Виноградівський районний суд Закарпатської області
___________________________________________________________________________________________________ Справа № 299/3217/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04.09.2017 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області у особі:

головуючого - судді Бак М.Д.,

секретар судового засідання - Лемак А.М.,

з участю позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

прокурора - Симйон І.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Виноградів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, з участю прокурора Виноградівського відділу Берегівської місцевої прокуратури Закарпатської області, третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, - Управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області, Виноградівського районного відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області про зобов'язання списати грошові кошти на відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Державної казначейської служби України, який уточнено 25.05.2017 року (Т. 2 а.с. 63-70), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, - Управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області, Виноградівський районний відділ Управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області про зобов'язання списати грошові кошти на відшкодування моральної шкоди. Зокрема, позивач просить зобов'язати Державну казначейську службу України списати грошові кошти у сумі 1000000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди, завданої їй незаконним застосуванням запобіжного заходу у виді підписки про невиїзд.

В обгрунтування позову позивач вказує на те, що 27.03.2007 року прокурором Виноградівського району було порушено кримінальну справу за фактом зловживання службовим становищем та службового підроблення службовими особами ВАТ "Виноградівське АТП-12144" за ознаками злочинів, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 366 КК України. 29.05.2007 року їй, позивачеві, пред'явлено обвинувачення у вчиненні даних злочинів. У подальшому кримінальна справа перебувала в провадженні суду. Ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 03.03.2011 року справу направлено на додаткове розслідування. 05.10.2012 року начальником СВ Виноградівського РВ УМВС України в Закарпатській області винесено постанову про закриття кримінальної справи. Її не було повідомлено про закриття кримінальної справи, не надіслано копію постанови.

Оскільки вона тривалий час перебувала на підписці про невиїзд, не могла виїхати з свого постійного місця проживання на відпочинок за межі Закарпатської області та за межі України і не знала, що проти неї закрито кримінальну справу, то 24.06.2014 року звернулася із скаргою до прокурора Виноградівського району, прокуратури Закарпатської області, Генерального прокурора України, голови ОСОБА_3 з питань правосуддя Верховної Ради України, в якій просила закрити кримінальну справу, проінформувати її, на якій стадії досудове слідство. На скарги отримала відповіді. Зокрема, 04.08.2014 року повідомлена прокуратурою Закарпатської області про те, що 05.10.2012 року органом досудового розслідування прийнято рішення про закриття щодо неї кримінальної справи № 8302407 за ч. 4 ст. 191 КК України. 15.10.2014 року звернулася до начальника СВ Виноградівського РВ УМВС України в Закарпатській області із заявою для з'ясування того, у кого із слідчих перебуває кримінальна справа відносно неї, надання можливості ознайомитися, в тому числі з постановою про закриття. Не отримавши відповіді, 26.12.2014 року зверталася до начальника УМВС України в Закарпатській області із заявою про те, чи скасовано в реєстрі відомості про закриття кримінальної справи та чи скасовано запобіжний захід. У подальшому на заяву від 09.01.2015 року отримала відповідь та 20.01.2015 року - ксерокопію постанови від 05.10.2012 року про закриття щодо неї кримінальної справи, яка не була прошита та не скріплена печаткою. У даній ксерокопії допущено помилку в частині дати порушення кримінальної справи.

23.01.2015 року вона, позивач, знову зверталася із заявою до начальника СВ Виноградівського РВ УМВС України в Закарпатській області про надання належно засвідченої копії постанови про закриття кримінальної справи. У відповідь без супровідного листа отримала копію постанови без печатки, прошиту на 4-х аркушах, у якій вказано дату порушення кримінальної справи - 27.03.2017 року. 27.03.2015 року звернулася до начальника СВ Виноградівського РВ УМВС України в Закарпатській області із заявою про внесення виправлення в цій частині. Через деякий час отримала копію постанови про закриття кримінальної справи з виправленою датою порушення. У п. 2 постанови зазначено про скасування обраного щодо неї запобіжного заходу - підписки про невиїзд. Однак, вказаний пункт постанови не виконано і запобіжний захід не скасовано.

