УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 вересня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Завгородньої І.М., Мазур Л.М.,

Коротуна В.М., Попович О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом заступника прокурора Хмельницької області в інтересах держави в особі Хмельницької обласної державної адміністрації, Новоушицької районної державної адміністрації, Новоушицької районної державної адміністрації до ОСОБА_3, ОСОБА_4, приватного нотаріуса Хмельницького міського нотаріального округу Нагорної Тетяни Володимирівни про визнання недійсним договору купівлі-продажу, скасування рішення державного реєстратора за касаційною скаргою заступника прокурора Хмельницької області на рішення та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 18 жовтня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року заступник прокурора Хмельницької області в інтересах держави в особі Хмельницької обласної державної адміністрації, Новоушицької районної державної адміністрації, звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те що розпорядженням голови Новоушицької районної державної адміністрації від 17 травня 2007 року ДП «Красилівський агрегатний завод» був наданий дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2,0 га для облаштування пляжу за рахунок земель державної власності на території Вільховецької сільської ради. Розпорядженням голови Хмельницької обласної державної адміністрації від 20 листопада 2012 року затверджено проект землеустрою та вирішено передати ДП «Красилівський агрегатний завод» в оренду земельну ділянку площею 1,1781 га із земель водного фонду терміном на 49 років. На підставі вказаного розпорядження між Новоушицькою районною державною адміністрацією та ДП «Красилівський агрегатний завод» був укладений договір оренди земельної ділянки від 24 грудня 2012 року. На вказаній земельній ділянці відповідачем ОСОБА_3 на протязі 2009-2010 років здійснено будівництво об'єкта нерухомості (елінга) на землях водного фонду. З метою узаконення самочинного будівництва ОСОБА_3 укладено договір суборенди земельної ділянки площею 0,0309 га з ДП «Красилівський агрегатний завод», за умовами якого суборендарю надано право на встановлення споруд. 29 жовтня 2013 року Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю зареєстровано декларацію № 990, подану ОСОБА_3, про готовність об'єкта до експлуатації (елінг з кімнатами відпочинку (А-ІІ). На підставі декларації реєстраційною службою Новоушицького районного управління юстиції за вказаною особою зареєстровано право власності на нерухоме майно. Згідно з договором купівлі-продажу від 8 вересня 2014 року елінг з кімнатами відпочинку відчужено ОСОБА_4 Рішенням Новоушицького районного суду від 24 грудня 2014 року визнано недійсним договір суборенди земельної ділянки площею 0,0309 га з кадастровим номером НОМЕР_1 та скасовано його державну реєстрацію, скасовано реєстрацію 29 жовтня 2013 року декларації ХМ № 80 про готовність об'єкта до експлуатації, скасовано державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на нерухоме майно від 21 листопада 2013 року, зобов'язано ОСОБА_3 знести самочинно побудований елінг з кімнатами відпочинку. Рішенням апеляційного суду Хмельницької області від 22 квітня 2015 року рішення Новоушицького районного суду Хмельницької області від 24 грудня 2014 року в частині скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно, знесення самочинного будівництва і стягнення з Інспекції ДАБК у Хмельницькій області судового збору скасовано і в цій частині ухвалено нове рішення про відмову в позові. У решті рішення суду першої інстанції залишено без змін. Зазначені судові рішення залишені без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 липня 2015 року. У зв'язку із наведеним заступник прокурора Хмельницької області просив визнати недійсним договір купівлі-продажу, укладений 8 вересня 2014 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4; скасувати рішення приватного нотаріуса Хмельницького міського нотаріального округу Нагорної Т.В. від 8 вересня 2014 року про державну реєстрацію права приватної власності за ОСОБА_4 на елінг з кімнатами відпочинку, що розташований по АДРЕСА_1.

Рішенням Новоушицького районного суду Хмельницької області від 11 липня 2016 року скасовано реєстрацію декларації ХМ № 80 від 29 жовтня 2013 року про готовність об'єкта - елінг з кімнатами відпочинку (А-ІІ) до експлуатації, яка подана ОСОБА_3 Визнано недійсним договір купівлі-продажу елінгу з кімнатами відпочинку, укладений 8 вересня 2014 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 Скасовано рішення приватного нотаріуса Хмельницького міського нотаріального округу Нагорної Т.В. від 8 вересня 2014 року про державну реєстрацію права приватної власності за ОСОБА_4 на елінг з кімнатами відпочинку, що розташований по АДРЕСА_1.

Рішенням апеляційного суду Хмельницької області від 18 жовтня 2016 року рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову про визнання недійсним договору купівлі-продажу і скасування рішення про державну реєстрацію права приватної власності за ОСОБА_4 на елінг з кімнатами відпочинку скасовано та в цій частині ухвалено нове рішення про відмову в позові.

Ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 18 жовтня 2016 року рішення суду першої інстанції в частині вимог про визнання недійсною та скасування реєстрації декларації про готовність об'єкта до експлуатації, зобов'язання знесення нерухомого майна скасовано, провадження у справі у цій частині закрито.

У касаційній скарзі заступник прокурора Хмельницької області просить скасувати зазначені судові рішення апеляційного суду, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-МІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Апеляційний суд, відмовляючи в позові в частині вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу і скасування рішення про державну реєстрацію права приватної власності за ОСОБА_4 на елінг з кімнатами відпочинку, виходив із того, що позивач не був стороною оспорюваного договору купівлі-продажу елінгу з кімнатами відпочинку, позивачем не доведено факт порушення його прав оспорюванню угодою з підстав ст.ст. 203, 215 ЦК України.

Такі висновки апеляційного суду є правильними з огляду на наступне.

Судом установлено, що розпорядженням голови Новоушицької райдержадміністрації від 17 травня 2007 року ДП «Красилівський агрегатний завод» був наданий дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2,0 га для облаштування пляжу на території Вільховецької сільської ради.

Розпорядженням голови Хмельницької обласної державної адміністрації від 20 листопада 2012 року затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у користування на умовах оренди ДП «Красилівський агрегатний завод» за межами населеного пункту с. Рудківці для рекреаційного призначення (облаштування пляжу). Цим розпорядженням вирішено передати в оренду земельну ділянку загальною площею 1,1781 га із земель водного фонду терміном на 49 років.

Між Новоушицькою районною державною адміністрацією і ДП «Красилівський агрегатний завод 24 грудня 2012 року укладено договір оренди земельної ділянки, який зареєстрований у відділі Держкомзему у Новоушицькому районі. На протязі 2009-2010 років ОСОБА_3 здійснено будівництво об'єкта нерухомості (елінгу) на земельній ділянці, віднесеній до земель рекреаційного призначення.

16 серпня 2013 року між ДП «Красилівський агрегатний завод» і ОСОБА_3 був укладений договір суборенди земельної ділянки площею 0,0309 га, за умовами якого суборендарю надано право на встановлення споруд.

29 жовтня 2013 року Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю зареєстровано декларацію ХМ № 80, подану ОСОБА_3, про готовність об'єкта до експлуатації (елінг з кімнатами відпочинку (А-ІІ)). На підставі декларації реєстраційною службою Новоушицького районного управління юстиції за вказаною особою зареєстровано право власності на нерухоме майно.

8 вересня 2014 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладений договір купівлі-продажу елінгу з кімнатами відпочинку, який посвідчений приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Нагорною Т.В. та проведено державну реєстрацію права приватної власності за ОСОБА_4 на елінг з кімнатами відпочинку, що розташований по АДРЕСА_1.

Рішенням Новоушицького районного суду Хмельницької області від 24 грудня 2014 року (яке набрало законної сили) визнано недійсним договір суборенди земельної ділянки площею 0,0309 га з кадастровим номером НОМЕР_1 та скасовано його державну реєстрацію, скасовано реєстрацію 29 жовтня 2013 року декларації ХМ № 80 про готовність об'єкта до експлуатації, подану ОСОБА_3

Звертаючись до суду із указаним позовом про визнання договору купівлі-продажу елінгу недійсним з кімнатами відпочинку, прокурор у позовній заяві посилався на ст.ст. 203, 215 ЦК України.

Стаття 215 ЦК України встановлює загальне правило про те, що правочин є недійсним у зв'язку з недодержанням в момент його вчинення стороною (сторонами) загальних вимог, які необхідні для чинності правочину, передбачених статтею 203 ЦК України.

Однак, статтею 216 ЦК України визначено особливі правові наслідки недійсності правочину. Разом з тим, на правочин, укладений з порушенням вимог закону, не поширюється загальне правило про наслідки недійсності правочину (двостороння реституція), якщо сам закон передбачає інші наслідки такого порушення.

Пунктом 3 частини першої статті 388 ЦК України передбачено, що в разі придбання майна за відплатним договором у особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у випадку, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Добросовісне придбання, згідно з статтею 388 ЦК України, можливе тоді, коли майно придбане не безпосередньо у власника, а у особи, яка не мала права відчужувати це майно. Наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є не двостороння реституція, а повернення майна з чужого незаконного володіння (віндикація).

Таким чином, права особи, яка вважає себе власником майна, не підлягають захистові шляхом задоволення позову до добросовісного набувача з використанням правового механізму, встановленого статтями 215, 216 ЦК України. Такий захист можливий лише шляхом задоволення віндикаційного позову, якщо є підстави, передбачені статтею 388 ЦК України, які дають право витребувати майно у добросовісного набувача, однак позивачем таких вимог у відповідності із ст. 11 ЦПК України у суді не заявлено.

Ураховуючи вищенаведене, апеляційним судом правомірно відмовлено в задоволенні позовних вимог про визнання правочину недійсним в зв'язку з невірно обраним способом захисту порушеного права.

Також апеляційним судом правомірно закрито провадження в частині вимог про визнання недійсною та скасування державної реєстрації декларації про готовність об'єкта до експлуатації, зобов'язання знесення нерухомого майна з огляду на наступне.

Так, п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України передбачено, що суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства; набрало законної сили рішення суду, ухвалене з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

З матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що рішенням Новоушицього районного суду від 24 грудня 2014 року, яке набрало законної сили, вирішено спір між тими самими сторонами, з тих самих підстав щодо вимог про визнання недійсною та скасування реєстрації декларації про готовність об'єкта до експлуатації.

Таким чином, правильними є висновки апеляційного суду про закриття провадження у справі в частині вимог про визнання недійсною та скасування реєстрації декларації про готовність об'єкта до експлуатації на підставі п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України.

Разом із тим, відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові від 17 грудня 2014 року у справі № 6-137цс14, яка згідно зі ст. 360-7 мають враховуватись іншими судами загальної юрисдикції при застосування таких норм права, якщо позов про знесення самочинно збудованого нерухомого майна заявлений інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю - суб'єктом владних повноважень на виконання владних управлінських функцій зі здійснення архітектурно-будівельного контролю, у зв'язку з порушенням забудовником вимог законодавства з питань будівництва (частина 7 статті 376 ЦК України), судам, слід перевіряти, чи не є відносини між сторонами публічно правовими та чи підлягає зазначений спір вирішенню в порядку цивільного судочинства.

З матеріалів справи вбачається, що позов пред'явлено про зобов'язання знести нерухоме майно заступником прокурора Хмельницької області в інтересах держави в особі Хмельницької обласної адміністрації, оскільки порушений встановлений державою порядок користування природними об'єктами; використання земельної ділянки водного фонду рекреаційного призначення шляхом незаконної її забудови порушує права держави в особі Хмельницької обласної державної адміністрації, яка визначена, як орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах; незаконне будівництво ОСОБА_3 та незаконне використання ОСОБА_4 земельної ділянки зачіпає інтереси держави у сфері контролю з використанням та охороною земель.

Отже, позов пред'явлено в інтересах суб'єкта владних повноважень на виконання управлінських функцій зі здійснення контролю за використанням та охороною земель. Відносини між сторонами є публічно-правовими.

Згідно із ч. 1 ст. 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку із здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій.

З огляду на викладене правильним є висновок суду про необхідність закриття провадження у справі в частині вимог про знесення нерухомого майна на підставі п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України.

Доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, тому колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ч. 1 ст. 336, ст. 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу заступника прокурора Хмельницької області відхилити.

Рішення та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 18 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ.Є. Червинська
Судді:І.М. Завгородня
В.М. Коротун
Л.М. Мазур
О.В. Попович