Справа № 359/223/16-ц Головуючий у І інстанції Саган В. М.
Провадження № 22-ц/780/2478/17 Доповідач у 2 інстанції Голуб С. А.
Категорія 26 20.09.2017
УХВАЛА

Іменем України

20 вересня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді Голуб С.А.

суддів Іванової І.В., Приходька К.П.

за участю секретаря Дрозда Р.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 20 грудня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства « Укрсоцбанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и л а :

У січні 2016 року позивач ПАТ « Укрсоцбанк» звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором. Заявлені позовні вимоги мотивував тим, що 09 липня 2007 року між Акціонерним комерційним банком « Укрсоцбанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство« Укрсоцбанк», та відповідачем ОСОБА_2 було укладено Кредитний договір № 380/848/07-А, про надання грошових коштів в розмірі 17 851 доларів США зі сплатою 11 % річних та кінцевим терміном погашення заборгованості до 08 липня 2014 року.

В забезпечення виконання зобов»язань за кредитним договором було укладено 09 липня 2007 р. між банком та ОСОБА_2 договір застави, предметом застави якого є рухоме майно: автомобіль марки Mitsubishi Lancer JMBSRCS3A7U016999, д.н.з. НОМЕР_1.

Також в забезпечення виконання зобов»язань відповідача ОСОБА_2, 09 липня 2007 року між банком та ОСОБА_3 був укладений договір поруки № 04/П-527, відповідно якого поручитель зобов»язується у повному обсязі солідарно відповідати за виконання позичальником зобов»язань щодо повернення суми кредиту, сплати процентів, а також можливих штрафних санкцій, у розмірі та випадках, передбачених Договором.

Оскільки своїх обов'язків по погашенню кредиту та сплаті процентів відповідач ОСОБА_2 не виконує, у неї виникла заборгованість по кредиту перед банком в розмірі 32968 доларів США 47 центів.

Крім того, за заявою ПАТ « Укрсоцбанк» приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С.П. було видано виконавчий напис № 3250, відповідно до якого за рахунок коштів, отриманих від реалізації рухомого майна переданого в заставу пропонується задовольнити вимоги ПАТ «Укрсоцбанку» у розмірі 126 526 грн. 40 коп., а також витрат пов'язаних із вчиненням виконавчого напису у сумі 3 500 грн. 00 коп.

Виконавчий напис було пред'явлено для примусового виконання, заставне майно за кредитним договором, а саме: транспортний засіб Mitsubishi Lancer було реалізовано в рахунок погашення заборгованості, залишок заборгованості становить 105 515 грн. 89 коп.

Згідно постанови державного виконавця від 21.11.2012 року про закінчення виконавчого провадження сума заборгованості згідно виконавчого напису в повному обсязі не погашена.

Таким чином на момент подачі позову сума боргу відповідача ОСОБА_2 становить 32 968 долари США 47 центів, яку остання не погашає та продовжує ухилятися від виконання зобов'язання за договором, що є порушенням законних прав Позивача. З цих підстав Банк і звернувся до суду і просив суд стягнути солідарно з відповідачів на користь банку суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 32 968 доларів 47 центів та понесені судові витрати.

Заочним рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 20 грудня позов задоволено.

ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції . В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу посилався на те, що суд не сприяв всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, не встановив обставини, що мають значення для справи.

Так відповідач посилалась на те, що суд першої інстанції проігнорував докази, які виключають підстави для задоволення позову. Так в постанові про закінчення виконавчого провадження від 21 листопада 2011 року зазначено, що заставне майно реалізовано і кошти від реалізації перераховані на рахунок АКБ «Укрсобанк» згідно платіжного доручення № 1485 від 06.11.2012 року. Залишок заборгованості становить 105 515, 89 грн. Відповідач вважає, що оскільки державний виконавець перевів валютний борг у гривневий, а також фіксування залишку суми боргу за кредитним договором в національній валюті на час виконання виконавчого напису нотаріуса є законним і узгоджується з правовими позиціями Верховного Суду України, викладеними в постанові від 24 лютого 2016 року № 6-1994цс15 щодо законності конвертації суми валютного боргу в національну валюту по курсу на час відкриття виконавчого провадження. Оскільки постанова ВДВС про закінчення виконавчого провадження від 21 листопада 2012 року позивачем не оскаржувалась, це, на думку відповідача, свідчить про визнання банком даної суми як зафіксованої заборгованості.

При ухваленні рішення суд проігнорував ту обставину, що в розрахунках боргу банку не відображено сум внесених на рахунок позивача, отриманих від реалізації заставного майна.

Відповідач вважає, що копії договорів, які є в матеріалах справи є недопустимими доказами, оскільки суд ухвалював зобов'язати позивача надати суду оригінали цих документів, однак ухвала суду не була виконана, внаслідок чого суд не міг встановити обставини справи.

Також відповідач вважає, що інтереси позивача в судовому засіданні представляла неповноважна особа. При цьому відповідач посилається на відсутність в матеріалах справи повноважень осіб, які видавали довіреність на представлення інтересів позивача в суді, підписувати такі довіреності.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 09 липня 2007 року між АКБ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_2 був укладений Кредитний договір № 380/848/07-А, згідно якого банк надав відповідачу кредит у сумі 17 851 доларів США зі сплатою 11 % річних та кінцевим терміном погашення заборгованості до 08 липня 2014 року, а позичальник зобов"язується на умовах, в розмірі та в строки, встановлені в Кредитному договорі, повернути кредит, сплатити відсотки за його користування, а також комісійну винагороду, які передбачені умовами Кредитного договору.( а.с.8,9).

09 липня 2007 року в якості забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором, між банком та відповідачем ОСОБА_2 було укладено Договір застави, предметом застави якого є рухоме майно, а саме: автомобіль марки Mitsubishi Lancer JMBSRCS3A7U016999, д.н.з. НОМЕР_1 .( а.с.10,11).

Також, на забезпечення виконання зобов»язань ОСОБА_2, 09 липня 2007 року між АКБ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_3 було укладено договір поруки № 04/П-527.( а.с.13).

Банк належним чином виконав свої зобов'язання за Кредитним договором, надавши ОСОБА_2 кредит в розмірі 17 851 долар США.

Однак, відповідач ОСОБА_2 взяті на себе зобов'язання передбачені договором кредиту порушила, не виконує свої зобов"язання за Договором по поверненню Кредиту та сплаті нарахованих процентів за користування Кредитом.

У зв'язку з неналежним виконанням взятих на себе ОСОБА_2 зобов'язань, за заявою ПАТ «Укрсоцбанк» 11 травня 2010 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С.П. було видано виконавчий напис № 3250, відповідно до якого за рахунок коштів, отриманих від реалізації рухомого майна переданого в заставу пропонується задовольнити вимоги ПАТ «Укрсоцбанку» у розмірі 126 526 грн. 40 коп., а також витрат пов'язаних із вчиненням виконавчого напису у сумі 3 500 грн. 00 коп.( а.с.15-17).

Даний виконавчий напис було пред'явлено для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби Бориспільського міськрайонного управління юстиції в Київській області.( а.с.18).

Як вбачається з постанови про закінчення виконавчого провадження від 21 листопада 2012 року та протоколу про проведення аукціону з реалізації арештованого майна № 1012706/03, транспортний засіб Mitsubishi Lancer було реалізовано, залишок заборгованості становить 105 515 грн. 89 коп.( а.с.19,20).

Як зазначено в п.п. 3, 4 п. 17 Постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, наявність виконавчого напису нотаріуса, вчиненого за невиконання кредитного договору, за відсутності реального виконання боржником свого зобов'язання, не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін й не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання процентів за користування кредитом і пені, передбачених договором за несвоєчасну сплату кредиту. У разі звернення кредитодавця до суду після вчинення виконавчого напису про звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) з вимогою про стягнення кредитної заборгованості суд має з'ясувати питання про виконання виконавчого напису і з урахуванням цього вирішити спір на підставі чинного законодавства та умов кредитного договору.

Отже, зобов'язання Відповідача ОСОБА_2 в повному обсязі не виконано та заборгованість не погашена.

Пунктами 3.3.7,3.3.8 Договору кредиту передбачено, сплачувати проценти за використання кредиту та комісії в розмірах та в порядку, передбачених цим договором.

Відповідно до п. 4.1 Договору кредиту, у разі прострочення позичальником строків сплати процентів, передбачених умовами договору, а також прострочення строків повернення кредиту, визначених договором, позичальник сплачує кредиторові пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє у період прострочення, від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочення.

З наданого позивачем розрахунку (а.с.6,7) встановлено, що станом на 18 листопада 2015 року у відповідачів виникла заборгованість на загальну суму 32 968 доларів США 47 центів, яка складається з наступного: сума заборгованості за кредитом- 14073,01 долар США, сума заборгованості за відсотками- 9 245,37долари США, пеня за несвоєчасне повернення кредиту - 6954,41 долари США, пеня за несвоєчасне повернення відсотків - 2695,68 долари США.

Встановивши вказані обставини, суд першої інстанції прийшов до висновку про доведеність позовних вимог, невиконання відповідачем ОСОБА_2 умов кредитного договору, наявності заборгованості щодо повернення кредиту, а тому задовольнив позов.