Даний факт підтверджують наступні обставини. У жовтні 2014 року з метою отримання закордонного паспорта для виїзду за кордон вона звернулася у Виноградівський відділ Державного департаменту у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб, де отримала інформацію, що з 29.05.2007 року значиться такою, що притягується до кримінальної відповідальності. Це свідчить, що станом на 14.11.2014 року обраний щодо неї запобіжний захід не було скасовано, постанова про закриття кримінальної справи та скасування запобіжного заходу не доведена до відома Управління інформаційно-аналітичного забезпечення.

15.09.2015 року вона звернулася до начальника СВ Виноградівського РВ УМВС України із заявою про видачу копії постанови про обрання запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд та копії підписки про невиїзд із кримінальної справи № 8302407, відповідь на яку не отримала. Відтак, їй не відомо, чи скасовано щодо неї запобіжний захід.

Незаконне перебування на підписці про невиїзд з 05.10.2012 року юридично і фактично обмежило її у вільному виборі місця проживання, вільному пересуванні як на території України, так і за її межами. Незаконним перебуванням на підписці про невиїзд, обмеженням права на вільне пересування їй заподіяно значну моральну шкоду, яка полягає в тому, що у період з 05.10.2012 року друзі неодноразово запрошували її поїхати на відпочинок, в тому числі за кордон, однак вона повинна була в цьому відмовляти. Виноградівський район розташований на кордоні з Угорщиною та Румунією. Населення м. Виноградова їздить в Угорщину за покупками, на відпочинок. Вона такої можливості була позбавлена, бо через перебування на підписці про невиїзд не тільки не могла відлучитися без дозволу слідчого, але й отримати закордонний паспорт. На усні звернення про надання інформації щодо ходу кримінальної справи отримувала насмішки начальника слідства, а письмові звернення залишалися без відповіді. Незаконне позбавлення права на вільне пересування, що було повязано з перебуванням на підписці про невиїзд, пригнічувало та принижувало її, призвело до того, що вона втратила почуття гідності та гордості, перебуває в депресії. Вона не відвідує дні народження, весілля, не бажає і не має фізичної сили пояснювати кожному про те, чому не може жити так, як живуть інші.

У звязку з тим, що часто відмовляла своїм друзям у різних поїздках, втратила чимало з них, а подружитися з іншими людьми не має настрою і бажання, бо її переслідує страх, що знову почнуть розпитувати, чому такий довгий час перебуває на підписці про невиїзд. Їй неодноразово снилося, що вона на відпочинку. Емоційний стан, викликаний перебуванням на підписці, перешкоджає її активному функціонуванню, реалізації власних бажань. З огляду на викладене розмір заподіяної їй моральної шкоди оцінює у 1000000,00 грн., яку необхідно стягнути з держави.

Позивач та представник позивача в судовому засіданні позов підтримали у повному обсязі. Позивач також пояснила, що з 2012 року вона неодноразово зверталася у Виноградівський районний відділ державної міграційної служби з приводу оформлення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, проте їй не надавали довідки у зв'язку з наявністю кримінальної справи. У 2014 році звернулася письмово та отримала відмову у формі довідки. У січні 2015 року із отриманої відповіді їй стало відомо, що кримінальну справу відносно неї закрито. У міграційній службі в усному порядку повідомляли про необхідність надання копії постанови про закриття справи. Лише у березні 2015 року після подання копії постанови про закриття кримінальної справи отримала закордонний паспорт.

Представник позивача надала пояснення, аналогічні по суті викладеному у позовній заяві. Позивач та її представник просять позов задовольнити.

Прокурор в судовому засіданні заперечив проти задоволення позову та пояснив, що доводи позову є надуманими. Моральні страждання позивача не підтверджені доказами, щодо усних звернень, то не відомо, до кого зверталася позивач. Копія постанови про закриття кримінальної справи була вручена позивачеві у визначений законом строк, відповідні докази повинні бути в матеріалах кримінальної справи. Покликання позивача на те, що їй не було відомо про винесення постанови та скасування запобіжного заходу у виді підписки про невиїзд, безпідставні. Позивачем не надано докази того, що після закриття кримінальної справи вона мала намір виїжджати за кордон. Просить у задоволенні позову відмовити.

