АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 214/9480/14-ц 22-ц/774/407/К/17
Справа № 214/9480/14-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/407/К/17 Ковтун Н.Г.
Категорія - 57 ( ІV ) Доповідач Барильська А.П.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

13 вересня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі :

головуючого судді: Барильської А.П.

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

секретар: Кислиця І.В.,

за участі представників ОСОБА_2 - ОСОБА_3, ОСОБА_4,

представника Публічного акціонерного товариства «Альфа-банк» - Курдюмова Михайла Миколайовича,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 18 листопада 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Краса Плюс», Публічного акціонерного товариства «Альфа-банк» про захист прав споживача, визнання договору купівлі-продажу недійсним, розірвання кредитного договору та стягнення моральної шкоди та за зустрічним позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа-банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом про захист прав споживача, визнання договору купівлі-продажу недійсним, розірвання кредитного договору та стягнення моральної шкоди, який в подальшому уточнила та просила суд визнати недійсним Договір купівлі-продажу № 241 від 29 серпня 2014 року, укладеним між ОСОБА_2 та ТОВ «Краса Плюс», розірвати кредитний договір № 401648539 від 29 серпня 2014 року, укладений між ОСОБА_2 та ПАТ «Альфа-Банк», стягнути з ТОВ «Краса Плюс» на користь ПАТ «Альфа-Банк» грошові кошти в розмірі 15 150 грн, отримані за кредитним договором у якості погашення кредиту за кредитним договором № 401648539 від 29 серпня 2014 року, стягнути з ТОВ «Краса Плюс» на користь ОСОБА_2 завдану моральну шкоду у розмірі 10 000 грн.

В обґрунтування позову ОСОБА_2 посилалася на те, що 29 серпня 2014 року, після демонстрації косметичних засобів, перебуваючи під впливом гіпнотичного ефекту після демонстрації відповідач ТОВ "КРАСА ПЛЮС" уклала договір купівлі-продажу № 241 косметичної продукції під товарним знаком «Дешелі» у приміщенні місцезнаходження відповідача - м. Кривий Ріг, пр. Поштовий (Карла Маркса), 20 та трималаакт приймання-передачі товару до цього договору від 29.08.14 року, сертифікацію товару до договору, кредитний договір № 401648539 з ПАТ «Альфа-Банк» від 29.08.16 року на суму 15 150 грн. та отримала кейс з косметичним набором. Також позивачу були передані копії сертифікату відповідності.

Однак, після безоплатної процедури та використання косметики у позивача виникла алергічна реакція на шкірі. 12.09.2014 року позивач звернулась до дерматолога і після огляду дерматолога позивачу була надана довідка із вказаним діагнозом «алергічна кропивниця на вечірній і денний крем для обличчя, гель для очей, маску для обличчя фірми «Дешелі». Також за результатами ультразвукового дослідження у позивача виявлене збільшення щитовидної залози. Таким чином, позивач вважає продукцію «Дешелі» продукцією неналежної якості.

Окрім того, у наданій позивачу специфікації відсутнє зазначення вартості кожної одиниці товару та всього товару загалом. У кредитному договорі вказана сума та валюта кредиту 15150 грн, а у договорі купівлі-продажу - 25 200 грн. Позивач вважає, що відповідач ТОВ «Краса Плюс» ввів її в оману щодо вартості товару, зависивши її з 15 150 грн до 25 200 грн, а відповідач ПАТ «Альфа-Банк» ввів її в оману щодо відсоткової ставки за користування кредитом у розмірі 0,1 %, що не відповідає дійсності.

Крім того, позивачу відповідачем ТОВ «Краса Плюс» було надано несертифікований товар, тобто товар неналежної якості. Під час підписання договору купівлі-продажу не було мови щодо укладення кредитного договору; кредитний договір їй підклали разом з іншими документами, текст було надруковано дуже дрібним шрифтом, вона не могла його прочитати. Позивачем як покупцем протягом гарантійного строку було виявлено недоліки, незастережені продавцем, і вона вправі вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми. Неправомірними діями ТОВ «Краса Плюс» позивачу завдана моральна шкода, оскільки ОСОБА_2 користувалась продукцією ТМ «Дешелі», яка є сфальсифікованою і небезпечна для її здоров'я.

