Провадження №2-о/760/150/17
в справі №760/2461/17-ц
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 вересня 2017 року Солом`янський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді Шереметьєвої Л.А.
за участю секретаря- Хілюк І.О.
заявника- ОСОБА_1
представника заявника- ОСОБА_2
представника зацікавленої особи 1- Тарасенко Н.В.
представника зацікавленої особи 2 - Савченка О.А.
розглянувши в відкритому судовому засіданні м. Києві цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , зацікавлені особи: Міністерство оборони України, Генеральний штаб Збройних Сил України, Державна служба України в справах ветеранів війни та учасників антитерористичної операції, Міністерство соціальної політики України про встановлення факту, що має юридичне значення, суд
В С Т А Н О В И В:
Заявник звернулася до суду і просить встановити факт її участі в бойових діях під час проведення антитерористичної операції в період з 02 вересня 2014 року до 10 травня 2016 року в Луганській та Донецькій областях.
Посилається в заяві на те, що 02 вересня 2014 року прибула в зону проведення антитерористичної операції в Луганській обл., а саме в с. Половинково, де надала копію свого паспорта та ідентифікаційного коду та написала заяву про зарахування її до добровольчого батальйону «Айдар».
Перебуваючи в зоні АТО, займалася аеророзвідувальною діяльністю, виконувала накази командира батальйону «Айдар» ОСОБА_3 , а через два тижні повернулася до м. Києва для придбання нової техніки для аеророзвідки.
Повернулася в зону АТО в жовтні 2014 року, перебувала в околицях м. Щастя, виконувала накази командира батальйону щодо проведення аеророзвідки місцевості.
Під час знаходження в зоні АТО протягом листопада-грудня 2014 року до неї зверталися польові командири батальйону «Айдар» з проханням провести аеророзвідку місцевості для виявлення сил противника.
В січні 2015 року вона створила ГО »Центр підтримки аеророзвідки» для консолідації сил добровольців, підготувала близько 150 фахівців, які працюють в зоні АТО.
В цьому ж місяці на прохання польових командирів батальйону Добровольчого українського корпусу « Правий сектор» проводила аеророзвідку місцевості поблизу Донецького аеропорту, в лютому 2015 року виконувала завдання з аеророзвідки для 58 ОМБР в околицях м. Донецька.
Протягом квітня-травня 2016 року здійснювала аеророзвідувальну діяльність поблизу м. Адіївка Донецької обл.
З невідомих причин вона не була внесена до списків особового складу батальйону «Айдар», який має статус офіційного військового формування в складі Збройних Сил України, а його члени оформлялися в я кості військовослужбовців та вносилися до списків особового складу батальйону.
Зазначила, що державою визнавалася участь батальйону «Айдар» в захисті країни на боці сил АТО, їх діяльність не заборонялася, однак бійці батальону, в тому числі вона, не можуть отримати соціальних гарантій держави, які мають військовослужбовці та інші призвані у встановленому законом порядку особи.
Виходячи з цього, просить задовольнити заяву.
Представник зацікавленої особи- Міністерства оборони України проти задоволення заяви заперечувала.
Посилалася на те, що заявник є волонтером, а тому на неї розповсюджується дія Закону України « Про волонтерську діяльність».
Крім того, відповідно до п.3 Порядку надання статусу учасника бойових дій особи, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, і брали участь в антитерористичній операції, визначаються Антитерористичним центром при СБУ.
Порядок прийняття рішень про надання статусу учасника бойових дій визначено пунктами 5,6 Порядку, в яких приведено перелік документів, необхідних для надання такого статусу.
Виходячи з того, що заявником не надано документів, визначених даним Порядком, для надання їй такого статусу, вважає, що участі в антитерористичній операції остання не приймала і права на отримання такого статусу вона не має.
Види соціального забезпечення волонтерів визначено Законом України « Про волонтерську діяльність», яким волонтерам не надано права отримання статусу учасника бойових дій.
Виходячи з цього, просить у задоволенні заяви відмовити.
Представник зацікавленої особи Генерального штабу Збройних Сил України в судовому засіданні проти задоволення заяви заперечував.
Посилався на те, що Генеральний штаб Збройних Сил України не займається добровольчими батальонами, в тому числі не володіє інформацією про участь добровольчих батальонів у зоні АТО, як і членів цих батальонів.
