Номер справи 220/860/17
Номер провадження № 2/220/381/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2017 року Великоновосілківський районний суд Донецької області у складі:

головуючого - судді Якішиної О.М.

за участю серетаря ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Велика Новосілка Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_4 про зменшення розміру аліментів,

ВСТАНОВИВ:

15.06.2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що рішенням Великоновосілківського районного суду Донецької області від 20.10.2005 року з нього на користь відповідачки стягнуто аліменти на утримання їх сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частки його доходу (заробітку) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви до досягнення дитиною повноліття. Крім того, рішенням Марїнського районного суду Донецької області від 01.11.2013 року з нього на користь третьої особи ОСОБА_4 стягнуто аліменти на утримання їх сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 1/4 частки його доходу (заробітку) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви до досягнення дитиною повноліття. Рішення набрали законної сили та звернуті до виконання. В звязку з значною заборгованістю, що виникла в звязку з виконанням рішення Великоновосілківського районного суду, з нього утримується 70% заробітної плати. Грошей, які залишаються після утримання аліментів, йому ледве вистачає на оплату комунальних платежів та харчування. Тому просив зменшити визначений судовим рішенням розмір аліментів з 25% до 15% щомісячно.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав, викладених в позовній заяві, та додала, що в даний час з відповідача стягується 95% заробітної плати, а тому на утримання самого позивача залишається сума, набагато менша від прожитковий мінімум для працездатної особи. Пояснила, що такий розмір стягнення повязаний з тим, що виконавчі провадження відкриті у свої відділах ДВС Марїнському і Великоновосілківському, останній з яких нараховував аліменти з розміру доходу безробітного, оскільки позивач вчасно не повідомив службу про те, що він працює. Зазначила, що відповідачка не працює, а тому весь тягар по утриманню сина несе фактично він. Просила зменшити розмір аліментів до 1/5 частини доходів позивача.

Відповідач, третя особа в судове засідання не зявились, будучи у встановленому законом порядку повідомленими про день та час розгляду справи. Причини неявки суду не повідомили, в звязку з чим суд вважає можливим розглянути справу за їх відсутності.

Суд, вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, та заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, встановив наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікованої Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року, яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України).

Відповідно до вимог ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналогічні розяснення надані Пленумом Верховного Суду України у п. 23 постанови від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів».

Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Виходячи із системного аналізу положень ст. 192 СК України, зазначена стаття вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 143цс13.

Звертаючись із позовом про зміну розміру аліментів, позивач, зокрема, вказував на те, що на момент звернення до суду його матеріальний стан змінився у звязку з наявністю заборгованості по сплаті аліментів. При цьому його сімейний стан, стан здоровя не змінились, позивач є працездатним, має роботу.

Судом встановлено, що у сторін є неповнолітня дитина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, який проживає з матір'ю - відповідачкою у справі.

Рішенням Великоновосілківського районного суду Донецької області від 20.10.2005 року з нього на користь відповідачки стягнуто аліменти на утримання їх сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частки його доходу (заробітку) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви до досягнення дитиною повноліття.

Крім того, рішенням Марїнського районного суду Донецької області від 01.11.2013 року з нього на користь третьої особи ОСОБА_4 стягнуто аліменти на утримання їх сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 1/4 частки його доходу (заробітку) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви до досягнення дитиною повноліття.

Рішення набрали законної сили та звернуті до виконання.

Приймаючи до уваги факт наявності у позивача заборгованості по аліментам, суд враховує, що остання утворилась внаслідок недобросовісних дій самого позивача, який, знаючи про відкриття виконавчого провадження з виконання рішення суду про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, не повідомив державного виконавця про наявність у нього роботи та отримання заробітної плати, з якої можна утримувати аліменти. При цьому доказів зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення його здоров'я позивачем суду не надано.

Суд також враховує, що норма ст.192 СК України не є імперативною за своїм змістом. Закон передбачає можливість, а не обов'язковість задоволення судом вимоги про збільшення або зменшення розміру аліментів. Суд, виходячи із конкретних обставин справи, може задовольнити позов про зміну розміру аліментів (повністю, частково) або відмовити в задоволенні позову.

Враховуючи положення ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради № 789-ХІІ від 27.02.1991 року, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Суд вважає необхідним зазначити, що Сімейний кодекс не містить законодавчо встановленого розміру аліментів на одну дитину, а ст. 128 КЗпП України встановлює розмір відрахувань із заробітної плати при стягненні аліментів на неповнолітніх дітей до сімдесяти відсотків.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказів, які б свідчили про погіршення матеріального стану позивача, останнім суду не надано.

Враховуючи викладене, суд вважає, що на даний час позивачем не доведено необхідності зменшення розміру аліментів, а тому не вбачає підстав для задоволення позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10,11,60,88,212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_4 про зменшення розміру аліментів - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Донецької області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О.М. Якішина