Позивач неодноразово зверталась до відповідача ТОВ «Краса Плюс» із заявами щодо допущених порушень її прав, як споживача, та вимогами розірвати договір купівлі-продажу, повернути товар та відшкодувати сплачені за товар кошти. Позивач зверталась до відповідача ПАТ «Альфа-Банк» із заявами про розірвання кредитного договору, однак позивачеві відмовлено ПАТ «Альфа-Банк» у розірванні кредитного договору. Відповідача ТОВ «Краса Плюс» взагалі не надав відповіді на подану заяву.

В травні 2016 року ПАТ «Альфа-Банк» звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_2 та просив суд стягнути з відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_2 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість у розмірі 25 209,43 грн., яка складається з: - заборгованості за кредитом в сумі 14 976,13 грн.; - заборгованості по відсоткам в сумі 2,05 грн.; заборгованості по комісії - 9031,25 грн.; та штраф - 1200 грн., а також судовий збір у розмірі 1378 грн.

В обґрунтування зустрічного позову ПАТ «Альфа-Банк» зазначив, що 29 серпня 2014 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_2 укладений кредитний договір № 401648539. Відповідно до умов вищевказаного договору, позивач зобов'язується надати відповідачеві кредит у сумі 15 150 грн, а відповідач зобов'язалася повернути кредитні кошти, відсотки та комісію.

ПАТ «Альфа-Банк» свої зобов'язання за договором виконав у повному обсязі. Відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_2 у порушення умов договору свої зобов'язання не виконала, внаслідок чого станом на 19 лютого 2016 року має прострочену заборгованість у розмірі 25209 грн. 43 коп.

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 18 листопада 2016 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Краса Плюс», Публічного акціонерного товариства «Альфа-банк» про захист прав споживача, визнання договору купівлі-продажу недійсним, розірвання кредитного договору та стягнення моральної шкоди, відмовлено.

Зустрічний позов Публічного акціонерного товариства «Альфа-банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ "Альфа-банк" заборгованість за кредитом станом на 19.02.16 року в сумі 25 209 грн. 43 коп., яка складається з заборгованості за кредитом - 14976 грн, 13 коп, відсоткам - 2 грн 05 коп, по комісії 9031 грн 25 коп, штрафу - 1200 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ "Альфа-банк" судовий збір в розмірі 1378 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення та ухвалення нового рішення про задоволення її позовних вимог.

На думку апелянта, судом не взято до уваги, що відповідач ТОВ «Краса Плюс» не надав позивачу, як покупцю, повної та достовірної інформації про придбаний товар - косметичну продукцію під товарним знаком «Дешелі», чим її було введено в оману, а саме, застосовано до неї методи психологічного тиску.

Суд не взяв до уваги встановлений позивачу діагноз внаслідок застосування косметичної продукції, згідно висновку № 160 від 21.03.2016 року.

Суд не взяв до уваги, що на придбаному позивачем товарі відсутні ознаки маркування, тобто він є товаром невідомого походження, є неякісним, не сертифікованим, що підтверджується наданими позивачем доказами. Відповідач ТОВ «Краса Плюс», у порушення Постанови КМУ від 2010 року «Про затвердження Технічного регламенту безпеки косметичної продукції», не передав та позивач не отримала достовірної інформації і документів на виробника товару, про якість товару і його безпеку, та підтверджену країною виробника міжнародними сертифікатами, що даний товар є натуральним або органічним та не несе загрозу здоров'ю позивача.

Суд дійшов помилкового висновку про необґрунтованість необхідності зазначення ціни товару на кожній одиниці, оскільки зазначене передбачено вимогами ст. 691 ЦК України, п.3ст.15 ЗУ «Про захист прав споживачів» та безпідставно не застосував до спірних правовідносин ст. 230 ЦК України та не визнав правочин недійсним з тих підстав, що позивач при укладенні договору купівлі-продажу помилилася щодо обставин, які мають істотне значення.

Суд безпідставно не взяв до уваги положення Конвенції про надання правової допомоги між Україною та Росією щодо розгляду сімейних, цивільних та кримінальних справ, оскільки до суду було надано міжнародне листування стосовно якості, виготовлення та проведення експертиз на території виробника косметичної продукції, яка за митною декларацією від 22.02.2014 року є миючими засобами, які виробляються в Республіці Латвія.