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що суд 1 інстанції не звернув увагу на ту обставину, що позивач свого часу скористався правом на стягнення заборгованості за кредитним договором в іноземній валюті, конвертувавши її у гривню та звернувся до нотаріуса за виконавчим написом з подальшим зазначенням боргу в національній валюті України, а тому в подальшому на день фактичної сплати коштів згідно з таким перерахунком борг не змінюється, тобто залишається гривневим, є помилковими.

Суд у своєму рішенні, дійсно, не приділяв уваги обґрунтуванню цього питання, оскільки відповідачі в судове засідання не з»являлись і своїх заперечень на позов не подавали. Разом із тим, висновки суду першої інстанції є правильними.

Судова колегія не може погодитись із відповідачами в тому, що до даних правовідносини можна застосувати постанову ВСУ у справі № 6-194цс15 від 24.02.2016 року . У зазначеній постанові вирішувалось питання щодо правомірності дій державного виконавця щодо самостійної конвертації зазначеного у виконавчому документі боргу в іноземній валюті в національну валюту України. Разом із тим даній справі відповідач оскаржує правомірність нарахування позивачем боргу в доларах США після того, як відбулось часткове його погашення в національній валюті України.

Також є безпідставним посилання відповідачів на постанову Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 р. № 14. Так відповідачі зазначили, що ВГСУ в своїй постанові вказав, що у разі, якщо за умовами договору сама платежу, що визначена в іноземній валюті, на день виникнення у відповідача грошового зобов»язання перераховуєься у гривню і в подальшому на день фактичної сплати коштів згідно таким перерахунком не змінюється, тобто залишається гривневим.

Однак п. 8.2. цієї постанови викладений не так, як зазначають відповідачі. В ньому зазначено наступне: «Якщо за умовами договору сума платежу, що визначена в іноземній валюті, на день виникнення у відповідача грошового зобов'язання перераховується у гривню і в подальшому на день фактичної сплати коштів згідно з таким перерахунком не змінюється, тобто залишається гривневим, то з моменту перерахунку боржник відповідно до частини другої статті 625 ЦК України зобов'язаний на вимогу кредитора сплатити борг з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення виконання даного зобов'язання.» Тобто в даній постанові мова йде про те, що інфляція у кредитних правовідносинах в іноземній валюті може бути нарахована лише в тому разі, якщо кредитна заборгованість переведена в гривневу, такою в подальшому обліковується, а тому в подальшому на неї можуть бути нараховані інфляційні втрати.

В даній справі валютна заборгованість перераховувалась у гривневу лише для проведення звернення на предмет іпотеки. Після того, як кошти в розмірі 21 011 грн. були перераховані стягувачу, він у своїх розрахунках заборгованості визначив як погашення 2628 доларів США і в подальшому продовжував залишок заборгованості обліковувати в іноземній валюті. (а.с.7)

Також є необґрунтованими посилання відповідачів в апеляційній скарзі на те, що кошти за реалізований заставний автомобіль не були включені в розрахунок заборгованості. Судова колегія перевірила ці доводи, дослідила розрахунок заборгованості і встановила, що вказані кошти були зараховані 12.11.2012 року на погашення нарахованих відсотків (а.с.7)

Враховуючи вище викладені обставини справи і докази на які посилається позивач, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про відмову в задоволенні позову.

Згідно із ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду першої інстанції без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Разом з тим, при вирішенні питання про відкриття апеляційного провадження у даній справі, скаржнику ОСОБА_2, на підставі ст.. 82 ЦПК України, було відстрочено сплату судового збору на строк до ухвалення судового рішення у справі.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за подання апеляційної скарги на рішення суду ставка судового збору становить 110 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Як вбачається з матеріалів справи, то при зверненні з позовом вірно було сплачено судовий збір в розмірі 11755 грн. 44 коп., таким чином при зверненні до суду з апеляційною скаргою ОСОБА_2 повинна була оплатити апеляційну скаргу судовим збором у розмірі 12930 грн. 98 коп.

Відповідно до п. 31 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року, у разі якщо судом було відстрочено сплату позивачем судового збору, який із тих чи інших причин до ухвалення рішення у справі сплачено не було, а рішення ухвалено на користь позивача, то стягнення суми судового збору здійснюється безпосередньо з відповідача у дохід Державного бюджету України.

Враховуючи викладене, з ОСОБА_2 слід стягнути судовий збір в розмірі 12930 грн. 98 коп. в дохід держави.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В АЛ И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 20 грудня 2016 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір за подачу апеляційної скарги в розмірі 12930 грн. 98 коп. в дохід держави.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів, починаючи з дня його проголошення.

Головуючий

Судді