Таку статистику веде Антитерористичний центр при СБУ.
При вирішенні справи покладається на розсуд суду.
Представники зацікавлених осіб - Державної служби України в справах ветеранів війни та учасників антитерористичної операції, Міністерство соціальної політики України в судове засідання не з`явилися, про час розгляду справи повідомлялися належним чином, про причину неявки суд до відома не поставили.
Виходячи з цього, суд вважає за можливе розглядати справу в їх відсутності.
Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення заяви, виходячи з наступного.
Указом В.о. Президента України №405/2014 від 14 квітня 2014 року було введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України».
Відповідно до ст.1 Закону України « Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.
Територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України".
Відповідно до ч.1 ст. 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.
В ст.65 Конституції України зазначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.
Судом встановлено, що заявник протягом тривалого часу, а саме з вересня 2014 року перебувала в зоні проведення антитерористичної операції в Луганській та Донецькій областях.
Протягом вересня 2014 року травня 2016 року приймала участь у бойових діях.
Участь заявника в цей період часу в бойових діях на тимчасово окупованих територіях Луганської та Донецької областей в складі батальону «Айдар» та інших військових формувань підтвердили в судовому засіданні свідки ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , які зазначили, що одночасно з заявником приймали участь у бойових діях, знаходилися на тимчасово окупованих територіях і є учасниками бойових дій, надавши суду для огляду відповідні посвідчення, видані Управлінням персонального штабу командування Сухопутних військ України.
Так, свідок ОСОБА_4 підтвердив, що перебував у зоні АТО та приймав участь у бойових діях протягом квітня-жовтня 2014 року, а в подальшому супроводжував групи волонтерів та вантажі, які були необхідні та потрібні в військових частинах та добровольчих батальйонах у зоні бойових дій.
Неодноразово зустрічався з заявником, яка займалася аеророзвідкою в зоні АТО як у батальоні «Айдар», так і інших частинах.
Свідок ОСОБА_6 зазначила, що заявник спочатку приймала участь у бойових діях як боєць, а в подальшому стала приїздити як волонтер.
Підтвердила надання заявнику наказів командуванням батальону «Айдар» та виконання нею бойових завдань з аеророзвідки території.
Зазначила, що заявником надавалися документи для зарахування її в батальон, однак чому вона не була зарахована, не знає, не дивлячись на те, що фактично вона була в складі батальону та виконувала бойові завдання.
Участь заявника в бойових діях підтвердили в судовому засіданні також свідки ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які також є учасниками бойових дій, що підтверджено виданими їм посвідченнями.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.3 , ст.4 Закону України « Про основи національної безпеки України» об`єктами національної безпеки, між іншим, є держава - її конституційний лад, суверенітет, територіальна цілісність і недоторканність.
Суб`єктами забезпечення національної безпеки, в тому числі, є громадяни України, об`єднання громадян.
24-й окремий штурмовий батальон «Айдар» на даний час є підрозділом Сухопутних військ Збройних Сил України, а в 2014 році був сформований як 24-й батальон територіальної оборони «Айдар» Луганської обл., тобто одним з військових формувань, які залучалися державними або громадськими організаціями або самоорганізувалися для захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України та брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи в районах антитерористичної операції, добровільно захищаючи незалежність, суверенітет і територіальну цілісність України.
Загальновідомим є той факт, що участь добровольчих формувань у бойових діях у районах проведення антитерористичної операції на боці сил АТО, в тому числі військової частини НОМЕР_1 «Айдар», державою визнавалася, однак на законодавчому рівні їх участь в антитерористичній операції закріплено не було.
Відповідно до ч.5 ст.17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України, та в інших військових формуваннях, а також членів їх сімей.
Як зазначено вище, визнаючи участь добровольців у бойових діях на боці сил АТО, на даних осіб не поширювалися соціальні гарантії, встановлені законом для військовослужбовців та членів їх сімей.
Особи, які визнавалися учасниками бойових дій, були визначені ст.6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», до категорії яких учасники добровольчих батальонів не відносилися.
Законами України № 1233-VII від 06.05.2014 року та № 291-VIII від 07.04.2015 року стаття 6 була доповнена пунктами 19 та 20, якими було розширено коло осіб, які визнавалися учасниками бойових дій.