Суд не врахував, що договори купівлі-продажу та кредитний договір укладені на невигідних та несправедливих умовах. Суд не взяв до уваги, що позивач протягом 14 днів зверталась до ТОВ «Краса Плюс» про розірвання договору купівлі-продажу та про відкликання згоди на укладення кредитного договору, посилаючись на необґрунтованість одностороннього внесення змін до Кредитного договору та підняття відсоткової ставки. Суд безпідставно відмовив позивачу у задоволенні позову про стягнення моральної шкоди.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що після демонстрації косметичних засобів 29 серпня 2014 року між позивачем та відповідачем ТОВ «Краса Плюс» було укладено договір купівлі-продажу № 241 комплекту косметичної продукції під товарним знаком «Дешелі» (т. 1 а.с. 8 - 9). При цьому на виконання своїх зобов'язань за договором позивач у приміщенні салону оформила Кредитний договір № 401648539 від 29 серпня 2014 року (т.1, а.с. 12 -15) та отримала кейс з косметичним набором. Передача товару була оформлена актом приймання-передачі від 29 серпня 2014 року (т.1,а.с. 10). Також позивачу були передані копії сертифікату відповідності.

Після використання косметики впродовж деякого часу, у позивача виникла алергічна реакція на шкірі, 12 вересня 2014 року після огляду дерматолога клініки «Медиком» позивачу була надана довідка із вказаним діагнозом «алергічна кропивниця на вечірній та денний крем для обличчя, гель для очей, маску для обличчя фірми «Дешелі» (а.с. 16).

Звертаючись з позовом до суду з вимогами про визнання договору купівлі-продажу недійсним та розірвання кредитного договору, позивач посилалася на те, що косметична продукція «Дешелі», надана їй ТОВ «Краса Плюс» є продукцією неналежної якості, тому мав місце обман з боку відповідача ТОВ «Краса Плюс». Позивач у встанолений строк зверталася до Банку про розірвання кредитного договору.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надала допустимих та належних доказів наявності обману з боку відповідача ТОВ «Краса Плюс» чи інших дій відповідача, що є підставою для визнання договору недійсним, позивачем було отримано достатньо для розуміння інформації щодо змісту та умов договору купівлі-продажу № 241 від 29 серпня 2014 року та надано сертифікати, які були чинними на момент укладення договору купівлі-продажу.

Задовольняючи зустрічний позов, суд першої інстанції виходив з його доведеності.

Колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до загальних підстав відповідальності за завдану майнову шкоду (глава 82 ЦК України), шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (ч. 2 ст. 1166 ЦК України).

Отже, тягар доказування у деліктних (не договірних) правовідносинах покладено на відповідача.

На позивача у цивільному процесі законом не покладається обов'язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен доказати факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір, а відповідач, для звільнення його від відповідальності, має довести, що шкода заподіяна не з його вини (такого правового висновку дійшов Верховний Суд України в постанові від 03 грудня 2014 року №6-183цс14), який відповідно до ст.360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Загальними підставами, наявність яких є необхідною для всіх випадків відшкодування шкоди, є: а) наявність шкоди; б) протиправна поведінка заподіювача шкоди; в) причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; г) вина заподіювача шкоди. Перераховані підстави визнаються загальними, оскільки їх наявність необхідна для всіх випадків відшкодування шкоди, якщо інше не передбачено законом.

Згідно зі ст. 10 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, установлених ст. 61 цього Кодексу.

Відповідно до вимог статей 11, 27, 60 ЦПК, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, зобов'язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу. Доказуванню підлягають обставини, що мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виник спір.

При цьому, частиною 4 ст. 60 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В розумінні ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Надаючи правову оцінку вимогам позивача щодо визнання недійсним договору купівлі-продажу косметичної продукції № 241 від 29 серпня 2014 року, колегія суддів виходить з того, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків; сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідними для чинності правочину передбачені статтею 203 ЦК України, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам - частина 1; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності - частина 2; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі - частина 3; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом - частина 4; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним - частина 5; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей - частина 6.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 675 ЦК України товар, який продавець передає або зобов'язаний передати покупцеві, має відповідати вимогам щодо його якості в момент його передання покупцеві, якщо інший момент визначення відповідності товару цим вимогам не встановлено договором купівлі-продажу.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про захист прав споживачів" споживач це фізична особа, яка придбає, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника.

За п. 1,2 ст. 6 Закону України "Про захист прав споживачів" продавець (виробник, виконавець) зобов'язаний передати споживачеві продукцію належної якості, а також надати інформацію про цю продукцію. Продавець (виробник, виконавець) на вимогу споживача зобов'язаний надати йому документи, які підтверджують належну якість продукції.

Як встановлено судом першої інстанції, після використання косметики впродовж деякого часу, у позивача виникла алергічна реакція на шкірі, а 12 вересня 2014 року після огляду дерматолога клініки «Медиком» позивачу була надана довідка № 45 від 04 лютого 2015 року, із вказаним діагнозом «алергічна кропивниця на вечірній та денний крем для обличчя, гель для очей, маску для обличчя фірми «Дешелі» (том 1 а.с.44).

Таким чином, в даному випадку тягар доказування того, що алергічна реакція у позивача виникла не з вини відповідача та не внаслідок застосування косметичних засобів, покладена на відповідача.

При цьому колегія суддів не бере до уваги лист головного лікаря ТОВ «Медиком» (том 1 а.с. 44), відповідно до якого позивачу поставлено попередній діагноз «алергічна кропивниця» без лабораторного дослідження, оскільки попередній діагноз «алергічна кропивниця», поставлено зі слів пацієнтки, та у довідці зазначено причинно-наслідковий зв'язок з косметичним засобом «Дешелі», в той час як представником ТОВ «Краса Плюс» зазначений діагноз не спростовано та не доведено зворотного.

В даному випадку колегія суддів вважає, що позивачем доведено причинно-наслідкового зв'язку із купівлею та використанням косметичної продукції та погіршенням здоров'я позивача, в той час як відповідачем не доведено зворотного.

Також колегія суддів вважає невірним висновок суду першої інстанції стосовного того, що позивачу було в повному обсязі надано інформацію про товар, який вона придбала, на момент придбання товару сертифікати відповідності були чинними, тобто товар відповідав вимогам його якості в момент передання покупцеві, оскільки як встановлено судом апеляційної інстанції сертифікати відповідності товару позивачу були надані не на «Сіру лінію», як вказано в специфікації товару до договору від 29.08.2014 року, тобто косметична продукція «Дешелі», яка була предметом укладеного договору купівлі продажу, не мала сертифікату якості (том 1 а.с.54-71).

Крім того, судом апеляційної інстанції встановлено, що косметична продукція, в порушення вимог ст. 6 та п.3 ст.15 ЗУ «Про захист прав споживачів», не містить зазначення ціни кожної одиниці товару у специфікації, що в розумінні ст. 691 ЦК України та ст. 638 ЦК України, є істотною умовою договору купівлі-продажу, та відсутність ціни на кожній одиниці товару є порушенням істотних умов договору купівлі-продажу № 241 від 29 серпня 2014 року.

Зважаючи на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що позивачка правомірно звернулася до відповідача ТОВ «Краса Плюс» з вимогами про визнання недійсним договору купівлі-продажу, оскільки як встановлено в судовому засіданні, косметичні засоби призвели до негативних наслідків, які вплинули на здоров'я позивачки, якій гарантовано державою безпечну продукцію, захист її прав та отримання належної якості продукції.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що, відповідно до вимог ст.ст.10, 60 ЦПК України, та відповідно до того, що тягар доказування у деліктних (правовідносинах покладено на відповідача, позивач довела наявності обману та надання товару неналежної якості з боку відповідача ТОВ «Краса Плюс», що є підставою для визнання договору № 241 від 29 серпня 2014 року, недійсним, оскільки відповідачем ТОВ «Краса Плюс» не доведено зворотного.

Крім того, на думку колегії суддів підлягають задоволенню позовні вимоги позивача про розірвання кредитного договору № 401648539 від 29 серпня 2014 року, з огляду на наступне.

Споживчий кредит - кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції;

За нормою ч.1 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

Відповідно до ч. 6 ст. 11 вказаного Закону споживач має право протягом чотирнадцяти календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин. Перебіг цього строку розпочинається з моменту передачі споживачеві примірника укладеного договору.

Відкликання згоди оформлюється письмовим повідомленням, яке споживач зобов'язаний подати особисто чи через уповноваженого представника або надіслати кредитодавцю до закінчення строку, зазначеного в абзаці першому цієї частини.

З відкликанням згоди на укладення договору про надання споживчого кредиту споживач повинен одночасно повернути кредитодавцю кошти або товари, одержані згідно з договором.

Частиною 3 ст. 9 Закону України "Про захист прав споживачів" при розірванні договору купівлі-продажу розрахунки із споживачем провадяться виходячи з вартості товару на час його купівлі. Гроші, сплачені за товар, повертаються споживачеві у день розірвання договору, а в разі неможливості повернути гроші у день розірвання договору - в інший строк за домовленістю сторін, але не пізніше ніж протягом семи днів.

У зв'язку з тим, що позивачка особисто звернулася з письмовою заявою до відповідача Публічного акціонерного товариства "Альфа-Банк" з вимогою про відкликання свої згоди на укладення договору про надання споживчого кредиту 11.09.2014 року (том 1 а.с.19), тобто в термін протягом чотирнадцяти календарних днів, дають підстави розірвати споживчий кредит № 401648539 від 29 серпня 2014 року, який укладений між ОСОБА_2 та Публічним акціонерним товариством «Альфа-банк».

Проте, з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Альфа-Банк», має бути стягнута заборгованість за кредитом в розмірі 14978 грн. 18 коп., грошові кошти, які були сплачені ПАТ «Альфа-Банк» на користь ТОВ «Краса Плюс» та 02 грн.05 коп. заборгованості за відсотками, оскільки в даному випадку кредитний договір № 401648539 від 29 серпня 2014 року був укладений між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_2 та останньою було надано згоду на перерахунок Банком кредитних коштів на користь ТОВ «Краса Плюс».

Позовні вимоги ПАТ «Альфа-Банк» щодо стягнення з ОСОБА_2 комісії по кредитному договору в розмірі 9031 грн. 25 коп. та штрафу в розмірі 1200 грн. задоволенню не підлягають, з огляду на наступне.

За положеннями частини п'ятої статті 11, частин першої, другої, п'ятої, сьомої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.

Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними.

Відповідно до частини восьмої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача.

Крім того, відповідно до статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

З рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 вбачається, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв'язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

Положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв'язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Колегія суддів вважає, що оскільки обслуговування кредиту є супутньою послугою, за надання якої можливе встановлення комісії, а кредитний договір № 401648539 від 29 серпня 2014 року має бути розірваний, то в даному випадку компенсація сукупних послуг банку за рахунок позивача є незаконною.

Вказаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року №6-1746/цс16 і відповідно до ст.360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Також колегія суддів приходить до висновку, що з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Альфа-Банк» не має бути стягнуто штраф в розмірі 1200 грн., оскільки ОСОБА_2 звернулася з письмовою заявою до відповідача Публічного акціонерного товариства "Альфа-Банк" з вимогою про відкликання свої згоди на укладення договору про надання споживчого кредиту 11.09.2014 року (том 1 а.с.19), тобто в установлений Законом України «Про захист прав споживачів» термін скористалась своїм правом на захист.

Таким чином, з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Альфа-Банк», має бути стягнута лише заборгованість за кредитом та проценти.

Слід зауважити, що згідно ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Крім того колегія суддів вважає, що в даному випадку наявні правові підстави для часткового задоволення позовних вимог позивача щодо відшкодування моральної шкоди.

Так, визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди, колегія суддів звертає увагу на роз'яснення п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Проаналізувавши дійсні обставини справи, характер і тривалість моральних страждань позивача, колегія суддів вважає необхідним визначити справедливу компенсацію моральної шкоди позивачу у розмірі 1000 гривень та стягнути її з ТОВ «Краса Плюс».

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню з підстав, передбачених п.1, п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК Україну у зв'язку з неповним з'ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, а також неправильним застосуванням норм матеріального права, з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_2 та ТОВ «Краса Плюс».

Керуючись ст.ст. 303, 307, п. 4 ч. 1 ст. 309, ст. 314-316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 18 листопада 2016 рокускасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Краса Плюс», Публічного акціонерного товариства «Альфа-банк» про захист прав споживача, визнання договору купівлі-продажу недійсним, розірвання кредитного договору та стягнення моральної шкоди задовольнити частково.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Альфа-банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Визнати недійсним договір купілі-продажу № 241 від 29 серпня 2014 року, укладений між ОСОБА_2 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Краса Плюс».

Розірвати кредитний договір № 401648539 від 29 серпня 2014 року, укладений між ОСОБА_2 та Публічним акціонерним товариством «Альфа-банк».

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Альфа-банк» кредитні кошти у розмірі 14978 (чотирнадцять тисяч дев'ятсот сімдесят вісім) грн. 18 коп. - заборгованості за кредитом та 02 (дві гривні) 05 коп. - заборгованості за відсотками.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Краса Плюс» на користь ОСОБА_2 1000 (одна тисяча) грн. у відшкодування моральної шкоди.

В іншій частині позову ОСОБА_2 та Публічного акціонерного товариства «Альфа-банк» - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: