АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 554/1037/17 Номер провадження 22-ц/786/2443/17Головуючий у 1-й інстанції Тімошенко Н. В. Доповідач ап. інст. Лобов О. А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2017 року м. Полтава

Апеляційний суд Полтавської області в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Лобова О.А.

суддів: Кузнєцової О.Ю., Хіль Л.М.

за участю секретаря Колодюк О.П.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 03 липня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з додатковою відповідальністю "Полтаваавтотранс" про стягнення грошових коштів та моральної шкоди.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, суд

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом, після зміни та доповнення вимог остаточно просив стягнути з ТДВ «Полтаваавтотранс» на його користь грошові кошти в сумі 50 грн. 08 коп. та 300 грн. моральної шкоди.

Заявлені вимоги мотивовані тим, що відповідач в порушення ч.2 ст. 31-1 ЗУ «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» відмовив позивачу у придбанні пільгового квитка, що завдало матеріальну та моральну шкоди.

Рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 03 липня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що суд першої інстанції дав помилкову оцінку фактичним обставинам і неправильно застосував норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, зокрема не звернув уваги на те, що згідно закону відповідач зобов'язаний здійснювати продаж пільгових квитків, незалежно від дозволу перевізника.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги і позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, вислухавши пояснення осіб, які приймають участь у розгляді справи, дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав:

Відповідно до п.1ч.1ст.307, ст.308 ЦПК України апеляційний суд за результатами розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції вправі відхилити апеляційну скаргу та залишити рішення без змін.

Як убачається із матеріалів справи, ТДВ «Полтаваавтотранс» є власником автостанцій, що розташовані в різних районах Полтавської області, у тому числі автостанції (автовокзалу) у м. Полтаві за адресою : вул. Великотирнівська, 7.

Згідно виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, основним видом діяльності ТДВ «Полтаваавтотранс» є надання послуг автостанцій, автовокзалів та стоянок для автомобілів по забезпеченню перевезень пасажирів і багажу автомобільним транспортом загального користування (код КВЕД 52.21 Допоміжне обслуговування наземного транспорту) (а.с.28-30).

Відповідно до довідки МСЕ №0186563 ОСОБА_2 має другу групу інвалідності з ураженням опорно-рухового апарату з 27.11.2014 року, інвалід з дитинства ( а.с.2).

02.02.2017 року ОСОБА_2 придбав квиток у ТДВ «Полтаваатотранс» на автобусний рейс № 1513 сполученням «Полтава-Оржиця» до Оржиця АС, загальною вартістю 91 грн. 60 коп.( а.с.3)

В зазначеному документі вказано перевізника ФОП ОСОБА_3

Згідно розкладу руху автобусного маршруту «Оржиця - Полтава ч/з Мусіївку», затвердженого 15.06.2015 року першим заступником голови Полтавської обласної державної адміністрації, на який був придбаний квиток, працює перевізник - фізична особа - підприємець ОСОБА_3 (а.с.27).

У продажу пільгового квитка ОСОБА_2 було відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не є перевізником, а тому підстави для відшкодування відповідачем позивачу грошових коштів в розмірі 41 грн. 08 коп. в рахунок вартості пільгового проїзду відсутні.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з такого.

Спірні правовідносини врегульовані такими нормативними актами: ЗУ «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», ЗУ «Про автомобільний транспорт», «Правилами надання послуг пасажирського автомобільного транспорту», затвердженими постановою Кабінету Міністрів України № 176 від 18 лютого 1997 року.

Статтею 38-1 ЗУ «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» передбачено, що транспортне обслуговування інвалідів здійснюється на пільгових умовах.

Інваліди I та II групи, діти-інваліди та особи, які супроводжують інвалідів I групи або дітей-інвалідів (не більше однієї особи, яка супроводжує інваліда I групи або дитину-інваліда), мають право на безплатний проїзд у пасажирському міському транспорті (крім таксі) за наявності посвідчення чи довідки, зазначених у цьому Законі, а в разі запровадження автоматизованої системи обліку оплати проїзду - також електронного квитка, який видається на безоплатній основі.

Інваліди, діти-інваліди та особи, які супроводжують інвалідів першої групи або дітей-інвалідів (не більше однієї особи, яка супроводжує інваліда або дитину-інваліда), мають право на 50-відсоткову знижку вартості проїзду на внутрішніх лініях (маршрутах) повітряного, залізничного, річкового та автомобільного транспорту в період з 1 жовтня по 15 травня.

Пільгове перевезення інвалідів здійснюють усі підприємства транспорту незалежно від форми власності та підпорядкування відповідно до Закону України "Про транспорт" Звуження змісту та обсягу права осіб з інвалідністю на пільговий проїзд транспортом не допускається.

Порядок транспортного обслуговування інвалідів та дітей-інвалідів на пільгових умовах визначається нормативно-правовими актами, що регламентують правила користування громадянами повітряним, залізничним, річковим, автомобільним та міським електричним транспортом.

