БІЛОВОДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЛУГАНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 408/374/17
Провадження 2/408/446/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 вересня 2017 року смт. Біловодськ

Біловодський районний суд Луганської області у складі :

головуючого- судді - Цимбал Ю.Ю.

при секретареві - Багрій А.О.

за участі позивача ОСОБА_1, представника позивача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1, в інтересах якої на підставі довіреності діє ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа - орган опіки та піклування Станично-Луганської районної державної адміністрації Луганської області про надання дозволу на тимчасовий виїзд неповнолітньої дитини за межі України без згоди батька,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 в інтересах якої на підставі довіреності діє ОСОБА_2, звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, третя особа - орган опіки та піклування Станично-Луганської районної державної адміністрації Луганської області про надання дозволу на тимчасовий виїзд неповнолітньої дитини за межі України без згоди батька.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що з 30 квітня 2009 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від даного шлюбу вони мають дитину - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Батько дитини служить священиком КПЦ в Кабеляцькому районі Полтавської області, а донька проживає разом з нею. У неї разом із донькою є намір виїхати за межі України для оздоровлення, оскільки дитина страждає захворюванням нирок та потребує кваліфікованої медичної допомоги та відвідання близьких родичів у Новоросійську, однак відповідач категорично відмовляється надавати дозвіл.

У зв'язку з наведеним просила суд:

для продовження обов'язкового лікування надати неповнолітній ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженці с. Валуйське Станично-Луганського району Луганської області України дозвіл на в'їзд на непідконтрольну територію в районі проведення АТО у супроводі її матері ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженці с. Валуйське Станично-Луганського району Луганської області України без нотаріально посвідченої згоди та супроводу батька дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженця м. Луганська України, з обов'язковим поверненням до місця постійного проживання в Україну, на загальний строк тимчасових виїздів не більше 90 днів протягом одного календарного року до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України;

для відпочинку та оздоровлення надати неповнолітній ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженці с. Валуйське Станично-Луганського району Луганської області України дозвіл на тимчасові виїзди за межі території України у Росію у супроводі її матері ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженці с. Валуйське Станично-Луганського району Луганської області України без нотаріально посвідченої згоди та супроводу батька дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженця м. Луганська України, з обов'язковим поверненням до місця постійного проживання в Україну, на загальний строк тимчасових виїздів не більше 90 днів протягом одного календарного року для чого надати ОСОБА_1 дозвіл на виготовлення відповідних проїздних документів на малолітню ОСОБА_4 без дозволу (згоди) батька ОСОБА_3

У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити, уточнивши позовні вимоги просила суд надати дозвіл на вивіз дитини на непідконтрольну територію в районі проведення АТО для лікування та до Росії, оскільки там проживають її батьки, тобто бабуся та дідусь терміном на 1 рік.

Представник позивача у судовому засіданні просила позов задовольнити в межах уточнених її довірителем позовних вимог.

Відповідач під час судового розгляду заперечив проти задоволення позовних вимог, пояснивши, що вивіз дитини за кордон позбавить його права брати участь у вихованні та спілкуванні з дитиною, крім цього, оскільки він є учасником бойових дій такий вивіз дитини загрожує безпеці дитини, надав суду заперечення, просив у подальшому розглянути справу за його відсутності.

Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності, заперечень до позовної заяви немає.

Суд, заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Конвенція про права дитини, прийнята 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року і ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, передбачає, що Держави-учасниці поважають право дитини та її батьків залишати будь-яку країну, включаючи власну, і повертатися в свою країну, щодо права залишати будь-яку країну діють лише такі обмеження, які встановлені законом і необхідні для охорони державної безпеки, громадського порядку (order public), здоров'я чи моралі населення або прав і свобод інших осіб і сумісні з визнаними в цій Конвенції іншими правами (ст. 10 п. 2).

З указаними нормами кореспондуються положення ст. 313 ЦК України, відповідно до яких фізична особа має право на свободу пересування (ч. 1), фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними (ч. 3), фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом (ч. 4), а також аналогічні положення ст. 1 спеціального законодавчого акту - Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» (Закон № 3857-XII). Правила перетинання державного кордону України громадянами України встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до зазначеного Закону та інших законів України (ст. 3 Закону № 3857-XII).

Статтею 141 Сімейного кодексу України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

За змістом статей 150, 155 Сімейного кодексу України, здійснюючи свої права та виконуючи обов'язки, батьки повинні передусім дбати про інтереси дитини, батьківські права не можуть здійснюватись усупереч інтересам дитини.

Частинами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Згідно з Принципом 2 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному розумінні здоровим та нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Підпунктом 2 пункту 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 (зі змінами), передбачено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків, зокрема, у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Із свідоцтва про шлюб встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 30 квітня 2009 року.

Зі свідоцтва про народження дитини вбачається, що ОСОБА_4, яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1, на даний час є малолітньою особою, її батьками є позивач та відповідач у цій справі.

Із заяви, що міститься на а.с. 8 вбачається, що ОСОБА_3 вже надавав згоду на вивіз неповнолітньої доньки ОСОБА_4 за кордон до Російської Федерації строком з 27 травня 2014 року по 27 серпня 2014 року.

Під час судового розгляду з'ясовано, що у м. Новоросійську проживають близькі родичі позивачки та неповнолітньої дитини, відвідування яких на думку суду не суперечить інтересах дитини, також у неповнолітньої доньки є проблеми зі здоров'ям, вона потребує кваліфікованої допомоги за місцем її медичного обліку.

Застосовуючи наведені вище норми до виниклих між сторонами правовідносин, суд вважає обґрунтованою вимогу позивача про надання дозволу їхній малолітній доньці на в'їзд на тимчасово окуповану територію через лінію зіткнення в межах Луганської області у супроводі матері.

Переміщення громадян через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей здійснюється відповідно до Тимчасового порядку від 14 квітня 2017 року № 222-ог (далі Порядок).

Згідно з пунктом 5.1.1 Порядку, в'їзд на тимчасово неконтрольовану територію дітей, які не досягли 16-річного віку, здійснюється з дотриманням вимог, передбачених для таких осіб Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 № 57.

Відповідно до пункту 5.1.2 Порядку, виїзд з тимчасово неконтрольованої території громадян України: які не досягли 16-річного віку, здійснюється за умови пред'явлення свідоцтва про народження (паспорта), а також будь-якого документа, визначеного статтею 5 Закону України «Про громадянство України» або статтею 2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» особи (осіб), у супроводі якої (яких) громадяни України, які не досягли 16-річного віку виїжджають з тимчасово неконтрольованої території, та дозволом фізичної особи.

Таким чином, виїзд з тимчасово неконтрольованої території на територію України не містить посилання на дотриманням Правил, затверджених постановою КМУ від 27 січня 1995 № 57

За таких обставин, виникає необхідність у наданні дозволу на тільки в'їзд на тимчасово окуповану територію через лінію зіткнення в межах Луганської області дитини без згоди батька у супроводі матері з 01 жовтня 2017 року по 31 грудня 2017 року, у зв'язку з чим позовні вимоги про надання дозволу на виїзд на непідконтрольну територію України підлягають частковому задоволенню.

Статтею ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» визначено можливість ухвалення судом рішення на разовий виїзд без згоди батька, не позбавленого батьківських прав. Надання за рішенням суду дозволу на майбутнє на постійні виїзди дитини за кордон без згоди батька суперечить нормам матеріального права, які визначають рівність прав та обов'язків батьків відносно виховання дитини, чим фактично позбавляють батька дитини можливості брати участь у його вихованні та можливості спілкування з ним.

Враховуючи вищенаведене, позовні вимоги позивача в частині надання дозволу на в'їзд на неконтрольовану територію в районі проведення антитерористичної операції на загальний строк тимчасових виїздів не більше 90 днів протягом одного календарного року до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України для продовження обов'язкового лікування, а також позовні вимоги в частині надання дозволу на в'їзд за межі території України строком не більше 90 днів протягом одного календарного рокузадоволенню не підлягають. Такий висновок суду узгоджується із правовою позицією Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладеною в ухвалах від 01 квітня 2015 року у справі №6-1024св15, від 24 червня 2015 року у справі №6-32056св14, від 08 липня 2015 року у справі №6-6403св15, від 09 липня 2015 року у справі №6-7961св15, від 29 липня 2015 року у справі №6-10368св15, від 10 лютого 2016 року у справі №6-32509ск15, від 16 березня 2016 року у справі №6-33303ск1. Визначаючи термін дозволу на вивіз дитини, суд враховує й інтереси батька, не позбавляючи його таким чином можливості брати участь у вихованні та спілкуванні з дитиною.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212-215 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Надати ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженці с. Валуйське Станично-Луганського району Луганської області України дозвіл на в'їзд на тимчасово окуповану територію через лінію зіткнення в межах Луганської області та до Російської Федерації в період з 01 жовтня року по 31 грудня 2017 року ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки с. Валуйське Станично-Луганського району Луганської області України, у супроводі її матері - без нотаріально посвідченої згоди та супроводу батька дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженця м. Луганська України для чого надати ОСОБА_1 дозвіл на виготовлення відповідних проїзних документів на малолітню ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

У решті позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 640 (шістсот сорок) гривень 00 копійок судового збору.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Луганської області через Біловодський районний суд Луганської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Ю.Ю. Цимбал