складеного капіталу.

Згідно із ч.1 ст. 20 зазначеного Закону майно фермерського господарства належить йому на праві власності. Член фермерського господарства має право на отримання частки майна фермерського господарства при його ліквідації або у разі припинення членства у фермерському господарстві. Розмір частки та порядок її отримання визначаються статутом фермерського господарства.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що право користування земельною ділянкою, що виникло в особи на підставі державного акта на право користування земельною ділянкою, не входить до складу спадщини і припиняється зі смертю особи, якій належало таке право.

Саме такий висновок зробив Верховний Суд України при розгляді справи №6-2329цс16 від 05 жовтня 2016 року.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що між власником спірних земельних ділянок (орган місцевого самоврядування) та головою ФГ ОСОБА_3 не укладались договори, положеннями яких передбачалась можливість передачі в порядку спадкування права користування спірними земельними ділянками для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), а тому згідно вимог частин першої, другої статті 407 ЦК України відсутні правові підстави для визнання за позивачем, як спадкоємцем права користування спірною земельною ділянкою.

Разом з тим, позивач, як член ФГ не позбавлений можливості звернутися до власника земельної ділянки (орган місцевого самоврядування) для оформлення своїх прав на користування нею.

З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності та обґрунтованості, що в силу ст. 309 ЦПК України є підставою для його скасування з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Київській області задовольнити.

Рішення Таращанського районного суду Київської області від 03 липня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову позовом ОСОБА_2 до Таращанської районної державної адміністрації, Таращанської районної державної нотаріальної контори, Головного управління Держгеокадастру у Київській області про визнання права постійного користування земельною ділянкою в порядку спадкування за законом - відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий :

Судді :