Справа № 204/4910/16-ц
Провадження № 2/204/127/17 р.
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 серпня 2017 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючої судді Самсонової В.В.

за участю секретаря Зайченко О.В.

за участю представника позивачки ОСОБА_1

за участю представника відповідача Луценко Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро справу за позовом ОСОБА_3 до Дніпровської міської ради, ОСОБА_4, третя особа: Третя дніпропетровська державна нотаріальна контора про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності в порядку спадкування за законом,-

В С Т А Н О В И В:

В липні 2016 року до суду звернулася з даною позовною заявою ОСОБА_5, в якій просила встановити факт того, що домоволодіння АДРЕСА_1, до складу якого входить літ. А-1 житловий будинок, загальною площею 120,4 кв.м., житловою площею 60,3 кв.м., з відповідними господарським будівлями та спорудами, належало за життя ОСОБА_6, померлому ІНФОРМАЦІЯ_2 року; та визнати за нею право власності на домоволодіння АДРЕСА_1, до складу якого входить житловий будинок літ. А-1, загальною площею 120,4 кв.м., житловою площею 60,3 кв.м., з відповідними господарським будівлями та спорудами, в порядку спадкування за законом після ОСОБА_6, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Ухвалою суду до участі у дану справу допущено ОСОБА_3 в якості правонаступника позивачки - ОСОБА_5, померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 року, та виключено ОСОБА_3 з кола відповідачів по даній справі.

Після чого ОСОБА_3 уточнила свої позовні вимоги та просила встановити факт того, що домоволодіння АДРЕСА_1, до складу якого входить літ. А-1 житловий будинок, загальною площею 120,4 кв.м., житловою площею 60,3 кв.м., з відповідними господарським будівлями та спорудами, належало за життя ОСОБА_6, померлому ІНФОРМАЦІЯ_2 року; встановити факт того, що ОСОБА_5, померла ІНФОРМАЦІЯ_3 року, за життя прийняла спадщину за законом після смерті ОСОБА_6, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 року; та визнати за нею, ОСОБА_3, право власності на домоволодіння АДРЕСА_1, до складу якого входить житловий будинок літ. А-1, загальною площею 120,4 кв.м., житловою площею 60,3 кв.м., з відповідними господарським будівлями та спорудами, в порядку спадкування за заповітом після ОСОБА_5, померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 року. В обґрунтування своїх позовних вимог вказала на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року помер чоловік ОСОБА_5 - ОСОБА_6, після смерті якого відкрилась спадщина, яка складається з домоволодіння АДРЕСА_1. ОСОБА_5 у встановлений Законом строк звернулась до Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за законом після смерті чоловіка ОСОБА_6, на підставі якої державним нотаріусом було заведено спадкову справу. Крім позивачки іншими спадкоємцями після смерті ОСОБА_6 є його доньки - ОСОБА_3 (дівоче прізвище ОСОБА_6) та ОСОБА_4 , які відмовилися від своєї частки у спадщині на користь ОСОБА_5, про що складені відповідні нотаріально посвідчені заяви. В подальшому, постановою державного нотаріуса від 27 липня 2016 року, ОСОБА_5 відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спірне домоволодіння, після смерті ОСОБА_6, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 року. Обґрунтована постанова тим, що заявник не надав правовстановлюючих документів щодо належності спадкодавцю нерухомого майна. Так, домоволодіння було придбане ОСОБА_6 на підставі Договору купівлі-продажу від 30.08.1971 року, посвідченого державним нотаріусом Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори за реєстровим № 1-2848. Зазначений договір був зареєстрований в Дніпропетровському міжрайонному бюро технічної інвентаризації 22.02.1980 року. У зв'язку з тим, що придбаний будинок був малий та старий, подружжя ОСОБА_6 вирішило реконструювати зазначений житловий будинок, який згідно технічного паспорту КП «Дніпропетровське МБТІ» від 23.03.2007 року складається з: житловий будинок літ.А-1, загальною площею 120,4 кв.м., житловою площею 60,3 кв.м. з відповідними господарськими будівлями та спорудами. Згідно листа КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 16.07.2015 року № 8117, станом на 31.12.2012 року житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 належить ОСОБА_6 та на дату останньої інвентаризації, проведеної 23.03.2007 року, житловий будинок літ. А-1, літ. З, И, К - сараї, літ. Л - гараж, літ. Н - літня кухня є самочинними побудованими об'єктами нерухомості. Але зазначені відомості про самочинне будівництво вказані без врахування того, що згідно до п.3.2 розділу 3 Інструкції «Про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна», затвердженої Наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України 10.07.2001 року за №582/5773 - не належить до самочинного будівництва індивідуальні житлові будинки, господарськи будівлі та споруди, прибудови до них, побудовані до 05.08.1992 року. Зазначене домоволодіння, в якому і на теперішній час проживає родина померлого, було побудоване в період 1978-1985 років. Згідно записів в домовій книзі, ОСОБА_6 були прописані (зареєстровані) в спірному домоволодінні з 1971 року, їх діти з народження. Також, родина отримує послуги з газо, електро, водо-постачання та справно сплачує комунальні послуги. За життя ОСОБА_6 розпочав процедуру оформлення права власності на будинок, а саме: 25.06.1985 року ним був отриманий Акт прийняття індивідуального житлового будинку в експлуатацію, підписаний комісією у складі представників Красногвардійського виконкому, санепідемстанції та пожежного надзору. Також, представником Дніпропетровського МБТІ був складений акт, згідно якого були опитані сусіди, які підтвердили той факт, що ОСОБА_6 продовж 1978-1981 років особисто займався будівництвом нового будинку та господарських споруд та будинок побудований за особисті кошти родини. Проте, ОСОБА_6 за життя не довів процедуру оформлення документів на будинок до кінця, оскільки тяжко захворів. ОСОБА_5 була змушена доглядати за чоловіком, тому питанням оформлення документів на будинок займатися була також не в змозі. ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_5 померла. За життя, на випадок своєї смерті, вона склала 26.07.2016 року заповіт, згідно якого розпорядилася, що усе належне їй майно, де б воно не знаходилося та з чого б воно не складалося, усі майнові права та обов'язки, які належать їй на час посвідчення заповіту, а також ті майнові права та обов'язки, які належатимуть їй на день смерті, заповідає ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. 01 вересня 2016 року ОСОБА_3 звернулася до Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за заповітом, після смерті ОСОБА_5, померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 року, на підставі якої було заведено спадкову справу № 563/2016. Після смерті матері відкрилась спадщина, яка складається з домоволодіння АДРЕСА_1. ОСОБА_3 на теперішній час є єдиною спадкоємицею за заповітом після смерті ОСОБА_5

