Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження №22ц/778/2280/17 Головуючий у 1 інстанції: Вільямовська Н.О.
Суддя-доповідач: Воробйова І.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Воробйової І.А.

суддів: Бєлки В.Ю.,

Онищенка Е.А.,

при секретарі: Евальд Д.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою комунального підприємства «Підприємство комунальної власності» Енергодарської міської ради на рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 20 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до комунального підприємства «Підприємство комунальної власності» Енергодарської міської ради, треті особи Первинна професійна спілка «Комунальник Енергодар», Первинна профспілкова організація комунального підприємства «Підприємство комунальної власності» Енергодарської міської ради про визнання незаконним та скасування частково наказу про застосування дисциплінарного стягнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до комунального підприємства «Підприємство комунальної власності» Енергодарської міської ради про визнання незаконним та скасування частково наказу про застосування дисциплінарного стягнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, який уточнив в процесі розгляду справи.

В позові зазначено, що він працював в Комунальному підприємстві «Підприємство комунальної власності» Енергодарської міської ради на посаді начальника транспортного цеху за безстроковим трудовим договором. Пунктом 1 наказу КП «ПКВ» ЕМР за № 1693/К від 28.12.2015 р. «Про винесення догани» позивача було притягнуто до дисциплінарної відповідальності та винесено догану за відсутність на робочому місці більше 3-х годин на підставі п.4 ст.40 КЗпП України. Згідно п.4 цього ж наказу встановлено вважати 23.12.2015 р. прогулом для позивача із внесенням відповідних відміток до табелю обліку робочого часу. В подальшому наказом КП «ПКВ» ЕМР за № 44-к від 13.01.2016 р. «Про припинення трудового договору (контракту)» його було звільнено з роботи з 13.01.2016 р. за систематичне невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку на підставі п.3 ст.40 КЗпП України. Вважає застосування до нього дисциплінарного стягнення та звільнення з роботи незаконним, оскільки він не допускав порушення трудової дисципліни, а його звільнення відбулося без попередньої згоди виборного органу Первинної професійної спілки «Комунальник Енергодара», членом якої він є.

Посилаючись на ці обставини, просив визнати незаконним та скасувати пункти 1, 4 наказу КП «ПКВ» ЕМР за № 1693/К від 28.12.2015 р. «Про винесення догани»; визнати незаконним та скасувати наказ КП «ПКВ» ЕМР за № 44-к від 13.01.2016 р. «Про припинення трудового договору (контракту)»; поновити його з 13 січня 2016 року на посаді начальника транспортного цеху КП «ПКВ» ЕМР; стягнути з КП «ПКВ» ЕМР на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 13.01.2016 р. по 19.01.2017 р. в розмірі 82525,27 грн. без урахування утримання податків та інших обов'язкових платежів, та судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 551,20 грн.; допустити негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі.

Рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області від 20 березня 2017 року позов задоволено.

Визнано незаконним та скасувати пункти 1, 4 наказу Комунального підприємства «Підприємство комунальної власності» Енергодарської міської ради за № 1693/К від 28.12.2015 р. «Про винесення догани», якими ОСОБА_3 було винесено догану за відсутність 23.12.2015 р. на робочому місці більше 3-х годин та наказано вважати 23.12.2015 р. прогулом для ОСОБА_3 із внесенням відповідних відміток до табелю обліку робочого часу.

Визнано незаконним та скасувати наказ Комунального підприємства «Підприємство комунальної власності» Енергодарської міської ради за № 44-к від 13.01.2016 р. «Про припинення трудового договору (контракту)».

Поновлено ОСОБА_3 з 13 січня 2016 року на посаді начальника транспортного цеху Комунального підприємства «Підприємство комунальної власності» Енергодарської міської ради.

Стягнуто з Комунального підприємства «Підприємство комунальної власності» Енергодарської міської ради на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 13.01.2016 р. по 19.01.2017 р. в розмірі 82525 (вісімдесят дві тисячі п'ятсот двадцять п'ять) грн. 27 коп. без урахування утримання податків та інших обов'язкових платежів.

Стягнуто з Комунального підприємства «Підприємство комунальної власності» Енергодарської міської ради на користь ОСОБА_3 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 551,20 грн.

Рішення в частині поновлення ОСОБА_3 на роботі звернуто до негайного виконання.

Не погоджуючись з рішенням суду, КП «Підприємство комунальної власності» Енергодарської міської ради подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог..

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст.ст. 307, 308 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач застосував дисциплінарні стягнення до робітка з порушенням вимог трудового законодавства, оскаржувані накази являються неконкретними, в діях позивача відсутні ознаки дисциплінарного проступку.

Такий висновок суду першої інстанції відповідає обставинам справи та ґрунтується на доказах, яким дана правильна оцінка.

За змістом ст. 139 КЗпП України працівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

За правилами ч. 1 ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення.