Представник відповідача та представники третіх осіб, будучи належним чином повідомленими про час та місце судового розгляду, в судове засідання не з'явилися.

У запереченні на позов відповідача (Т. 1 а.с. 196-200), вказано на те, що у відповідності до ст. 56 Конституції України, ст. 1173 ЦК України підставою цивільно-правової відповідальності держави є наявність у діянні органу державної влади складу цивільного правопорушення, що включає протиправність (незаконність) рішень, дій або бездіяльності органу державної влади, наявність шкоди та причинного зв'язку між протиправною поведінкою заподіювача шкоди і шкодою, що настала. Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 176 ЦК України держава як самостійний учасник цивільних відносин не відповідає за зобов'язаннями бюджетних установ (створених нею юридичних осіб). Оскільки Державна казначейська служба України не порушувала жодних прав та інтересів позивача, не вступала з нею у правовідносини, не завдала шкоди, покладення обов'язку з відшкодування шкоди є безпідставним. Якщо під час судового розгляду буде встановлено, що шкоду завдано працівниками міліції при виконанні ними службових обов'язків, шкода повинна відшкодовуватися за рахунок коштів заподіювача шкоди, тобто, за рахунок бюджету, передбаченого для утримання цього органу, а даний орган зобов'язаний вжити всіх заходів щодо забезпечення наявності у нього відповідних асигнувань. Відповідальність за шкоду, завдану незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, настає лише при встановленні незаконності дій посадових осіб зазначених органів, тому факт неправомірності дій працівників міліції на момент розгляду судом спору про відшкодування шкоди вже повинен бути встановлений відповідними засобами доказування, зокрема, рішенням суду, яке має преюдиційне значення при розгляді справи про відшкодування шкоди. Право на відшкодування такої шкоди виникає у випадках, передбачених Законом України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду". У ст. 1 даного Закону передбачено, що особа має право на відшкодування шкоди за рахунок держави лише у випадку встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів. Сам факт підписки про невиїзд позбавляє особу права на відшкодування моральної шкоди за рахунок держави в розумінні вказаного Закону.

У зв'язку з тим, що рішення, дії чи бездіяльність посадових осіб вважаються правомірними, поки не встановлено протилежне, що може бути встановлено лише в порядку адміністративного судочинства і не підлягає доказуванню в межах даного провадження, вимога позивача про відшкодування завданої шкоди за рахунок коштів Державного бюджету України задоволенню не підлягає.

Також у запереченні вказано, що позивачем не надано достатніх доказів, які підтверджують завдання їй моральних або фізичних страждань чи втрат немайнового характеру, не надано докази необхідності застосування додаткових зусиль для нормалізації життєвих зв'язків і відновлення стосунків з іншими людьми, як і докази втрати чи погіршення таких зв'язків. Сума позову визначена позивачем без відповідного обгрунтування, не наведено жодного доказу перенесення будь-яких душевних страждань. Відповідач просить у задоволенні позову відмовити.

У запереченні на позов третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області (Т. 1 а.с. 114-116, Т. 2 а.с. 30-33) зазначено, що у ст. 284 КПК України визначено порядок закриття кримінального провадження. Постановою СВ Виноградівського РВ УМВС України в Закарпатській області від 05.10.2012 року закрито кримінальне провадження та скасовано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд відносно позивача. 08.10.2012 року за вих. № 40/10639 копію постанови надіслано на адресу позивача. Лише 10.09.2014 року вих. № 80-280вих.04 матеріали кримінальної справи № 8302407 були повернуті прокуратурою Виноградівського району до Виноградівського РВ УМВС України в Закарпатській області.

У ч. 2 ст. 1176 ЦК України передбачено, що право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Законом України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду" передбачено вичерпний перелік підстав для відшкодування шкоди. Основним критерієм для відшкодування шкоди відповідно до вимог цього Закону є незаконність дій органів, зазначених у ст. 1 Закону. У ст. 2 вказаного Закону передбачено випадки, коли виникає право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених даним Законом. Позивач не надала жодних доказів про визнання дій працівників незаконними, які надають їй право на відшкодування шкоди. Діями УМВС України в Закарпатській області не було допущено порушення немайнового права позивача, тому підстави для відшкодування моральної шкоди відсутні. Просить у задоволенні позову відмовити.

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні надав показання про те, що у жовтні 2012 року ним було винесено постанову про закриття кримінальної справи відносно ОСОБА_1, на час прийняття якої був начальником слідчого відділення Виноградівського РВ УМВС України в Закарпатській області. У постанові вказано про скасування запобіжного заходу, копію постанови направлено ОСОБА_1 по пошті простою кореспонденцією.

Судом досліджено такі письмові докази:

- копія скарги позивача прокурору Виноградівського району Закарпатської області від 24.06.2014 року (Т. 1 а.с. 28, 29),

- копія відповіді Генеральної прокуратури України від 08.07.2014 № 04/2/4-р-14 про направлення звернення позивача до прокуратури Закарпатської області (Т. 1 а.с. 30),

- копії відповідей прокуратури Закарпатської області від 04.08.2014 № 04/2/2-414-11, від 04.09.2014 № 04/2/2-414-11 на звернення позивача (Т. 1 а.с. 31, 32),

- копія заяви позивача начальнику СВ Виноградівського РВ УМВС України в Закарпатській області від 15.10.2014 року з доданою копією поштового повідомлення про вручення (Т. 1 а.с. 33, 34),

- копія заяви позивача про надання інформаційної довідки, адресована начальнику СВ РВ УМВС України в Закарпатській області, від 26.12.2014 року з копією повідомлення про вручення (Т. 1 а.с. 35, 36),

- копія супровідного листа УМВС України в Закарпатській області від 12.01.2015 № 7/62 про направлення звернення позивача до СВ Виноградівського РВ УМВС України в Закарпатській області (Т. 1 а.с. 37),

- копія заяви позивача про правопорушення від 09.01.2015 року, адресованої начальнику УМВС України в Закарпатській області, з копією рекомендованого повідомлення про вручення (Т. 1 а.с. 38-40),

- копія відповіді позивачеві ОСОБА_3 з питань верховенства права та правосуддя Верховної Ради України від 29.07.2014 № 04-15/17-2153 про направлення її звернення прокурору Закарпатської області (Т. 1 а.с. 41, 42),

- копія скарги позивача від 09.01.2015 року на дії прокурора Виноградівського району, начальника та слідчого СВ Виноградівського РВ УМВС України в Закарпатській області до прокурора Закарпатської області з копією рекомендованого повідомлення про вручення (Т. 1 а.с. 43-45),

- копії супровідних листів прокуратури Закарпатської області від 19.01.2015 № 04/2/2-414-11, від 23.01.2015 № 04/2/2-414-11 про направлення до прокуратури Виноградівського району скарг позивача щодо стану досудового розслідування у кримінальному провадженні та з інших питань (Т. 1 а.с. 46, 50),

- копія відповіді УМВС України в Закарпатській області від 20.01.2015 № 7/Ж-30 на звернення позивача до начальника УМВС України в Закарпатській області (Т. 1 а.с. 47),

- копія постанови начальника СВ Виноградівського РВ УМВС України в Закарпатській області про закриття кримінальної справи від 05.10.2012 року (Т. 1 а.с. 48, 49, 57-60, 62-65),

- копія відповіді прокуратури Закарпатської області від 29.01.2015 № 17-414-11(102) на заяву позивача від 09.01.2015 року, що поступила з Генеральної прокуратури України (Т. 1 а.с. 51, 52),

- копія відповіді старшого слідчого слідчого відділу прокуратури Закарпатської області від 31.01.2015 № 17-114-11(113) на заяву позивача від 09.01.2015 року, що поступила з УМВС України в Закарпатській області (Т. 1 а.с. 53),

- копія відповіді прокуратури Виноградівського району Закарпатської області від 23.01.2015 № 771-10 (271вих-15) на скаргу позивача (Т. 1 а.с. 54, 55),

- копії заяв позивача від 04.03.2015 року, 27.03.2015 року, 15.09.2015 року до начальника СВ Виноградівського РВ УМВС України в Закарпатській області (Т. 1 а.с. 56, 61, 67),

- копія довідки № 231-13082014/21210, виданої Управлінням інформаційно-аналітичного забезпечення УМВС України в Закарпатській області (Т. 1 а.с. 66),

- копія супровідного листа прокуратури Виноградівського району Закарпатської області від 10.09.2014 № 80-2880 вих04 про повернення до СВ Виноградівського РВ УМВС України в Закарпатській області матеріалів кримінальної справи № 8302407 (Т. 1 а.с. 118),

- копія супровідного листа начальника СВ Виноградівського РВ УМВС України в Закарпатській області від 08.10.2012 № 40/10639 про направлення позивачеві копії постанови про закриття кримінальної справи № 8302407 (Т. 1 а.с. 119),

- матеріали кримінальної справи № 8302407 відносно ОСОБА_1

Заслухавши пояснення осіб, які брали участь у справі, показання свідка, дослідивши письмові докази, з'ясувавши обставини, суд прийшов до таких висновків.

Судом встановлено, що у провадженні Виноградівського районного відділу Управління Міністерства внутрішніх справи України в Закарпатській області перебувала кримінальна справа № 8302407, порушена за фактом зловживання службовим становищем та службового підроблення службовими особами ВАТ "Виноградівське АТП 12144" за ознаками злочинів, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 366 КК України.

29 травня 2007 року ОСОБА_1 пред'явлено обвинувачення у вчиненні даних злочинів та обрано запобіжний захід у виді підписки про невиїзд.

05 жовтня 2012 року начальником СВ Виноградівського РВ УМВС України в Закарпатській області винесено постанову про закриття кримінальної справи № 8302407 за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України, на підставі п. 2 ст. 6 КПК України - за відсутністю в діянні складу злочину, запобіжний захід скасовано.

08 жовтня 2012 року вих. № 40/10639 копію постанови про закриття кримінальної справи направлено ОСОБА_1

Протягом 2014-2015 років позивач зверталася до органів прокуратури, до органів внутрішніх справ, з приводу стану досудового розслідування у кримінальній справі відносної неї, застосованого запобіжного заходу, зокрема, подавала такі звернення:

- заява від 15.10.2014 року до начальника СВ Виноградівського РВ УМВС України в Закарпатській області про надання можливості ознайомитися з матеріалами справи,

- заява від 26.12.2014 року до начальника СВ УМВС України в Закарпатській області про надання інформації з приводу скасування відомостей про порушення кримінальної справи та запобіжного заходу,

- скарга від 09.01.2015 року до прокурора Закарпатської області про зобов'язання прокурора Виноградівського району, начальника та слідчого СВ Виноградівського РВ УМВС України в Закарпатській області надати відповіді на її звернення та копію постанови про закриття кримінальної справи,

- заява про правопорушення від 09.01.2015 року до начальника УМВС України в Закарпатській області, що виявилося у ненаданні відповідей на звернення, копії постанови про закриття кримінальної справи прокурором Виноградівського району, начальником та слідчим СВ Виноградівського РВ УМВС України в Закарпатській області,

- заяви до начальника СВ Виноградівського РВ УМВС України в Закарпатській області від 04.03.2015 року, від 27.03.2015 року та від 15.09.2015 року з приводу надання копії постанови про закриття кримінальної справи, внесення змін у постанову, надання копії постанови про обрання запобіжного заходу та копії підписки про невиїзд.

На звернення позивача нею отримано наступні відповіді:

- відповідь Генеральної прокуратури України від 08.07.2014 № 04/2/4-р-14 про направлення звернення щодо стану досудового розслідування кримінального провадження до прокуратури Закарпатської області,

- відповідь ОСОБА_3 з питань верховенства права та правосуддя Верховної Ради України від 29.07.2014 № 04-15/17-2153 про направлення звернення прокурору Закарпатської області,

- відповіді прокуратури Закарпатської області від 04.08.2014 № 04/2/2-414-11 на звернення щодо неналежного стану досудового розслідування у кримінальній справі та від 04.09.2014 № 04/2/2-414-11 на звернення з приводу прийнятого процесуального рішення у кримінальній справі,

- копію супровідного листа УМВС України в Закарпатській області від 12.01.2015 № 7/62 про направлення до СВ Виноградівського РВ УМВС України в Закарпатській області звернення з приводу надання інформації про стан досудового розслідування у кримінальному провадженні,

- копії супровідних листів прокуратури Закарпатської області від 19.01.2015 № 04/2/2-414-11, від 23.01.2015 № 04/2/2-414-11 про направлення до прокуратури Виноградівського району скарг щодо стану досудового розслідування у кримінальному провадженні та з інших питань,

- відповідь УМВС України в Закарпатській області від 20.01.2015 № 7/Ж-30 на звернення до начальника УМВС України в Закарпатській області з приводу неінформування про результати розслідування кримінальної справи та розгляду звернення від 15.10.2014 року,

- відповідь прокуратури Виноградівського району Закарпатської області від 23.01.2015 № 771-10 (271вих-15) на скаргу до прокуратури Закарпатської області щодо неналежного розгляду звернення та відмови у видачі копії постанови про закриття кримінальної справи,

- відповідь прокуратури Закарпатської області від 29.01.2015 № 17-414-11(102) на заяву від 09.01.2015 року, що поступила з Генеральної прокуратури України, з приводу неправомірних дій працівників прокуратури Виноградівського району, Виноградівського РВ УМВС України в Закарпатській області та інших питань,

- відповідь старшого слідчого слідчого відділу прокуратури Закарпатської області від 31.01.2015 № 17-114-11(113) на заяву позивача від 09.01.2015 року, що поступила з УМВС України в Закарпатській області, з приводу неправомірних дій працівників прокуратури Виноградівського району, Виноградівського РВ УМВС України в Закарпатській області та інших питань.

Наведені обставини стверджуються дослідженими судом вказаними вище письмовими доказами.

Обставина щодо звернення позивача із скаргою до прокурора Виноградівського району Закарпатської області від 24.06.2014 року з приводу вжиття заходів щодо закриття порушеної проти неї кримінальної справи (а.с. Т. 1 а.с. 28, 29), не доведена з причин відсутності доказів отримання скарги.

Копія довідки № 231-13082014/21210, виданої Управлінням інформаційно-аналітичного забезпечення УМВС України в Закарпатській області, згідно якої станом на 14.11.2014 року ОСОБА_1 є особою, яка з 29.05.2007 року прокуратурою Виноградівського району Закарпатської області притягується до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 366 КК України (Т. 1 а.с. 66), не є належним доказом, оскільки не містить інформацію щодо предмета доказування.

Загальне правило в частині відповідальності за моральну шкоду закріплено у ст. 1167 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

У ч. 1 ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно п. 2 ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт.

Відповідно до ч. 1 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

До предмету доказування у спорі про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним застосуванням запобіжного заходу, входить факт незаконного його застосування.

Позивач обгрунтовує позовні вимоги тим, що у період із 05.10.2012 року незаконно перебувала на підписці про невиїзд та за цей період їй завдано моральну шкоду. Проте згідно встановлених судом обставин постановою про закриття кримінальної справи від 05.10.2012 року даний запобіжний захід, обраний відносно позивача, скасовано.

Таким чином, із 05.10.2012 року запобіжний захід у виді підписки про невиїзд до позивача не застосовано, що виключає можливість оцінки на предмет законності. Необізнаність позивача із даною обставиною, факти її подальших звернень до прокуратури та органів досудового розслідування не спростовують зазначений факт.

Виходячи з викладеного, оцінивши докази у справі в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов безпідставний, тому задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212-215 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

у позові ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, з участю прокурора Виноградівського відділу Берегівської місцевої прокуратури Закарпатської області, третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, - Управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області, Виноградівського районного відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області про зобов'язання списати грошові кошти на відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Закарпатської області через Виноградівський районний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Повне рішення суду виготовлено 08.09.2017 року.

ГоловуючийОСОБА_5