Ухвалою суду відповідача по даній справі було уточнено на Дніпровську міську раду.

В судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_1 підтримала позовні вимоги позивачки та просила задовольнити їх в повному обсязі. При цьому, посилалася на обставини, які викладені в позовній заяві.

Представник Дніпровської міської ради Луценко Н.В. в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог позивачки та просила відмовити їй в повному обсязі.

ОСОБА_4 в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, раніше надала суду заяву, в якій просила розглянути дану справу без її участі та вказала, що з позовними вимогами ОСОБА_3 ознайомлена і не заперечує проти їх задоволення.

Представник третьої особи ОСОБА_8 в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, раніше надала суду заяву, в якій просила розглянути дану справу без її участі у зв'язку із виробничою завантаженістю.

Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивачки підлягають задоволенню по наступним підставам.

У судовому засіданні встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 року померла ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про смерть Серії НОМЕР_1, виданим 29.08.2016 року Красногвардійським районним у місті Дніпропетровську відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 1813 від 29.08.2016 року (а.с.78).

Після її смерті відкрилася спадщина на належне їй майно, яке, зі слів позивачки, серед іншого, складається з домоволодіння АДРЕСА_1.

Ще за життя, а саме 26 липня 2016 року ОСОБА_5 склала заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Медяник В.А. та зареєстрований в реєстрі за № 1373, яким заповіла усе належне їй майно, де б воно не знаходилося та з чого б воно не складалося, усі майнові права та обов'язки, які належать їй на час посвідчення заповіту, а також ті майнові права та обов'язки, які належатимуть їй на день смерті - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.89).

Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

На підставі вищевказаного, позивачка у встановлений законом строк, а саме 01 вересня 2016 року, звернулася до Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті - ОСОБА_5, померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 року. На підставі її заяви, після смерті ОСОБА_5, померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 року, була заведена відповідна спадкова справа за № 563/2016, копія якої знаходиться в матеріалах даної справи (а.с.112-136).

Проте, 22 березня 2017 року державним нотаріусом Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори Крупською Л.В. була винесена постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії щодо видачі ОСОБА_3 свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_5, померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 року, на домоволодіння АДРЕСА_1, оскільки нею не надані правовстановлюючі документи на вказане нерухоме майно (а.с.136).

При цьому, позивачка вказала, що ОСОБА_5 успадкував це домоволодіння після смерті свого чоловіка - ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

У зв'язку з вказаними обставинами, позивачка звернулася до суду та просила встановити факти того, що: домоволодіння АДРЕСА_1, до складу якого входить літ. А-1 житловий будинок, загальною площею 120,4 кв.м., житловою площею 60,3 кв.м., з відповідними господарським будівлями та спорудами, належало за життя ОСОБА_6, померлому ІНФОРМАЦІЯ_2 року; та ОСОБА_5, померла ІНФОРМАЦІЯ_3 року, за життя прийняла спадщину за законом після смерті ОСОБА_6, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Так, судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року помер ОСОБА_6, що підтверджується свідоцтвом про смерть Серії І-КИ № 120347, виданим 28.12.2006 року Відділом реєстрації смерті Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 10109 від 28.12.2006 року (а.с.17).

Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно, яке, зі слів позивачки, серед іншого, складається з домоволодіння АДРЕСА_1.

Відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Судом встановлено, що спадкоємцями першої черги спадкування після смерті ОСОБА_6, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 року, є: дружина - ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про одруження Серії НОМЕР_2, виданим 30.04.1970 року Будинком щастя Жовтневого району м. Дніпропетровська, актовий запис № 1051 від 30.04.1970 року (а.с.65); і дочки - ОСОБА_3 (дівоче прізвище ОСОБА_5) та ОСОБА_4 (а.с.126-127).

Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

На підставі вищевказаного, дружина та дочки покійного, у встановленому законом порядку, звернулися до Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори: ОСОБА_5 (через свого представника) з заявою про прийняття спадщини за законом після смерті свого чоловіка - ОСОБА_6, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 року; а дочки покійного, ОСОБА_3 та ОСОБА_4, з заявами про відмову від прийняття спадщини на користь ОСОБА_5. На підставі їхніх заяв, після смерті ОСОБА_6, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 року, була заведена відповідна спадкова справа за № 136/2007, копія якої знаходиться в матеріалах даної справи (а.с.48-76).

Проте, 27 липня 2016 року державним нотаріусом Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори Крупською Л.В. була винесена постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії щодо видачі ОСОБА_5 свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_6, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 року, на домоволодіння АДРЕСА_1, оскільки нею не надані правовстановлюючі документи на вказане нерухоме майно (а.с.75).

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 179 ЦПК України, предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Так ,судом встановлено, що за життя ОСОБА_6 дійсно належало домоволодіння АДРЕСА_1 на підставі Договору купівлі-продажу від 30.08.1971 року, посвідченого державним нотаріусом Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори за реєстровим № 1-2848 (а.с.66-67). Право власності на вказане нерухоме майно зареєстроване за ОСОБА_6 в Комунальному підприємстві «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради в реєстрову книгу № 271 за реєстровим № 68, що підтверджується листом Комунального підприємства «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради від 16.07.2015 року за № 8117 (а.с.68).

Згідно цього ж листа, на дату останньої інвентаризації, проведеної 23.03.2007 року, житловий будинок літ. А-1; літ. Л - гараж; літ. Н - літня кухня; літ. К, З, И - сараї є самочинно побудованими об'єктами нерухомості та підлягають введенню в експлуатацію та узаконенню.

Разом з тим, згідно акту з технічної інвентаризації від 02.08.2016 року, складеного інженером з інвентаризації нерухомого майна ОСОБА_12, прибудови та перебудови у вказаному домоволодінні, зокрема житловий будинок літ. А-1; літ. Л - гараж; літ. Н - літня кухня; літ. К, З, И - сараї не належать до самочинного будівництва, оскільки вони побудовані до 1992 року.

Той факт, що зазначені об'єкти нерухомого майна були побудовані до 1992 року підтверджується й актом прийому індивідуального житлового будинку, складеного представником Комунального підприємства «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради, і згідно якого будівництво домоволодіння відбувалося у період з 1978 року по 1981 рік (а.с.24-25).

У відповідності до п. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року, право на нерухоме майно, що виникло до набрання чинності цього Закону, визнається дійсним у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим законом, за умови, якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.