Відповідно до положень ст.149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Як встановлено судом, позивач ОСОБА_3 до звільнення займав посаду начальника транспортного цеху КП «ПКВ» ЕМР за безстроковим трудовим договором. Пунктом 1 наказу КП «ПКВ» ЕМР за № 1693/К від 28.12.2015 р. «Про винесення догани» позивача було притягнуто до дисциплінарної відповідальності та винесено догану за відсутність на робочому місці більше 3-х годин на підставі п.4 ст.40 КЗпП України. Згідно п.4 цього ж наказу встановлено вважати 23.12.2015 р. прогулом для позивача із внесенням відповідних відміток до табелю обліку робочого часу. В подальшому наказом КП «ПКВ» ЕМР за № 44-к від 13.01.2016 р. «Про припинення трудового договору (контракту)» (далі - Наказ № 44-к) позивача було звільнено з роботи з 13.01.2016 р. за систематичне невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку на підставі п.3 ст.40 КЗпП України.

Із пояснень ОСОБА_4, у суді вбачається, що в зв'язку з неодноразовими повідомленнями ОСОБА_3 на ім'я генерального директора КП «ПКВ» ЕМР ОСОБА_5, а також до Енергодарської місцевої прокуратури про факти розкрадання паливно-мастильних матеріалів, у ОСОБА_5 виникли до позивача неприязні відносини. В подальшому, наказом КП «ПКВ» ЕМР за № 457-п від 22.12.2015 р. позивача разом з іншими працівниками підприємства ОСОБА_4 та ОСОБА_6 було відсторонено від роботи до прийняття відповідного рішення в.о. генерального директора КП «ПКВ» ЕМР. Цим же наказом позивачу було визначене робоче місце за адресою: м. Енергодар, вул. Придніпровська, б.3-В, де він постійно знаходився весь робочий час. Незважаючи на це за вказівкою ОСОБА_5 працівниками КП «ПКВ» ЕМР складалися недостовірні акти про відсутність ОСОБА_3 на робочому місці більше 3-х годин. Надалі вказані недостовірні акти були використані ОСОБА_5 для притягнення ОСОБА_3 до дисциплінарної відповідальності та подальшого незаконного звільнення за відсутності в його діях порушень трудової дисципліни. Також свідок ОСОБА_4 зазначив, що належне службове розслідування з цього приводу не проводилося, письмових пояснень ні у позивача, ні в інших працівників підприємства не витребовувалося, натомість складалися недостовірні акти про відмову від надання пояснень та підписання наказів.

Судом першої інстанції дана правильна оцінка обставинам щодо підстав для оголошення догани та обгрунтовано зроблено висновок про те, що в діях позивача не вбачається ознак конкретних порушень трудової дисципліни або невиконання своїх трудових обов'язків. Критичні зауваження на адресу свого керівника не є підставою для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності. За вказаних обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про безпідставне притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності 28.12.2015 року, визнав наказ №1693/К незаконним та скасував його.

Доводи апеляційної скарги про незаконність судового рішення і в частині визнання незаконним звільнення позивача з роботи являються також безпідставними.

Статтею 147 ч. 1 КЗпП України передбачено, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана; звільнення.

Статтею 40 КЗпП України встановлено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках, зокрема, систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

Пленум Верховного Суду України в п. 22 постанови від 6 листопада 1992 року N 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз'яснив, що у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно виявилося порушення, що стало приводом до звільнення; чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за п. 3 ст. 40 КЗпП України; чи додержано власником або уповноваженим ним органом передбачених статтями 147-1, 148, 149 КЗпП України правил і порядку застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

Для застосування цієї підстави для розірвання трудового договору важливим є невиконання працівником обов'язків, передбачених трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. А, отже, не може вважатися порушенням трудової дисципліни невиконання ним обов'язків, які виходять за межі трудових або не випливають з трудового договору. Цю підставу не можна застосовувати до працівника, який відмовився виконати незаконне розпорядження роботодавця, або за відмову виконання роботи, яка не входить до кола його посадових обов'язків, а також за дії, що не пов'язані з виконанням службових обов'язків.

Разом з тим, відповідачем не спростовано твердження позивача про відсутність порушень трудової дисципліни чи правил внутрішнього трудового розпорядку КП «ПКВ» ЕМР. В Наказі № 44-к від 13.01.2016 р. «Про припинення трудового договору (контракту)» не наведено конкретних фактів допущеного ОСОБА_3 невиконання трудових обов'язків, не зазначено, коли саме вони мали місце, які проступки він вчинив після застосування до нього дисциплінарного стягнення та коли.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що у відповідача не було законних підстав для розірвання з ОСОБА_3 трудового договору за п.3 ст.40 КЗпП України.

Доводи апеляційної скаргипро те, що їм не було повідомлено про членство позивача у первинній професійній спілці «Комунальник Енергодара» є необґрунтованими.

Так, зі справи вбачається, що з 15 грудня 2015 року ОСОБА_3 є засновником та членом Первинної професійної спілки «Комунальник Енергодара», сферою діяльності якої є КП «ПКВ» ЕМР. Про створення профспілки та членство в ній ОСОБА_3 роботодавець повідомлявся письмово, при чому під час ознайомлення з наказом про звільнення ОСОБА_3 також зазначив у ньому про своє членство в професійній спілці т. 1 а.с.7). Тобто, відповідач був обізнаний про існування вищевказаної профспілки та членство в ній ОСОБА_3, але грубо проігнорував ці відомості та всупереч вимогам ст.43 КЗпП України розірвав трудовий договір з ОСОБА_3 без отримання згоди виборного органу Первинної професійної спілки «Комунальник Енергодара», членом якої є позивач.

Крім того, судом встановлено, що позивач ОСОБА_3 був обраний до виборного органу - Профспілкового комітету Первинної професійної спілки «Комунальник Енергодара», про що також повідомлявся відповідач.

Частиною 3 ст.41 Закону України "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності" передбачено, що звільнення членів виборного профспілкового органу підприємства, установи, організації (у тому числі структурних підрозділів), його керівників, профспілкового представника (там, де не обирається виборний орган профспілки), крім додержання загального порядку, допускається за наявності попередньої згоди виборного органу, членами якого вони є, а також вищестоящого виборного органу цієї профспілки (об'єднання профспілок).

Частина 3 ст. 252 КЗпП України визначає, що звільнення членів виборного профспілкового органу підприємства допускається за наявності попередньої згоди виборного органу, членами якого вони є, а також додатково - вищого виборного органу цієї професійної спілки.

З наведених приписів вбачається, що згода виборного органу первинної профспілкової організації необхідна, якщо звільненню підлягає член цієї організації, а якщо працівник є ще членом виборного профспілкового органу, то потрібна також згода вищого виборного органу цієї професійної спілки (об'єднання профспілок), але у будь-якому разі така згода необхідна якщо законодавством передбачений обов'язок роботодавця отримати таку згоду при звільнені працівника з певних підстав, передбачених законодавством.

У відповідності до правової позиції, висловленою судовою колегією в цивільних справах Верховного Суду України в зв'язку з аналізом причин перегляду судових рішень у цивільних справах викладеної в узагальненні судової практики від 01.12.1997 року у пункті 32 роз'яснено, що правила ст. 43 КЗпП України про необхідність попередньої згоди профспілкового органу підприємства (установи, організації) на розірвання трудового договору поширюються лише на його розірвання з підстав, передбачених п. 1 (крім ліквідації підприємства), п.п. 2, 3, 4, 5, 7 ст. 40 і п.п. 2, 3 ст. 41 КЗпП, якщо не йдеться про встановлені ст. 43(1) КЗпП випадки, коли така згода не потрібна. Розірвання трудового договору згідно з п.п. 6 і 8 ст. 40 і п. 1 ст. 41 КЗпП, припинення його з будь-яких інших передбачених Законом підстав, із наявністю такої згоди Законом не пов'язується. Статтею 252 КЗпП встановлені додаткові, крім передбачених ст. 43 КЗпП, гарантії при звільненні з ініціативи роботодавця виборних профспілкових працівників. Правила ст.ст. 43, 252 КЗпП стосуються випадків припинення трудових відносин в зв'язку з розірванням трудового договору з ініціативи роботодавця.

Тому колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що при звільненні позивача було порушено ст.ст. 43, 252 КЗпП України, Закон України "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності".

Фактично всі доводи заявника зводяться до переоцінки доказів. Будь-яких інших належних та допустимих доказів для спростування висновків суду першої інстанції, передбачених статтями 57,58,59 ЦПК України, які б мали доказове значення та заслуговували на увагу, чи порушень норм процесуального права, які можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, відповідно до ч. 3 ст.309 ЦПК України, апеляційна скарга не містить.

Розглянувши справу в межах заявленого позову та в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що фактичні обставини справи судом першої інстанції з'ясовано всебічно та повно, дано їм вірну правову оцінку, тому рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу комунального підприємства «Підприємство комунальної власності» Енергодарської міської ради відхилити.

Рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 20 березня 2017 року по цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте вона може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді:

Апеляційний суд Запорізької області

ЄУН 316/107/16-ц

Провадження №22ц/778/2280/17 Головуючий у 1 інстанції: Вільямовська Н.О.

Суддя-доповідач: Воробйова І.А.

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Вступна та резолютивна частина

07 вересня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Воробйової І.А.

суддів: Бєлки В.Ю.,

Онищенка Е.А.,

при секретарі: Евальд Д.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою комунального підприємства «Підприємство комунальної власності» Енергодарської міської ради на рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 20 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до комунального підприємства «Підприємство комунальної власності» Енергодарської міської ради, треті особи Первинна професійна спілка «Комунальник Енергодар», Первинна профспілкова організація комунального підприємства «Підприємство комунальної власності» Енергодарської міської ради про визнання незаконним та скасування частково наказу про застосування дисциплінарного стягнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу комунального підприємства «Підприємство комунальної власності» Енергодарської міської ради відхилити.

Рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 20 березня 2017 року по цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте вона може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: