Справа № 415/4893/17
Провадження № 2/415/1788/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.09.17 року м. Лисичанськ

Лисичанський міський суд Луганської області у складі:

головуючого судді Коваленко Н.В.,

за участю секретаря судового засідання Данько Л.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Лисичанську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Лисичанської міської ради про визнання права власності на спадкове майно, -

ВСТАНОВИВ:

До Лисичанського міського суду Луганської області звернувся позивач, ОСОБА_1, із позовною заявою до Лисичанської міської ради про визнання права власності на спадкове майно.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те що, 20.11.2009 року померла мати позивача ОСОБА_2, яка постійно проживала і була зареєстрована на день смерті за адресою: м. Лисичанськ, вул. Орловська, 69а. Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді будинку за адресою: м. Лисичанськ, вул. Орловська, 69а, який належав її померлому чоловіку ОСОБА_3, після смерті якого вона фактично прийняла спадщину. Спадщину, після смерті матері, прийняла її донька, ОСОБА_1, яка у встановлений законом строк подала заяву про прийняття спадщини, але не оформила її. 22.06.2017 року позивач звернулась до Лисичанської державної нотаріальної контори з заявою про вдачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері, але їй було відмовлено на підставі того, що немає можливості отримати інформацію, необхідну для вчинення нотаріальної дії. Згідно витягу зі спадкового реєстру, було посвідчено заповіт від гр. ОСОБА_2, місце зберігання якого Луганський обласний державний нотаріальний архів, який тимчасово знаходиться у м. Старобільськ Луганської області. Ідентифікувати особу померлої ОСОБА_4 не можливо, оскільки у спадковому реєстрі відсутні відомості про число, місяць, рік та місце народження заповідача. Отримати відповідь з Луганського обласного державного нотаріального архіву не має можливості, оскільки архівний фонд і всі справи знаходяться на непідконтрольній українській владі території у м. Луганську. Померла при житті нікому заповіт не передавала, нічого про нього не повідомляла, інших спадкоємців не має, ніхто до державної нотаріальної контори заповіт не предявляв та не приймав за ним спадщину. Оскільки позивач позбавлена можливості оформити спадщину у інший спосіб, вона змушена звернутись до суду.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не зявилась, про день, час та місце слухання справи була повідомлена належним чином. Від представника позивача ОСОБА_5 надійшла заява про розгляд справи у її відсутність та у відсутність позивача, позов підтримала.

Представник відповідача ОСОБА_6 в судове засідання не зявилась, надала заяву в якій позов визнала в повному обсязі, просила розглянути справу за її відсутності.

У зв'язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши матеріали справи встановив наступні обставини і відповідні їм правовідносини.

Як вбачається з копії паспорта громадянина України ЕН709134, виданого Лисичанським МВ УМВС України в Луганській області 22.05.2009 року, ОСОБА_1 народилась 29 липня 1969 року.

Згідно копії свідоцтва про народження І-АВ №452218 від 07.08.1969 року, виданого «Палацом щастя» м. Лисичанська, ОСОБА_7 народилась 23.07.1969 року, актовий запис 1007, батьком вказаний ОСОБА_3, мати - ОСОБА_2.

Згідно копії витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища №4 від 05.11.2013р., згідно якого ОСОБА_8 та ОСОБА_7 зареєстрували шлюб 21.05.1988 р. про що відділом реєстрації актів цивільного стану Лисичанського міського управління юстиції Луганської області зроблено актовий запис №405. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу ОСОБА_8. Шлюб розірвано, про що складено актовий запис №244.

Згідно копії витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища №7 від 05.11.2013р., згідно якого ОСОБА_9 та ОСОБА_10 зареєстрували шлюб 19.04.1997 р. про що відділом реєстрації актів цивільного стану Лисичанського міського управління юстиції Луганської області зроблено актовий запис №209. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу ОСОБА_5. 14.04.2005 року шлюб розірвано, про що складено актовий запис №166.

Згідно копії свідоцтва про шлюб серії І-ЕД №093076 від 15.05.2009 року, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Лисичанського міського управління юстиції Луганської області ОСОБА_11 та ОСОБА_12 зареєстрували шлюб 15 травня 2009 року, про що зроблено відповідний актовий запис 174, прізвище чоловіка після реєстрації шлюбу ОСОБА_11, дружини ОСОБА_11.

