Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31.01.2017

Літинський районний суд Вінницької області

в складі: головуючої судді Білик Н.В.

з участю секретаря Хижук Л.І. розглянуши у відкритому судовому засіданні в залі суду Літинського районного суду Вінницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Кулизької сільської ради Літинського району про визнання права власності на спадковий житловий будинок.

В С Т А Н О В И В:

До суду звернулася ОСОБА_1 із позовом до Кулизької сільської ради Літинського району про визнання права власності на спадковий житловий будинок. В позові зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_2. Після її смерті відкрилась спадщина, до складу якої входить житловий будинок з господарськими спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1.Спадкоємцем за заповітом на майно покійної є позивач, ОСОБА_1 Однак, вона не може оформити спадкове майно у нотаріальній конторі, так як на житловий будинок відсутні правовстановлюючі документи, що підтверджується відповіддю нотаріуса. Тому, за даних обставин, вона змушена звернутися до суду за захистом свого права. В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з'явилася. До суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовільнити. Представник відповідача, Кулизької сільської ради Літинського району, в судове засідання теж не з'явився. Надали суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги визнають в повному обсязі. Дослідивши матеріали, які є у справі, врахувавши позиції сторін, суд вважає, що позов обгрунтований та підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що між сторонами існують цивільні правовідносини, пов'язані із спадкуванням.

Копія свідоцтва про смерть (а.с.6) свідчить, що ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_2, в с.Українка Літинського району Вінницької області. Із копії заповіту (а.с.7) встановлено, що покійна ОСОБА_2 заповіла належний їй житловий будинок з господарським спорудами позивачеві по справі - ОСОБА_1. Копія свідоцтва про право на спадщину за заповітом (а.с.8) свідчить, що ОСОБА_1 є спадкомцем після смерті ОСОБА_2 за заповітом та отримала свідоцтво про право на спадщину на частину спадкого майна, а саме на земельну частку (пай), яка перебувала в колективній власності КСП "Нива". Копія технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.10-15) підтверджує, що у даному документі право власності на житловий будинок зареєстровано 1961 року за ОСОБА_2 Наявна відмітка про відсутність правовстановлюючих документів. Довідка видна виконкомом Івчанської сільської ради (а.с.9) підтверджує той факт, що згідно записів у погосподарській книзі, ОСОБА_2, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2, була власником житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1. Архівна виписка із рішення сільської ради (а.с.16) свідчить, що ОСОБА_2, згідно рішення 13 сесії 21 скликання Кулизької сільської ради від 21.10.1993, передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,56 га, що розташована по АДРЕСА_1. Лист-відповідь із Літинської нотаріальної контори (а.с.17) підтверджує, що ОСОБА_1 позбавлена можливості оформити спадковий будинок у нотаріуса через відсутність правовстановлюючих документів на будинковолодіння. Згідно ст.328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч.1 ст.1299 ЦК України, якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, спадкоємець зобов'язаний зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна. Згідно ст.392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право не оспорюється або не визнається іншою особою. Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року N 1952-ІУ, права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. На час виникнення спірних правовідносин діяла Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР від 31 січня 1966 року, згідно із ст. 1, ст. 6 якої встановлено, що реєстрацію будинків з обслуговуючими їх будівлями і спорудами та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР проводять бюро технічної інвентаризації виконкомів місцевих Рад депутатів трудящих. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто, записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону, права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.

За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах.

Додатками № 32 та № 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад.

Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985-1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Проте, незважаючи на внесення записів у погосподарські книги, спадкодавець своє право власності в БТІ не зареєструвала.

Згідно ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Стаття 1218 ЦК України передбачає, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Враховуючи те, що спірний будинок було побудовано у 1961 році, довідка Кулизької сільської ради Літинського району підтверджує, що згідно записів погосподарської книги, ОСОБА_2 являлася власником даного житлового будинку, спадкоємцем після смерті покійного є позивач, ОСОБА_1, тому наявні усі підстави для задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 3,10,60, 213-215 ЦПК України та ст. 1216-1218, 392 ЦК України -

В И Р І Ш И В:

Позов задовільнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право приватної власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 77,6 кв.м., житловою площею 38,3 кв.м., літ."А", веранда літ."а", сарай літ."Б", сарай літ."В", погріб з шиєю літ."п/В, ш/п", огорожа №1, огорожа №2, ворота№3, хвіртка №4 після смерті ОСОБА_2, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2.

Апеляційну скаргу на рішення суду сторони можуть подати до Апеляційного суду Вінницькї області через Літинський районний суд Вінницької області протягом 10 днів після проголошення рішення.

Суддя: Білик Наталія Володимирівна