АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 619/1392/17 Головуючий суддя І інстанції Нечипоренко І. М.
Провадження № 22-ц/790/5253/17 Суддя доповідач Пилипчук Н.П.
Категорія: Спори, що виникають із договорів купівлі-продажу
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 вересня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого - судді: Пилипчук Н.П.,

суддів: Колтунової А.І.,

Кругової С.С.,

за участю секретаря: Макаренко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_3 на рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 14 липня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_5 про визнання договору купівлі-продажу недійсним,-

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_3 звернувся до суду із зазначеним позовом посилаючись на те, що 02.03.2016 року державний нотаріус Дергачівської державної нотаріальної контори Харківської області ОСОБА_6 видав свідоцтво про право на спадщину за заповітом, згідно якого спадкоємцем житлового будинку АДРЕСА_1 є ОСОБА_3. 03.03.2016 ОСОБА_3 та ОСОБА_7 уклали договір купівлі продажу 1/7 частини житлового будинку АДРЕСА_1 з відповідною частиною господарських будівель та споруд даного будинку. Продаж 1/7 частини житлового будинку за цим договором вчинявся за узгодженою між сторонами ціною, що складає 149640 грн., які продавець отримав, ще до підписання цього договору. У п.1.8. вказаного договору зазначено, що нерухомість, яка є предметом цього договору, розташована на земельній ділянці, яка не перебуває у власності продавця (ним не приватизована, державний акт не виготовлявся). 03.03.2016 року ОСОБА_3 та ОСОБА_7 уклали договір купівлі продажу 1/3 частини житлового будинку АДРЕСА_1 з відповідною частиною господарських будівель та споруд. Продаж 1/3 частини житлового будинку за цим договором вчинявся за узгодженою між сторонами ціною, що складає 64132,00грн, які продавець отримав, ще до підписання цього договору. У п.1.8. вказаного договору зазначено, що нерухомість, яка є предметом цього договору, розташована на земельній ділянці, яка не перебуває у власності продавця (ним не приватизована, державний акт не виготовлявся). Істотною умовою договору купівлі-продажу житла, яка є необхідною для всіх договорів цього виду, є предмет договору. Під предметом договору купівлі-продажу житла розуміється конкретний об'єкт житлової нерухомості, закінчений будівництвом та прийнятий в експлуатацію, з приводу якого сторони домовляються щодо виникнення цивільно-правових відносин. Проте у п.1.5 вказаного договору зазначено, про 1/7 частину житлового будинку, яка нібито є предметом цього договору, але предметом договору відповідно до п. 1.1 є 1/3 частина житлового будинку. Також у п.3.3.2 цього договору знову вказано про 1/7 частину будинку. Цей факт вказує на невизначеність предмету договору, що в свою чергу тягне за собою його недійсність. За 1/7 частину житлового будинку було сплачено 149640 грн., а за 1/3 частини житлового будинку - 64132,00грн, проте 1/7<1/3, але сплачено навпаки за меншу частку більше ніж за більшу. Тому вважаю, що даний правочин вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах. Наслідком чого є недійсність вказаного договору. 29.06.2016 року ОСОБА_3 та ОСОБА_7, від імені якого діяв ОСОБА_8, уклали договір про внесення змін та доповнень до Договору купівлі-продажу (нерухомого майна - частини житлового будинку) за реєстровим № 278 від 03.03.2016 року. За цим договором, вносилися зміни лише до п. 1.1, де ОСОБА_3 передав на праві особистої приватної власності 2/3 частини житлового будинку АДРЕСА_1 з відповідною частиною господарських будівель та споруд, проте у п.2 зазначено, що інші умови договору залишаються без змін. Проте, у п.1.5, п.1.10, п.2.1, п.2.3, п.3.3.2 договору купівлі продажу залишилися вказані дані про предмет договору, де вказано 1/7 частини житлового будинку АДРЕСА_1 з відповідною частиною господарських будівель та споруд від 03.03.2016, а також у п.1.8. вказано, проте що, «нерухомість, яка є предметом цього договору, розташована на земельній ділянці, яка не перебуває у власності продавця (ним не приватизована, державний акт не виготовлявся)», що в свою чергу є істотним порушенням умов договору, наслідком якого є його недійсність. Вищевказані договори купівлі-продажу будинку АДРЕСА_1, який розташований на земельній ділянці, яка не має кадастрового номеру - є недійсними, оскільки порушено істотні умови договору, у вигляді недотримання вимог законодавства України. 30.06.2016 року ОСОБА_7 уклав договір купівлі-продажу 2/3 частини будинку АДРЕСА_1 з ОСОБА_5, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. 30.06.2016 року ОСОБА_7 уклав договір купівлі-продажу 1/3 частини даного будинку з ОСОБА_5 21.02.2017 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовною заявою про визнання осіб такими що втратили право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку ОСОБА_3 та ОСОБА_9. 14.03.2017 Дергачівський районний суд Харківської області виніс заочне рішення, яким задовольнив вимоги ОСОБА_5 у повному обсязі. Відповідне рішення вступило у законну силу.

Позивач просить визнати недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1, укладений 03.03.2016 року та 29.06.2016 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_7 та застосувати наслідки недійсності оспорюваного правочину.