Відповідно до Листа Державної архітектурно-будівельної інспекції України за № 40-12-2409 від 01.09.2011 року «Щодо прийняття в експлуатацію об'єктів, закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року», вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 05 серпня 1992 року, при набутті права власності на такі об'єкти. Тобто, до 05 серпня 1992 року не передбачалась процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності.

Така ж позиція зазначена у Листі Державної архітектурно-будівельної інспекції України за № 40-11-598 від 12.02.2013 року «Щодо прийняття в експлуатацію самочинно збудованих об'єктів будівництва».

Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_6, на день його смерті, дійсно належало домоволодіння АДРЕСА_1, до складу якого, згідно технічного паспорту на домоволодіння, входить літ. А-1 житловий будинок, загальною площею 120,4 кв.м., житловою площею 60,3 кв.м., з відповідними господарським будівлями та спорудами.

Оскільки судом було встановлено, що ОСОБА_6, на день його смерті, дійсно належало домоволодіння АДРЕСА_1, а ОСОБА_5 у встановленому законом порядку звернулася до відповідних органів з приводу отримання спадщини, суд вважає обґрунтованими позовні вимоги позивачки про встановлення заявлених нею фактів.

Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

За таких обставин, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає можливим встановити факти того, що: домоволодіння АДРЕСА_1, до складу якого входить літ. А-1 житловий будинок, загальною площею 120,4 кв.м., житловою площею 60,3 кв.м., з відповідними господарським будівлями та спорудами, належало за життя ОСОБА_6, померлому ІНФОРМАЦІЯ_2 року; та, що ОСОБА_5, померла ІНФОРМАЦІЯ_3 року, за життя прийняла спадщину за законом після смерті ОСОБА_6, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Таким чином, з урахуванням встановлених вище судом фактів, після смерті ОСОБА_5, померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 року, відкрилася спадщина на належне їй майно, яке, як встановлено судом вище, серед іншого, складається й з домоволодіння АДРЕСА_1, до складу якого входить літ. А-1 житловий будинок, загальною площею 120,4 кв.м., житловою площею 60,3 кв.м., з відповідними господарським будівлями та спорудами.

Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

ОСОБА_3, яка в розумінні ст. 1268 ЦК України є спадкоємцем покійної, від спадщини не відмовлялася та у встановленому законом порядку прийняла спадщину, звернувшись з відповідною заявою до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини.

Відповідно до абзаців 14-17 п. 3.1 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року за № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» - відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Без звернення спадкоємців до нотаріальної контори за одержанням свідоцтва про право на спадщину збільшується ймовірність порушення прав інших осіб, спадкоємців за заповітом, спадкоємців, які прийняли спадщину.

Оскільки нотаріусом було відмовлено позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину, виник цивільно-правовий спір, який підлягає розглядові у позовному провадженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За таких обставин, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає можливим визнати за ОСОБА_3, право власності на домоволодіння АДРЕСА_1, до складу якого входить житловий будинок літ. А-1, загальною площею 120,4 кв.м., житловою площею 60,3 кв.м., з відповідними господарським будівлями та спорудами, в порядку спадкування за заповітом ОСОБА_5, померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 року.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 3, 15, 16, 316, 328, 1216, 1217, 1218, 1220, 1222, 1223, 1268-1270, 1296 ЦК України, Листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року за № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року за № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», ст. ст. 10, 11, 57-61, 179, 209, 212-215, 256, 360-7 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_3 до Дніпровської міської ради, ОСОБА_4, третя особа: Третя дніпропетровська державна нотаріальна контора про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності в порядку спадкування за законом - задовольнити частково.

Встановити факт того, що домоволодіння АДРЕСА_1, до складу якого входить літ. А-1 житловий будинок, загальною площею 120,4 кв.м., житловою площею 60,3 кв.м., з відповідними господарським будівлями та спорудами, належало за життя ОСОБА_6, померлому ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Встановити факт того, що ОСОБА_5, померла ІНФОРМАЦІЯ_3 року, за життя прийняла спадщину за законом після смерті ОСОБА_6, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Визнати за ОСОБА_3, право власності на домоволодіння АДРЕСА_1, до складу якого входить житловий будинок літ. А-1, загальною площею 120,4 кв.м., житловою площею 60,3 кв.м., з відповідними господарським будівлями та спорудами, в порядку спадкування за заповітом ОСОБА_5, померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 року.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Дніпропетровської області через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В.В. Самсонова