Справа № 1003/133/2012
У Х В А Л А

07 вересня 2017 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Кошель Л. М. ,

при секретарі Вангородська О. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №4 м. Біла Церква подання державного виконавця Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1, -

В С Т А Н О В И В :

До суду надійшло подання державного виконавця Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 з посиланням на необхідність його застосування в зв'язку з ухиленням боржника від добровільного виконання своїх зобов'язань покладених рішеннями суду про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_1 і ОСОБА_2 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» грошових коштів за кредитним договором в загальній сумі 2 846 474,30 грн. У звязку з цим, на примусовому виконанні в ДВС знаходяться виконавчі провадження №42771090, №35024364 та №36047242 з виконання виконавчих листів №2/357/219/13, виданого 21.03.2014 року, №2/1003/1194/2012, виданого 29.11.2012 року та №2/1003/635/2012 виданого 18.10.2012 року.

Державний виконавець в судове засідання не зявилась, хоча в силу ч.2 ст.377-1 ЦПК України на неї покладається обовязок приймати участь в судовому засіданні з розгляду вказаного подання. У поданні державний виконавець просила розглянути його без участі представника ДВС, вказала, що подання підтримує у повному обсязі.

Вирішуючи подання по суті, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника-фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Закон України від 21 січня 1994 року "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв'язання спорів у цій сфері.

Так, пунктом 2 ст. 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" передбачено, як підставу для тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон наявність невиконаних зобов'язань, але лише до моменту виконання зобов'язань, або розв'язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов'язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України.

Судом встановлено, що рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15.04.2013 року з ОСОБА_1 і ОСОБА_2 стягнуто на користь ПАТ "Державний ощадний банк України" заборгованість за кредитним договором у розмірі 2843225,30 грн., у зв'язку з чим відкрите виконавче провадження ВП №42771090.

Як вбачається зі справи, рухомого майна за боржником не зареєстровано, а 25.07.2017 р. ним отримано паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії FH 128214.

Згідно з поданням державного виконавця, боржник від виконання свого обов'язку по виконанню рішення суду ухиляється, заборгованість по вказаному виконавчому листі на час постановлення ухвали залишається непогашеною, ОСОБА_1 не вчиняє дій, спрямованих на добровільне виконання рішення суду.

Проте, такі висновки державного виконавця не узгоджуються з матеріалами справи.

За змістом ч. 2 ст. 377-1 ЦПК вирішення питання про тимчасове обмеження конституційного права за поданням державного виконавця за відсутності останнього не є виправданим, оскільки саме він зобов'язаний довести суду з наданням відповідних матеріалів виконавчого провадження необхідність обмеження конституційного права боржника у виконавчому провадженні.

Особа, яка має невиконані зобов'язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Відповідно до положення ч. 2 ст. 10 ЦПК наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови "доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання".

Оскільки, відповідно до ч. 2 ст. 377-1 зазначеного вище Кодексу, згадане подання розглядається судом негайно, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб, за участю державного виконавця, то саме на останнього покладається тягар доказування. Тим паче, що особа, стосовно обмеження права якої внесено подання, фактично позбавлена можливості довести суду, що нею було вжито усіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання. У зв'язку з цим з метою всебічного і повного з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин, суду належить з'ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов'язання в повному обсязі або частково.

Ухилення боржника від виконання своїх зобов'язань є оціночним поняттям. Теоретично їх невиконання може бути зумовлене об'єктивними причинами, наприклад, внаслідок відсутності майна, роботи, незадовільного фінансового стану, тривалого відрядження, важкої хвороби тощо. Однак воно може мати й принципово інше походження, суб'єктивне, коли боржник свідомо ухиляється від виконання - має змогу виконати зобов'язання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин.

Критерій достатності вжитих боржником з метою належного виконання зобов'язання заходів визначається судом.

Мотивування судового рішення про обмеження права лише двома складовими: наявністю статусу боржника у виконавчому провадженні та непогашенням боргу в добровільному порядку, що зумовлюють "необхідність у тимчасовому обмеженні права на виїзд за межі України з метою забезпечення повного та своєчасного виконання виконавчих документів" не відповідає вимогам законодавства .

Саме невиконання боржником самостійно зобов'язань протягом строку, про що вказує державний виконавець в постанові про відкриття виконавчого провадження, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків.

На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об'єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

У зв'язку із цим про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов'язків, як боржника у виконавчому провадженні, зокрема, утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; надання у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасна явка за викликом державного виконавця; письмове повідомлення державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

Оскільки державний виконавець в порушення ст.377-1 ЦПК України, не взяла участі в судовому засіданні щодо розгляду даного подання, не виконала свій обовязок по доказуванню кожної обставини на яку вона посилається, не надала відповідних матеріалів виконавчого провадження, подання не може вважатись мотивованим.

Таким чином, враховуючи встановлені по справі обставини та наведені вимоги закону, державний виконавець не довела належними та допустимими доказами та у спосіб передбачений законом факту ухилення боржника ОСОБА_1 від виконання зобов'язання покладеного на нього рішенням суду, тому у задоволенні подання слід відмовити.

На підставі зазначеного та керуючись ст.377-1 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

У задоволенні подання державного виконавця Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга може бути подана протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя ОСОБА_3