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 14 липня 2017 року у позові ОСОБА_3 відмовлено повністю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_3, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_3 в повному обсязі. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. Вказує на ті самі обставини, на які посилався у позовній заяві. Зазначає, що суд помилково дійшов висновку про те, що описка, яку допустив нотаріус у договорі в п.п.1.5 та 3.3.2 від 03.06.2016 року № 280 не впливає на дійсність договору, оскільки істотною умовою договору купівлі-продажу житла є предмет договору.

У відповідності до статті 303 ЦПК України апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги.

Вислухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, що з'явились, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_3, задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 03.03.2016 року ОСОБА_3 та ОСОБА_7 уклали договори купівлі продажу 1/3 та 1/7 частини житлового будинку АДРЕСА_1, які посвідчені приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Луніною Т.А. за р.№280 та 278 відповідно.

29 червня 2016 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_7 укладено договір про внесення змін та доповнень до договору купівлі-продажу нерухомого майна - частини житлового будинку, посвідченого Луніною Т.А., приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу 03.03.2016 за реєстровим номером 278, згідно якому п.1.1 викладено у наступній редакції: «1.1 За цим договором, Продавець передає належну йому на праві особистої приватної власності 2/3 частини житлового будинку АДРЕСА_1, у власність Покупцю, а Покупець приймає цю частину житлового будинку і сплачує за це обговорену цим договором грошову суму. Інші умови Договору залишаються без змін і діють у частині, що не суперечить цьому договору про внесення змін.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції керувався ст.ст. 233, 377 ЦК України, ст. 120 ЗК України, ст.ст. 11, 60 ЦПК України та виходив з того, що позивач (продавець) не є власником спірної земельної ділянки, кадастровий номер земельній ділянці присвоєний не був, порушення законних прав позивача у зв'язку з відсутністю в Договорі купівлі-продажу умови щодо кадастрового номера земельної ділянки не встановлено, і позивачем не доведено укладення договорів купівлі-продажу під впливом тяжкої обставини.

Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції.

Позивач наполягає, що уклав оспорюваний Договір з відповідачем під впливом тяжкої для нього обставини і на вкрай невигідних умовах.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 ЦК України, правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.

Як передбачено ч. ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 23 постанови № 9 від 6 листопада 2009 року «Про практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі статті 233 ЦК України, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сім'ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. Особа (фізична чи юридична) має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки. Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах.

Таким чином, відповідно до ст. 233 ЦК України, під впливом тяжкої обставини вважається вчиненим правочин, який особа вчинила вимушено під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних для себе умовах, чим інша сторона скористалася. Такий правочин має ваду волі і вчиняється за таких обставин, коли особа змушена вчинити правочин на невигідних для себе умовах.

Доказів, які б свідчили про те, що оспорювані правочини були укладені ОСОБА_3 під впливом тяжкої обставини і на вкрай невигідних умовах, позивачем та його представником не надано. Посилання на те, що за 1/7 житлового будинку було сплачено 149640 грн., а за 1/3 частини житлового будинку - 64132 грн., в той час, як 1/7 є меншою часткою, ніж 1/3 судовою колегією не приймаються, оскільки зазначене не свідчить про наявність тяжких обставин у позивача. Крім того, згодом відповідні виправлення, щодо розміру частки були внесені в Договір у встановленому законом порядку.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права та правову позицію, викладену у постанові Верхового Суду України від 17 грудня 2014 року (справа №6-194цс14).

Так, за загальним положенням про договір (частина перша статті 626 ЦК України) договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Істотними умовами договору купівлі-продажу, за загальним правилом, є умови про предмет та ціну.

Інші умови договору купівлі-продажу можуть набувати значення істотних, якщо щодо них є безпосередня вказівка в інших правових нормах.

Так, за змістом частини другої статті 377 ЦК України та частини шостої статті 120 ЗК України кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв'язку з набуттям права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотною умовою договору, який передбачає набуття права власності на ці об'єкти (крім багатоквартирних будинків).

Укладення договору, який передбачає набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що пов'язане з переходом права на частину земельної ділянки, здійснюється після виділення цієї частини в окрему земельну ділянку та присвоєння їй окремого кадастрового номера.

Положення зазначених правових норм спрямовані на впровадження принципу єдності юридичної долі земельної ділянки та об'єктів нерухомості, які на ній розташовані.

Таким чином, у договорі купівлі-продажу (або іншому договорі про відчуження) будинку (будівлі, споруди) повинен позначатись кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв'язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду.

Разом із тим відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Згідно із частиною другою статті 16, частиною першою статті 215 ЦК України одним із способів захисту порушеного права є визнання недійсним правочину, укладеного з недодержанням вимог, установлених частинами першою - третьою, п'ятою, шостою статті 203 цього Кодексу, зокрема у зв'язку з невідповідністю змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства.

Установивши, що ОСОБА_3 не є власником спірної земельної ділянки і кадастровий номер земельній ділянці присвоєний не був, не встановивши порушення законних прав позивача, як продавця за Договором, його змістом та відсутністю в Договорі умови щодо кадастрового номера земельної ділянки, суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_3

Судом першої інстанції правильно досліджені і оцінені обставини по справі, надані сторонами докази, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п. 1, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 14 липня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий - Н.П.Пилипчук

Судді - А.І. Колтунова

С.С. Кругова