Справа № 163/3226/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Гайдук А.Л.
Провадження № 22-ц/773/1005/17 Категорія: 46 Доповідач: Шевчук Л. Я.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 вересня 2017 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Шевчук Л.Я. ,

суддів - Киці С.І., Данилюк В.А.,

секретар с/з Вергун Т.С.,

з участю:

представника позивача Плеханова Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ІНФОРМАЦІЯ_1 до ОСОБА_1 , ОСОБА_1 про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, за апеляційною скаргою позивача Луцького прикордонного загону Державної прикордонної служби України на рішення Любомльського районного суду Волинської області від 31 травня 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Любомльського районного суду Волинської області від 31 травня 2017 року в задоволенні позову у даній справі відмовлено.

Позивач ІНФОРМАЦІЯ_2 подав апеляційну скаргу на зазначене рішення, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

В судовому засіданні представник позивача апеляційну скаргу підтримав і просив скаргу задовольнити, інші особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явилися, хоча у встановленому законом порядку були повідомлені про час і місце судового засідання, а тому апеляційний суд розглядав справу у їх відсутності.

Апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з наступних підстав.

Із матеріалів справи убачається, що службовий житловий будинок, який розташований по АДРЕСА_1 , належить на праві власності державі в особі Державної прикордонної служби України, що підтверджується копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно (а.с.30).

Судом встановлено, що 10.02.2012 року відповідачу в даній справі ОСОБА_1 з сім`єю з трьох осіб ( дружина ОСОБА_1 , дочка ОСОБА_2 ) видано ордер на службове жиле приміщення за адресою: АДРЕСА_2 . Відповідачі вселилися у вказане жиле приміщення на підставі ордеру на право зайняття службового житлового приміщення в закритому військовому містечку «Рівне» житловою площею 39,6 кв.м., що стверджується копією корінця ордера на жиле приміщення № 16 від 10.02.2012 року (а.с.6).

Згідно наказу Голови Державної прикордонної служби України від 08.02.2013 року № 77- ос, капітана ОСОБА_1 направлено для подальшого проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 до міста Мукачево Закарпатської області. На підставі наказу начальника Луцького прикордонного загону №44 ос 1 від 15.02.2013 року ОСОБА_1 виключено зі списків частини та всіх видів забезпечення (а.с.7 витяг з наказу).

Житлова комісія ІНФОРМАЦІЯ_1 зняла з квартирного обліку військовослужбовця ОСОБА_1 у зв`язку із переміщенням до іншого місця проходження військової служби, що підтверджується наказами Голови Державної прикордонної служби України від 08.02.2013 року № 77- ос.

Згідно довідки № 432 від 17.11.2016 року ОСОБА_1 на квартирному обліку у ІНФОРМАЦІЯ_3 не перебуває (а.с.9).

ОСОБА_1 є військовослужбовцем Північного регіонального управління ДПС України, що підтверджується довідкою від 11.05.2017 року №30/360 Північного регіонального управління ДПС України (а.с.70).

Відповідно до довідки Рівненської сільської ради Любомльського району Волинської області від 25.04.2017 року № 309 про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку, осіб (а.с.62), в жилому приміщенні по АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_1 , ОСОБА_1 , їх дочка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Згідно акту обстеження відомчої житлової площі по АДРЕСА_3 , затвердженого начальником ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_6 » від 25.11.2016 року, на даний час у спірному службовому приміщенні, ОСОБА_1 , за яким рахується дане житло, в ньому не проживає, а проживають інші військовослужбовці ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_6 » - сержант ОСОБА_4 та старшина ОСОБА_5 (а. с. 11).

Луцький прикордонний загін звернувся в суд з позовом про визнання осіб такими, що втратили право користування службовим житлом і посилався на ст. 124 ЖК УРСР, яка регулює порядок виселення робітників і службовців, що припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією та Інструкцію про організацію забезпечення житловими приміщеннями в Державній прикордонній службі України, затвердженої наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України №1040 від 20.12.2007 року. При цьому, позивач обґрунтовував свої вимоги тим, що відповідач ОСОБА_1 виключений із списків частини, а зазначене службове житло не звільнено його сім`єю і на даний час.

Відповідно до ст. 124 ЖК УРСР робітники і службовці, що припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, а також громадяни, які виключені з членів колгоспу або вийшли з колгоспу за власним бажанням, підлягають виселенню з службового жилого приміщення з усіма особами, які з ними проживають, без надання іншого жилого приміщення.

Порядок визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням регулюється ст.ст.71, 72, 107 ЖК України. Стаття 124 ЖК встановлює загальні правила виселення з службових жилих приміщень без надання іншого жилого приміщення.

В судовому засіданні встановлено, що відповідачі зареєстровані у спірному житловому приміщенні, але не проживають у ньому.

Врахувавши наведені обставини, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що підстав для визнання відповідачів такими, що втратили право на користування жилим приміщенням відповідно до вимог ст.ст. 118, 121, 124 ЖК України не має, а позивач не заявляв вимоги про виселення відповідачів із службового жилого приміщення.

Суд, виходячи з принципу диспозитивності, не має права з власної ініціативи змінювати предмет і підстави позову при винесенні рішення, оскільки виключно позивачу належить право вибору характеру своїх процесуальних дій.

Доводи апеляційної скарги позивача не впливають на правильність рішення суду першої інстанції, яке постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу позивача ІНФОРМАЦІЯ_1 відхилити.

Рішення Любомльського районного суду Волинської області від 31 травня 2017 року у даній справі залишити без змін.

Стягнути з відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_1 в дохід державного бюджету 630 (шістсот тридцять) гривень судових витрат, пов`язаних з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідачів.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді