Номер провадження: 22-ц/785/5372/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Цюра Т. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.09.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області в складі:

Головуючого: Цюри Т.В.,

Суддів: Сегеди С.М., Кононенко Н.А.,

секретарі: Лопотан В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань апеляційного суду Одеської області апеляційну скаргу представника ОСОБА_2, ОСОБА_3 ОСОБА_4 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 05 травня 2017 року про задоволення подання Головного державного виконавця Київського ВДВС м. Одеси про визначення частки майна боржника ОСОБА_2 у майні, яким вона володіє спільно з іншими особами,-

В С Т А Н О В И Л А

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 05 травня 2017 року подання Головного державного виконавця Київського ВДВС м. Одеси про визначення частки майна боржника ОСОБА_2 у майні, яким вона володіє спільно з іншими особами задоволено.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду, представник ОСОБА_2, ОСОБА_3 ОСОБА_4 подав до суду апеляційну скаргу, вякій посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить суд скасувати ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 05 травня 2017 рокута постановити нову, якою відмовити у задоволенні подання.

Заслухавши пояснення, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з вимогами ст. 379 ЦПК України питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами вирішується судом за поданням державного виконавця з повідомленням сторін та заінтересованих осіб.

Відповідно до положень ч.6 ст.52 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-ХІV (з подальшими змінами та доповненнями), у разі якщо боржник володіє майном спільно з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням державного виконавця.

Відповідно до ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Посилання суду першої інстанції на те, що боржник ОСОБА_2 володіє спільно з чоловіком ОСОБА_3 1/2 частиною від: квартири АДРЕСА_1 та 1/6 частини в квартирі АДРЕСА_2, є передчасним, оскільки для визначенні часток у спільній сумісній власності подружжя законодавець обумовлює необхідність визначення підстав набуття права власності під час шлюбу.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 знаходяться у зареєстровану шлюбі з 26.06.1996р. (а.с.6).

Згідно довідки КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації обєктів нерухомості» (а.с.7) за ОСОБА_3 зареєстровано: квартира ІНФОРМАЦІЯ_1 та 1/6 частину в квартирі АДРЕСА_2. Аналогічна інформація міститься у інформаційній довідці з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 79065437 від 27.01.2017р. (а.с.64).

Однак, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 26.08.2014 року у задоволенні подання головного державного виконавця Другого Київського ВДВС Одеського МУЮ ОСОБА_5 про визначення частки майна боржника відмовлено, оскільки з розпорядження органу приватизації від 05.01.2004 року (т.1, а.с. 311), а також свідоцтва про право власності на житло від 05.01.2004 року (т.1, а.с. 316 на звороті) вбачається, що ОСОБА_3 одержав у власність 1/6 частини квартири АДРЕСА_3 внаслідок приватизації, а тому ця частка квартири належить йому на праві особистої приватної власності, не є спільним сумісним майном подружжя відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 57 СК України, отже виділити частку ОСОБА_2 в цьому майні неможливо.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 Сімейного Кодексу України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є:

1) майно, набуте нею, ним до шлюбу;

2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування;

3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто;

4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду";

5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

Крім того, колегією суддів апеляційного суду Одеської області в рішенні від 13.06.2013 року зазначено, що вимога позивача про солідарне стягнення боргу за розпискою від 18.07.2008 року з ОСОБА_3 і ОСОБА_2 задоволенню не підлягає, оскільки належним боржником за даною розпискою є особисто ОСОБА_2

Судом також не було враховано і положення ст. 70 Сімейного Кодексу України, де вказано на те, що частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними і що при визначенні часток суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення.

Крім того, у відповідності до договору іпотеки на квартиру АДРЕСА_4 нотаріусом ОСОБА_6 10.12.2008 року накладена заборона на відчуження відповідності до ст. 73 ЗУ «Про нотаріат».

Задовольняючи подання державного виконавця, суд першої інстанції не врахував зазначені обставини, які мають суттєве значення для правильного вирішення спору,

Згідно п.2 ч.1 ст. 312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд змінює або скасовує ухвалу суду першої інстанції і постановляє ухвалу з цього питання, якщо воно було вирішено судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права або при правильному вирішенні було помилково сформульовано суть процесуальної дії чи підстави її застосування.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 307, 312, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2, ОСОБА_3 ОСОБА_4 задовольнити частково.

Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 05 травня 2017 року скасувати.

Ухвалити нову ухвалу.

В задоволенні подання Головного державного виконавця Київського ВДВС м. Одеси про визначення частки майна боржника ОСОБА_2 у майні, яким вона володіє спільно з іншими особами відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Т.В. Цюра

Судді: С.М. Сегеда

ОСОБА_7