Справа № 202/30/17
Провадження № 2/202/761/2017
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

04 вересня 2017 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді Зосименко С.Г.

при секретарі Шишлянніков О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Вдовіної Ліани Леонідівни про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2017 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідачів про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно посилаючись на те, що 15.02.2008 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «Приватбанк» було укладено договір про іпотечний кредит №DNU0G3. 01.09.2015 року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська було ухвалено рішення, яким в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором було звернуто стягнення на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, шляхом її продажу банком з укладанням від імені ОСОБА_1 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем. 03.03.2016 року апеляційним судом Дніпропетровської області було дане рішення суду змінено, доповнивши його резолютивну частину застереженням, що рішення суду в частині виселення не підлягає виконанню протягом дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». В іншій частині рішення суду від 01.09.2015 року залишено без змін. Не зважаючи на рішення суду ПАТ КБ «Приватбанк» використав ще один спосіб звернення стягнення на предмет застави шляхом використання позасудового порядку, а саме шляхом реєстрації права власності на предмет іпотеки на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя. Рішення про реєстрацію права власності іпотеко держателя на нерухоме майно було прийнято приватним нотаріусом Вдовіною Л.Л. Просив визнати протиправними та скасувати рішення від 18.11.2016 року, індексний номер 32430682 про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, а саме квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, зареєстрованого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Вдовіною Ліаною Леонідівною, скасувати в Держаному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис № НОМЕР_1 про державну реєстрацію права власності ПАТ КБ «Приватбанк» на нерухоме майно, а саме квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, судові витрати покласти на відповідачів.

Позивачка та її представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили задовольнити. Суду пояснили, що позивачка своєї згоди на примусове стягнення предмету іпотеки не надавала. Таке примусове звернення стягнення відбулося в порушення заборони, встановленої дією Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». У порушення ст. 36 Закону України «Про іпотеку» ПАТ КБ «Приватбанк» приховав факт існування рішення суду, що набрало законної сили про звернення стягнення на предмет іпотеки. Крім того, при проведенні реєстрації права власності на спірну квартиру не була проведена оцінка предмета іпотеки, було змінено загальну та житлову площу квартири.

Представник відповідача ПАТ КБ «Приватбанк» у судове засідання з'явився, позовні вимоги не визнав. Суду пояснив, що банк на власний розсуд вибирає спосіб захисту, тому відповідач звернувся до приватного нотаріуса Вдовіної Л.Л. із заявою про реєстрацію права власності на майно, яке розташовано за адресою: АДРЕСА_1 на підстав договору про задоволення вимог іпотекодержавтеля від 15.02.2008 року. Діючим законодавством не передбачено, що оцінка майна повинна бути проведена на час реєстрації права власності, тому оцінка вартості спірної квартир була проведена 01.12.2016 року. Банк своєчасно повідомив позивачку про реєстрацію права власності на спірну квартиру. Позивачка будь-яких заяв про відсутність її згоди до приватного нотаріуса не подавала.

Відповідач приватний нотаріус Вдовіна Л.Л. у судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву про розгляду справи за її відсутності. Подала до суду письмові пояснення, згідно яких 18.11.2016 року вона, як державний реєстратор, відповідно до п. 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року № 1127 було проведено державну реєстрацію права власності на квартиру № 99, що знаходиться за адресою: м. Дніпро, вул. С. Ковалевської, 8 ПАТ КБ «Приватбанк». Реєстрацію права власності було вчинено на підставі поданих документів відповідно до чинного законодавства.

Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 15 лютого 2008 року уклала з ПАТ КБ «Приватбанк» договір про іпотечний кредит №DNU0G3, згідно якого ОСОБА_1 отримала кредит в сумі 282825 грн. зі сплатою 15,00% річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 15.02.2033 року. В забезпечення виконання зобов'язань по кредитному договору, між сторонами був укладений іпотечний договір №DNU0G3 від 15 лютого 2008 року, згідно з яким в іпотеку банку було передано квартиру загальною площею 44,70 кв. м., житловою площею 30,50 кв. м., яка розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно заяви відповідачки від 18.09.2008 року кредитний договір №DNU0G3 від 15 лютого 2008 року переведено з валюти гривня в валюту долар США. Розмір кредиту після проведення конвертації з урахуванням винагороди банку складає 56148,12 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14,04% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 01.09.2015 року в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №DNU0G3 від 15 лютого 2008 року у розмірі 199775,3 доларів США було звернуто стягнення на квартиру АДРЕСА_1 шляхом продажу вказаного предмету іпотеки ПАТ КБ «Приватбанк» з укладанням від імені ОСОБА_1 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, з можливістю здійснення банком всіх передбачених дій, необхідних для продажу предмету іпотеки та виселено ОСОБА_1 з квартири, звернення стягнення зупинено на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Додатковим рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29.01.2016 року була визначена початкова ціна предмету іпотеки - квартири АДРЕСА_1 у розмірі 379484 грн. Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 03.03.2016 року рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 01.09.2015 року було змінено, та визначено, що рішення суду в частині виселення не підлягає виконанню протягом дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». В іншій частині рішення суду залишено без змін. Додаткове рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29.01.2016 року було змінено в частині визначення розміру пені, штрафу та початкової ціни предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Незважаючи на наявність рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки, яке набрало законної сили, ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Вдовіної Ліани Леонідівни із заявою про реєстрацію права власності на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 15.02.2008 року, укладеного між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1, при цьому банк надав повідомлення на ім'я ОСОБА_1 від 12.09.2016 року про намір здійснити перехід права власності до іпотекодержавтеля на предмет іпотеки, довідку про заборгованість за кредитним договором № DNU0G3 від 15 лютого 2008 року у розмірі 294227,27 доларів США станом на 02.11.2016 року та технічний паспорт на квартиру. Нотаріус прийняла рішення, індексний номер 32430682, про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, а саме квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 та зробила запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно № НОМЕР_1 про державну реєстрацію права власності ПАТ КБ «Приватбанк» на спірну квартиру.

Однак стаття 37 Закону України «Про іпотеку» - "передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки" не передбачає стягнення предмету іпотеки через суд, а передбачає тільки договірний порядок набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки, тобто за згодою (підписом) іпотекодавця.

Водночас право сторін укласти договір про задоволення вимог іпотекодержателя передбачено статтею 36 Закону, якою унормовано питання позасудового врегулювання спору.

Зокрема, сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Більше того, статтею 37 цього Закону прямо визначено порядок передачі іпотекодержателю справа власності на предмет іпотеки. Так, іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Враховуючи те, що банк вже використав своє право на задоволення вимог іпотекодержателя шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, отримавши рішення суд, тобто у судовому порядку, та не повідомивши про це приватного нотаріуса задовольнив забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, суд вважає, що рішення державного нотаріуса про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно було прийнято безпідставно та підлягає скасуванню. Однак суд не може задовольнити вимогу позивача про визнання даного рішення протиправним, оскільки саме з вини банку, який не повідомив нотаріуса про наявність рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки, нотаріус прийняв рішення про реєстрацію права власності на нерухоме майно. Також суд ставиться критично до твердження позивача, що реєстрація права власності на предмет іпотеки за банком відбулася в порушення заборони, встановленої Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки протягом дії цього Закону не може бути тільки примусово стягнуте нерухоме майно, яке вважається предметом іпотеки. Визнання за банком права власності на предмет іпотеки згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя не є примусовим стягненням, визнання права власності на предмет іпотеки можливе лише в позасудовому порядку врегулювання спору на підставі договору.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження та підлягають частковому задоволенню в частині скасування рішення від 18.11.2016 року про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, а саме квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, та скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про державну реєстрацію права власності ПАТ КБ «Приватбанк» на нерухоме майно, а саме квартири, що є предметом іпотеки за кредитним договором.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь позивачки стягується сплачений судовий збір у розмірі 551,20 грн., з приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Вдовіної Ліани Леонідівни на користь держави стягується судовий збір у розмірі 551,20 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 263, 526, 572 ЦК України, ст. ст. 1,12, 33, 36, 37, 38 Закону України «Про іпотеку» , п. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», п. 2.7 Порядку вчинення нотаріальних дій, ст. ст. 10, 11, 79, 88, 208, 209, 212-215, 360-7 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Скасувати рішення від 18.11.2016 року, індексний номер 32430682, про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, а саме квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, зареєстрованого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Вдовіною Ліаною Леонідівною.

Скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис НОМЕР_1 про державну реєстрацію права власності ПАТ КБ «Приватбанк», на нерухоме майно, а саме квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 551,20 грн.

Стягнути з приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Вдовіної Ліани Леонідівни на користь держави судовий збір у розмірі 551,20 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-ти денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя С.Г. Зосименко