Згідно ст.35 ЗУ «Про автомобільний транспорт» перевезення пасажирів автобусами в режимі регулярних пасажирських перевезень здійснюють автомобільні перевізники на автобусних маршрутах загального користування на договірних умовах із органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування.

Відповідно до ст.36 ЗУ «Про автомобільний транспорт» автостанції в межах своєї компетенції надають пасажирам послуги, пов'язані з їх проїздом автобусними маршрутами загального користування, а автомобільним перевізникам, які здійснюють перевезення пасажирів на договірних умовах, - послуги, пов'язані з відправленням та прибуттям автобусів згідно з розкладом руху.

Статтею 37 ЗУ «Про автомобільний транспорт» установлено, що пільгові перевезення пасажирів, які відповідно до законодавства користуються такими правами, забезпечують автомобільні перевізники, які здійснюють перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування.

Автомобільному перевізнику, який здійснює перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування, забороняється відмовлятися від пільгового перевезення, крім випадків, передбачених законом.

Як визначено ст.42 ЗУ «Про автомобільний транспорт», договір перевезення пасажира автобусом на маршруті загального користування укладається між автомобільним перевізником та пасажиром. Цей договір вважається укладеним з моменту придбання пасажиром квитка на право проїзду, а для осіб, які користуються правом пільгового проїзду, - з моменту посадки в автобус.

Пунктами 114, 115 «Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту», затверджених постановою КМУ №176 від 18 лютого 1997 року, регламентовано, що для надання послуг пасажирського перевезення перевізник укладає з автостанцією договір про надання послуг, яким визначаються перелік та обсяги послуг, їх вартість і порядок проведення розрахунків. Перевізники відповідно до укладених договорів здійснюють продаж квитків через автостанції, агентства з продажу квитків та/або самостійно. Продаж квитків може здійснюватися водієм автобусу в разі відсутності у населеному пункті автостанції або агентства з продажу квитків, а також після закриття квитково-касової відомості на автостанції.

Аналіз наведених нормативних актів дає підстави для висновку про те, що ОСОБА_2 як інвалід другої групи має право на пільговий проїзд автобусними маршрутами загального користування, проте законом обов'язок із забезпечення пільгового перевезення відповідної категорії громадян покладений саме на перевізника. Відносини між автостанцією (автовокзалом) і перевізником регулюються відповідними договорами.

З пункту 1.1. договору №074/13 про надання послуг автостанцією перевізникові від 04.03.2013, укладеного між ТДВ «Полтаваавтотранс» та ФОП ОСОБА_3, вбачається, що власник за завданням перевізника надає йому на території своїх автостанцій (автовокзалів) комплекс обов'язкових послуг, пов'язаних з організацією і здійсненням процесу прийняття та відправлення пасажирів транспортом перевізника, продажем проїзних квитків, організацією прибуття і відправлення автобусів, інформуванням водіїв щодо умов дорожнього руху, а також інші послуги відповідно до вимог ЗУ «Про автомобільний транспорт» і Правил (а.с.23).

Відповідно до пунктів 2.4.5., 3.1.1. договору (з урахуванням додаткової угоди до договору від 13.01.2016 року) ТДВ «Полтаваавтотранс» зобов'язане здійснювати продаж квитків виключно за встановленою перевізником вартістю проїзду.

Пунктом 3.1.2. додаткової угоди передбачено, що ТДВ «Полтаваавтотранс» має право продавати пільгові квитки на підставі отриманого від перевізника письмового повідомлення, у якому повинні зазначатися обсяги пільгових квитків, дозволених перевізником до реалізації за кожним маршрутом ( а.с.25).

Листом від 13.01.2016 року перевізник ФОП ОСОБА_3 на підставі п.3.2.3. Договору, заборонив ТДВ «Полтаваавтотранс» здійснювати продаж пільгових квитків на маршрутах, які ним обслуговуються (а.с.26).

Статтями 243, 1003 ЦК України визначено, що комерційним представником є особа, яка постійно та самостійно виступає представником підприємців при укладенні ними договорів у сфері підприємницької діяльності. Повноваження комерційного представника можуть бути підтверджені письмовим договором між ним та особою, яку він представляє, або довіреністю. У договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити повіреному. Дії, які належить вчинити повіреному, мають бути правомірними, конкретними та здійсненними. Повірений зобов'язаний вчиняти дії відповідно до змісту даного йому доручення.

Таким чином, відповідач діяв в межах своїх повноважень, здійснюючи посередницьку діяльність з реалізації проїзних квитків, отже він не є належним відповідачем по заявленим ОСОБА_2 вимогам.

Процесуальний статус третьої особи, яким є перевізник ОСОБА_3, не дозволяє судовим рішенням покласти на нього певні обов'язки або ж застосувати до нього певні негативні санкції.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та визнає доводи апеляційної скарги необґрунтованими.

Передбачені законом підстави для зміни чи скасування оскаржуваного судового рішення не встановлені.

Керуючись ст.303, ст.307, ст.308, ст.315, ст.319 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 03 липня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: О.А.Лобов

Судді: О.Ю. Кузнєцова

Л.М. Хіль

З оригіналом згідно

Суддя О.А.Лобов