Судовим розглядом встановлено, що 20.11.2009 року померла мати позивача ОСОБА_2.

Факт смерті ОСОБА_2 підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ЕД № 229148, виданого 20.11.2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану Лисичанського міського управління юстиції Луганської області, актовий запис № 1608.

Батько позивача, ОСОБА_3, помер 25 січня 1995 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ЕД №192076 від 07.04.2009 року, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Лисичанського міського управління юстиції Луганської області, актовий запис 155.

Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина, у вигляді будинку за адресою: м. Лисичанськ, вул. Орловська, 69а, який належав її померлому чоловіку ОСОБА_3, після смерті якого вона фактично прийняла спадщину.

Згідно копії технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок, будинок 81 по вул. Орловська м. Лисичанська це колишній будинок №69а по вул. Орловська м. Лисичанська.

До складу зареєстрованих за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 входять: ОСОБА_3, помер 25.01.1995р., ОСОБА_10, ОСОБА_13, ОСОБА_2, померла 20.11.2009р., згідно довідки відділу надання адміністративних послуг № 4582 від 26.06.2017 року.

Як вбачається зі звіту про оцінку майна від 03.07.2017 року ринкова вартість будинку за адресою: місто Лисичанськ, вулиця Орловська, будинок 8, становить 71178 грн.

Згідно копії постанови державного нотаріуса Лисичанської державної нотаріальної контори від 22.06.2017 року після смерті ОСОБА_2 залишилось спадкове майно, яке складалось з житлового будинку за адресою: м. Лисичанськ, вул. Орловська, буд. 69а, який належав її померлому чоловіку ОСОБА_3, який помер 25.01.1995 року, спадщину після якого вона прийняла фактично, так як була зареєстрована за однією адресою з померлим на день його смерті. Згідно витягу зі спадкового реєстру №23597512, було посвідчено заповіт від імені ОСОБА_2 від 28.08.1998 року №3790 посвідчений приватним нотаріусом Лисичанського міського нотаріального округу ОСОБА_14, місце зберігання якого Луганський обласний державний нотаріальний архів, який тимчасово знаходиться у м. Старобільськ Луганської області. Ідентифікувати особу померлої ОСОБА_4 не можливо, оскільки у спадковому реєстрі відсутні відомості про число, місяць, рік та місце народження заповідача. Отримати відповідь з Луганського обласного державного нотаріального архіву не має можливості, оскільки архівний фонд і всі справи знаходяться на непідконтрольній українській владі території у м. Луганську. На підставі викладеного ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на належне ОСОБА_2, оскільки немає можливості отримати інформацію, необхідну для вчинення нотаріальної дії.

Згідно з Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна №97405957 за параметрами запиту Луганська обл.. м. Лисичанськ, вул. Орловська, буд. 69а відомості відсутні в реєстрах.

Згідно з Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна №97406549 за параметрами запиту Луганська обл. м. Лисичанськ, вул. Орловська, буд. 81 відомості відсутні в реєстрах.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» спадкові відносини регулюються Цивільним кодексом України, Законами України від 02.09.1993 року № 3425-ХІІ «Про нотаріат», від 23.06.2005 року № 2709-ІV «Про міжнародне приватне право», іншими законами, а також прийнятими відповідно до них підзаконними нормативно-правовими актами.

Відносини спадкування регулюються за правилами Цивільного кодексу України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року.

Згідно приписів ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, а у разі відсутності заповіту - спадкоємці за законом.

В силу статті 1261 ЦК України ОСОБА_1 як донька спадкодавця є спадкоємцем першої черги за законом.

В силу ст. ст. 1268, 1274 ЦК України спадкоємці за заповітом чи законом мають прийняти спадщину , або не прийняти її, чи відмовитися від прийняття спадщини на користь будь- кого із спадкоємців незалежно від черги.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Частиною пятою ст. 1268 ЦК України передбачено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Главою 86 ЦК України, а також спеціальним законодавством, зокрема, законом України «Про нотаріат», підзаконними нормативними актами, визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій притаманній юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів. Це знайшло також підтвердження у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику в справах про спадкування», в якій зазначено, що за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають.

Разом з тим, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

До цього ж, відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013року № 24/753/0/4-13 - висловлено думку про те, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися , якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Як вбачається з постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 22.06.2017 року, підставою для відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину, є наявність заповіту посвідченого 28.08.1988 року Лисичанською ДНК за реєстром 3790 від імені ОСОБА_2, проте ідентифікувати особу померлої неможливо, оскільки у спадковому реєстрі відсутні відомості про число, місяць, рік та місце народження, отримати необхідну інформацію не має можливості оскільки м. Луганськ є тимчасово непідконтрольною територією українській владі.

Відповідно до Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02.12.2015 року № 1275-р, м. Луганськ відноситься до території, де здійснювалася антитерористична операція.

Згідно із Переліком населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, затвердженим розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 року №1085-р м. Луганськ Луганської області віднесений до переліку населених пунктів, на території, на яких органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження.

Відповідно до Наказу № 953/5 від 17.06.2014 року Міністерства юстиції України «Про невідкладні заходи щодо захисту прав громадян на території проведення антитерористичної операції», зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 17 червня 2014 року за № 640/25417, з 20.06.2014 року тимчасово припинений доступ користувачів до Єдиних та Державних реєстрів інформаційної системи Міністерства юстиції України, а саме: Державного реєстру обтяжень рухомого майна, Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Спадкового реєстру, Єдиного реєстру спеціальних бланків нотаріальних документів, Єдиного реєстру довіреностей, Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень, Державного реєстру актів цивільного стану громадян, Єдиного державного реєстру осіб, які вчинили корупційні правопорушення, до закінчення антитерористичної операції на сході України на території, зокрема м. Луганська Луганської області.

Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до п. 1 ч. 1ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права.

Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК).

Крім того, суд при прийнятті рішення враховує вимоги ст. 6 Європейської Конвенції з прав людини та основоположних свобод «Право на справедливий суд», згідно яких кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що використана позивачем реалізація його права на спадкове майно через такий механізм, як звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини і неможливість її оформлення з незалежних від нього підстав, а саме з підстав здійснення антитерористичної операції у м. Луганську, яка триває до теперішнього часу та у звязку із неможливістю отримання заповіту, відповідає належному способу захисту порушеного права позивача. Тому, реалізувати своє право на спадкове майно позивач може лише через суд , у відповідності до ст. 16 та ст.392 ЦК України.

А також, враховуючи, що в межах даного позову, доведено, що є відповідні документи, які підтверджують той факт, що померла мати позивача мала у власності будинок, право на цю власність переходить до позивача у порядку спадкування за законом, але в звязку з тим, що від імені ОСОБА_2 був посвідчений заповіт 28.08.1988 року Лисичанською МНК, за реєстром 3790, але ідентифікувати особу померлої не можливо, та отримати необхідну інформацію неможливо з підстав здійснення антитерористичної операції у м. Луганську де знаходиться Луганський обласний нотаріальний архів, проте враховуючи, що ОСОБА_2 померла у 2009 році, але до теперішнього часу, тобто через багато років з моменту її смерті, до державної контори з питання отримання свідоцтва про право на спадщину на будинок за адресою: м. Лисичанськ, вул. Орловська, буд. 81 (колишній 69а) ніхто, крім позивача, не звертався, тому суд приходить до висновку, що факти, викладені позивачем у позовній заяві в обґрунтування своїх позовних вимог є достовірними, а також підтверджені письмовими доказами, сумніву у суду не викликають, у зв'язку із чим позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Інших спадкоємців в ході розгляду справи не встановлено.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

При зверненні до суду з даним позовом позивачем було сплачено судовий збір. Проте, оскільки позивач не зазначив про стягнення з відповідача на його користь судового збору, суд не вбачає підстав для його стягнення з відповідача.

Керуючись ст. ст. ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212-215 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Лисичанської міської ради про визнання права власності на спадкове майно - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, право власності на спадкове майно, яке складається з будинку за адресою: Україна, Луганська область, м. Лисичанськ, вул. Орловська, буд. 81 (колишній 69-а), в порядку спадкування після смерті матері ОСОБА_2, померлої 20 листопада 2009 року .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Н.В. Коваленко