Відповідно до п.19 ч.6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»/ в редакцїї Закону № 1233-VII від 06.05.2014 року/ учасниками бойових дій визнавалися військовослужбовці Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, особи рядового, начальницького складу і військовослужбовці Міністерства внутрішніх справ України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, а також брали участь в антитерористичній операції.
Перелік осіб, які є учасниками бойових дій та брали участь в антитерористичній операції, визначається Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 20 статті 6 Закону було визначено, що учасниками бойових дій вважаються особи, які у складі добровольчих формувань, що були утворені або самоорганізувалися для захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, за умови, що в подальшому такі добровольчі формування були включені до складу Збройних Сил України, Міністерства внутрішніх справ України, Національної гвардії України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів.
Тобто, такі гарантії учасники добровольчих батальонів отримали лише в квітні 2015 року.
З цього випливає, що заявник, як учасник добровольчого батальону, приймаючи участь у бойових діях в зоні проведення антитерористичної операції, виконуючи конституційний обов`язок, добровільно захищаючи незалежність, суверенітет і територіальну цілісність України, була позбавлена гарантій держави, встановлених для інших учасників захисників Вітчизни, призваних до цього обов`язку в порядку, визначеному законом, тобто її права є порушеними.
Згідно зі ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
З точки зору ст.4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.
Відповідно до ст. 234 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав, або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Згідно з ч.2 ст.256 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
За правилами ст.ст. 235, 256 ЦПК України в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.
Відповідно до ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17.07.1997 року, яка набрала чинності для України 11.09.1997 року, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Враховуючи дані обставини та викладене вище, суд приходить до висновку про правильно обраний заявником спосіб захисту, метою якого є отримання соціальних гарантій, визначених державою для такої категорії осіб, оскільки іншого шляху для їх вирішення законом не встановлено.
Суд не приймає до уваги заперечення представника зацікавленої особи- Міністерства оборони України, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.
Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Як зазначено вище, в порядку окремого провадження, яким скористалася заявник, розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.
Вище судом приведено аналіз неможливості захисту своїх прав заявником іншим шляхом у зв`язку з відсутністю державного правового механізму.
Крім того, суд зважає на те, що заявник не просить встановити їй статус учасника бойових дій, а тому посилання представника зацікавленої особи на Порядок надання статусу учасника бойових дій, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення», суперечить підставам звернення заявника до суду.
Крім того, Порядок надання статусу учасника бойових дій особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, затверджено постановою Кабінету Міністрів України №413 від 20.08.2014 року, згідно з яким статус учасника бойових дій надається: військовослужбовцям (резервістам, військовозобов`язаним) та працівникам Збройних Сил, Національної гвардії, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, особам рядового і начальницького складу, військовослужбовцям, працівникам МВС, Управління державної охорони, Держспецзв`язку, ДСНС, ДПтС, військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах проведення антитерористичної операції.
Підставою для надання особам статусу учасника бойових дій є документи про безпосереднє залучення до виконання завдань антитерористичної операції в районах її проведення, направлення (прибуття) у відрядження до районів проведення антитерористичної операції, їх перебування в таких районах з метою виконання завдань із захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України шляхом безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення (витяги з наказів, директив, розпоряджень, посвідчень про відрядження, журналів бойових дій, бойових донесень, дислокацій, книг нарядів, графіків несення служби, звітів, зведень, донесень, матеріалів спеціальних (службових) розслідувань за фактами отримання поранень).
Тобто, даний Порядок визначає механізм надання такого статусу особам, які були мобілізовані у встановленому законом порядку, а заявник приймала участь у бойових діях як доброволець, і законом не визначено іншого порядку, ніж в порядку окремого провадження, встановлення факту, що має юридичне значення, який просить встановити заявник.
Керуючись ст. ст. 17 ч.ч.1,5, 55, 65 Конституції України, п.п.19,20 чт.6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», ст.ст.3,4,10,11,57-60,209. 212-215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд
В И Р І Ш И В :
Заяву задовольнити.
Встановити юридичний факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , приймала участь у бойових діях під час проведення антитерористичної операції в період з 02 вересня 2014 року до 10 травня 2016 року в Луганській та Донецькій областях.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку
для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції.
Суддя: