Справа № 733/38/17 Провадження № 22-ц/795/1420/2017 Головуючий у I інстанції -Карапиш Т. В. Доповідач - Шитченко Н. В.
Категорія - цивільна
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 вересня 2017 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючої - судді Шитченко Н.В.

суддів: Бобрової І.О., Мамонової О.Є.,

із секретарем - Шкарупою Ю.В.,

за участю позивача ОСОБА_1, її представника ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ічнянського районного суду від 23 травня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про захист честі, гідності та ділової репутації, -

в с т а н о в и в:

Рішенням від 23 травня 2017 року Ічнянський районний суд у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про захист честі, гідності та ділової репутації відмовив.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на неповноту з'ясування обставин, що мають значення для справи, та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати зазначене судове рішення та ухвалити нове, яким повністю задовольнити її позовні вимоги.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції проігнорував роз'яснення п. 15 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» та не врахував, що зміст заяви ОСОБА_3 з недостовірною інформацією внаслідок провокаційного вчинку останнього став відомий більш ніж 10 працівникам виконкому селищної ради. Крім того, за допомогою електронного реєстру документів з провокаційною заявою відповідача мала змогу ознайомитися необмежена кількість людей.

На думку позивача, недостовірність поширеної відповідачем інформації була повністю підтверджена в ході розгляду справи, що узгоджується і з наявними у справі письмовими доказами.

Вказує також, що суд не надав значення тому факту, що ОСОБА_3 неодноразово вдавався до поширення недостовірної інформації щодо неї шляхом надіслання до виконкому листів та заяв, на які відповідачу надавались відповіді із посиланням на те, що викладені у зверненнях до органу місцевого самоврядування питання не стосуються діяльності виконкому.

В письмових запереченнях відповідач ОСОБА_3 послався на те, що рішення суду є законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги не відповідають фактичним обставинам справи.

Вислухавши суддю-доповідача, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач у своєму зверненні висловив суб'єктивне ставлення до позивача, як публічної особи, і такі дії ніяким чином не принижують честь, гідність та ділову репутації останньої. Як зазначив суд, зробивши у заяві вислови стосовно напису, ОСОБА_3 у такий спосіб із перебільшенням відобразив бездіяльність голови селищної ради у видаленні напису на асфальтній дорозі та невжиття дій, коли під час пікету цей напис проводився.

Крім того, всупереч положенням ст. 277 ЦК України, позивачем не було доведено належним чином як факту поширення неправдивих відомостей щодо себе, так і тієї обставини, що розповсюджена інформація не є оціночним судженням.

З таким висновком районного суду погоджується апеляційний суд, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини.

У справі встановлено, що ОСОБА_1 обіймає посаду голови Парафіївської селищної ради Ічнянського району Чернігівської області.

25 листопада 2016 року до виконкому Парафіївської селищної ради ОСОБА_3 було подано заяву, що зареєстрована за № 68, яка була адресована голові селищної ради ОСОБА_1 (а.с. 6). В даній заяві, зокрема, було зазначено: «… в ніч на 04 листопада 2016 року група Ваших симпатиків із числа місцевих екстремістів і маргіналів розбила вікна в приміщенні редакції «Ічнянська панорама». Тоді ж в селищі Парафіївка на центральній вулиці Т. Шевченка, біля автобусної зупинки на асфальтованій дорозі з'явився напис білою фарбою «ОСОБА_3 - холуй ОСОБА_4». Ваша причетність до цієї провокації очевидна, враховуючи те, що Ви…. не вжили ніяких заходів проти проведення в Парафіївці несанкціонованого мітингу, учасники якого, зокрема, демонстрували плакат із написом «ОСОБА_3 - холуй ОСОБА_4», тобто за змістом ідентичний тому напису, який до цього часу, за Вашої згоди, розміщений на асфальтованій дорозі».

З повного змісту вказаної заяви вбачається, що в ній ОСОБА_3 ставилося питання щодо вжиття відповідних заходів для видалення з асфальтної дороги у центрі смт. Парафіївка зробленого білою фарбою напису.

Згідно акту від 09 березня 2017 року, складеного мешканцями смт. Парафіївка, вищевказаний напис станом на 09 березня 2017 року без змін та виправлень розташований на тому ж місці, на якому він з'явився 04 вересня 2016 року (а.с. 34). Вказаний факт не заперечувався сторонами в ході розгляду справи судом першої інстанції.

Положення ч. 1 ст. 277 Цивільного кодексу України закріплюють право фізичної особи, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення проти неї та(або) членів сім'ї недостовірної інформації, на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Відповідно роз'яснень, викладених у п. 15 Постанови Пленуму ВСУ від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній людині.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Пунктом 16 наведеної вище постанови визначено, що відповідно до ст. 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні звернення або особисто звертатись до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Суди повинні мати на увазі, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію і надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого ст. 40 Конституції України, а не поширення недостовірної інформації.

По справі встановлено, що ОСОБА_3 звернувся до позивача саме як до голови селищної ради, а не до фізичної особи, зі зверненням, зміст якого зводився до необхідності прибрати образливий, на його думку, напис, що зроблений на асфальті на території селища Парафіївка. Існування такого напису підтверджено матеріалами справи (а.с. 32-34) і не заперечувалось сторонами. Разом із тим, матеріали цивільної справи не містять відповіді на звернення ОСОБА_3, як це передбачено положеннями чинного законодавства і про що в ході судового розгляду наголошував відповідач.

Виходячи з наведеного, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про невмотивованість та недоведеність ОСОБА_1 її позовних вимог. Матеріали справи та доводи апеляційної скарги не містять доказів, які б свідчили про те, що викладена ОСОБА_3 в тексті заяви інформація є недостовірною та такою, що порушує особисті немайнові права позивача як фізичної особи, оскільки його звернення було адресоване посадовій особі - голові селищної ради.

Апеляційний суд вважає, що, звернувшись з вказаним зверненням до органу місцевого самоврядування, відповідач реалізовував свої конституційне право, передбачене ст. 40 Конституції України, отже таке звернення не може вважатись поширенням недостовірної інформації. Колегія суддів погоджується також з висновком суду першої інстанції про те що, зробивши у заяві припущення стосовно напису, ОСОБА_3 у такий спосіб із перебільшенням відобразив бездіяльність голови селищної ради у його видаленні та невжиття дій, коли під час пікету цей схожий напис з'явився, отже ці його вислови є оціночними судженнями і міркуваннями щодо обставин, з яких він звернувся до органу місцевого самоврядування.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про відсутність поширення інформації, а також не доведення її негативного характеру відносно позивача, є правильним.

Враховуючи наведені обставини, апеляційний суд приходить до висновку про те, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і не дають підстав для скасування судового рішення, яке постановлене з дотриманням вимог закону.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 315-317, 319, 324 ЦПК України, -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Ічнянського районного суду від 23 травня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:Судді: