РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №766/17629/16-ц

Пров. №2/766/5336/17

05 вересня 2017 року Херсонський міський суд Херсонської області у складі:

головуючого судді Хайдарової І.О.,

за участю секретаря Щербань А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою Приватного акціонерного товариства «Молодіжний житловий комплекс» до ОСОБА_1, Виконавчого комітету Херсонської міської ради, треті особи: Херсонське регіональне управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву», ОСОБА_2, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_5, 10.09.2011р.н., в інтересах яких діє мати ОСОБА_1 про виключення сімї зі списків квартирного обліку для покращення житлових умов, визнання кредитного договору недійсним, розірвання договору про будівництво (реконструкцію) житла,-

встановив:

У грудні 2016 року позивач звернувся до суду із позовом, в якому просив з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог (а.с.37) визнати недійсним кредитний договір від 01.03.2013 №455, укладений між ОСОБА_1 та Херсонським регіональним управлінням Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву»; розірвати договір про будівництво (реконструкцію) житла від 18.02.2013 №8/69-Х-31, укладений між ОСОБА_1 і позивачем у звязку з істотною зміною обставин.

В обґрунтування позову зазначили, що у лютому 2013 року до ПрАТ «МЖК» звернулася ОСОБА_1 з бажанням придбати квартиру у 9-поверховому 126-квартирному житловому будинку № 69 у 4-А Таврійському мікрорайоні м.Херсона, який на той час будувався, у рамках обласної програми розвитку молодіжного житлового кредитування. Забудовником, враховуючи соціальну спрямованість житлових програм (покращення житлових умов громадянами, які дійсно згідно із законодавством визнані такими, що цього потребують), для учасників житлових програм визначається вартість 1 кв.м загальної площі житла на рівні нижчому, ніж для громадян інвесторів/покупців житла на комерційній основі.

Між ПрАТ «МЖК» і ОСОБА_1 укладено договір про будівництво (реконструкцію) житла від 18.02.2013 №8/69-Х-31, погоджений Херсонським регіональним управлінням Держмолодьжитла, відповідно до якого ОСОБА_1 інвестує кошти у будівництво квартири №74 загальною площею 90,62 кв.м у житловому будинку № 69 у 4-А Таврійському мікрорайоні м.Херсона.

Херсонським регіональним управлінням Держмолодьжитла, за результатами опрацювання наданого родиною ОСОБА_1 пакету документів, на підставі заяви та укладеного договору про будівництво (реконструкцію) житла від 18.02.2013 № 8/69-Х-31, прийнято рішення про надання молодій сімї за рахунок коштів обласного бюджету пільгового довготермінового кредиту у сумі 410000,0 грн. на будівництво квартири № 74, при цьому сімя скористалася пільгою на дітей: родину звільнено від сплати відсотків за користування кредитом і 50% суми зобовязань за кредитом погашено за рахунок бюджетних коштів. За рахунок кредитних коштів оплачено більшу частину вартості квартири. Для забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором майнові права на квартиру №74 ОСОБА_1 передано в іпотеку Херсонському регіональному управлінню Держмолодьжитла.

У квітні 2016 року будівництво житлового будинку № 69 завершено, декларацію про готовність обєкта до експлуатації зареєстровано управлінням державної архітектурно-будівельної інспекції у Херсонській області 26.04.2016 № ХС 52.

У процесі підготовки до оформлення права власності інвесторів на збудовані квартири зясувалося, що у реєстрі речових прав на нерухоме майно міститься інформація, що у вересні 2006 року сімя ОСОБА_1 поліпшила свої житлові умови шляхом купівлі на імя чоловіка ОСОБА_2 квартири загальною площею 64,9 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1.

У вересні 2011 року зазначену квартиру ОСОБА_2 продано тітці дружини ОСОБА_6 На час отримання державного пільгового довготермінового кредиту сімя ОСОБА_1 у складі 5-ти осіб все ж була зареєстрована у зазначеній квартирі № 75.

Тобто, як вказує позивач у позові, сімєю штучно погіршено житлові умови. Відповідно до ст.35 Житлового кодексу Української РСР, абз.1 п.17 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 11 грудня 1984 р. № 470 «громадяни, які штучно погіршили житлові умови шляхом обміну займаного жилого приміщення, його псування або руйнування, відчуження придатного і достатнього за розміром для проживання жилого будинку (частини будинку), не беруться на облік потребуючих поліпшення житлових умов протягом п'яти років з моменту погіршення житлових умов».

Разом з тим, відповідно до рішення виконавчого комітету Херсонської міської ради від 20.11.2012 № 378 родину ОСОБА_1 було зараховано у списки квартирного обліку для покращення житлових умов у загальну чергу за № 7783, довідку про перебування на квартирному обліку ОСОБА_1 надано Херсонському регіональному управлінню Держмолодьжитла для отримання її сімєю пільгового державного кредиту. Враховуючи, що пільгові кредити надаються виключно молодим родинам та одиноким молодим громадянам, які потребують поліпшення житлових умов, то надання пільгового кредиту родині ОСОБА_1 суперечить вимогам законодавства, кредитний договір має бути визнано недійсним.

Той факт, що договір про будівництво (реконструкцію) житла від 18.02.2013 №8/69-Х-31 укладався з ОСОБА_1 як учасником обласної програми розвитку молодіжного житлового кредитування (на пільгових умовах), але родина ОСОБА_1 фактично не потребувала поліпшення житлових умов, суттєво змінює обставини, якими ПрАТ «МЖК» керувалося при укладанні договору на будівництво, а тому як єдино можливий варіант позивач вбачає розірвання договору про будівництво (реконструкцію) житла від 18.02.2013 №8/69-Х-31.

10.02.2017 року позивачем подано до суду заяву про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до якої зазначили, що сімю ОСОБА_1 було виключено зі списків квартирного обліку рішенням виконавчого комітету Херсонської міської ради №7 від 31.01.2017 як таку, що надала недостовірні відомості, у якій просили визнати недійсним кредитний договір від 01.03.2013 №455, укладений між ОСОБА_1 та Херсонським регіональним управлінням Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву»; розірвати договір про будівництво (реконструкцію) житла від 18.02.2013 №8/69-Х-31, укладений між ОСОБА_1 і позивачем у звязку з істотною зміною обставин.

Представником відповідача 14.03.2017 подано до суду письмові пояснення і докази, якими просив залишити без задоволення позов через необґрунтованість, вважає, що із позову не спостерігається ніяких порушень прав позивача, а навпаки вимоги відповідають незаконним інтересам позивача. Вказав, що внаслідок шахрайських дій забудовника останні фактично привласнили квартиру сімї ОСОБА_1, створили перепони для оформлення права власності. Крім того, вказав, що ОСОБА_2 з причин неможливості оплачувати кредит 23.09.2011 року продав квартиру №75 матері дружини ОСОБА_6, а отриманими коштами погасив кредит, тож вважає, що ніякого штучного погіршення житлових умов відповідачем не здійснено.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_7 позов підтримала, просила його задовольнити, зазначила, що пільгові кредити відповідно до Положення №584 надаються виключно молодим родинам, які потребують поліпшення житлових умов, то в даному випадку, надання пільгового кредиту суперечить вимогам законодавства. Зазначила, що факт того, що договір про будівництво (реконструкцію) житла укладався в даною родиною як учасником обласної програми розвитку молодіжного житлового кредитування на пільгових умовах, але родина ОСОБА_1 фактично не потребувала їх поліпшення, суттєво змінює обставини за якими укладався договір про будівництво, тому як єдиний можливий варіант забудовник ПрАТ «МЖК» вбачає розірвання даного договору, зважаючи на статтю 230 ЦК України.

Представник відповідача, за договором адвокат ОСОБА_8 надала суду копію ухвали Херсонського міського суду від 08.06.2017 р. про забезпечення позову, якою зупинено дію рішення виконавчого комітету ХМР від 30.01.2017р. №7 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 про скасування рішення. У судовому засіданні проти позову заперечувала, просила відмовити у його задоволенні, просила застосувати строки позовної давності через те, що договори укладались ще у 2013 році, тому на сьогодні пропущено трирічний строк позовної давності.

Представник виконавчого комітету Херсонської міської ради за довіреністю ОСОБА_9 30.08.2017 звернулась до суду із клопотанням про долучення документів, яким надала до суду копію рішення виконавчого комітету Херсонської міської ради «Про затвердження протоколу засідання міської громадської комісії з житлових питань при виконавчому комітету Херсонської міської ради від 10.01.2017 №1» від 31.01.2017 №7 та ОСОБА_7 з протоколу №1 засідання міської громадської комісії з житлових питань при виконавчому комітеті Херсонської міської ради від 10.01.2017р. В судовому засіданні 05.09.2017 через зменшення раніше заявлених позовних вимог позивачем та відсутністю позовних вимог до виконкому, покладалась на розсуд суду.

Представник третьої особи Херсонського регіонального управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» за довіреністю ОСОБА_10 в судовому засіданні зазначила, що при зверненні кандидата на участь у пільговому кредитуванні всі документи ретельно перевіряються працівниками фонду, однак відповідальність за достовірність поданих відомостей несуть самі кандидати-позичальники фонду.

Третя особа ОСОБА_2 у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, просив відмовити.

Суд, заслухавши пояснення сторін, встановивши обставини справи, перевіривши їх доказами, встановив наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У відповідності до ч. 3 ст.10, ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що 18.02.2013 р. між ПАТ «Молодіжний житловий комплекс», як забудовником, та ОСОБА_1, як інвестором, укладено договір №8/69-Х-31 про будівництво (реконструкцію) житла, з подальшими укладеними додатковими угодами, за умовами якого інвестор приймає участь в інвестуванні будівництва обєкта шляхом внесення грошових коштів в інвестування своєї частки, з подальшим отриманням її у свою власність, на умовах цього Договору. За п.3.1. Договору обєктом інвестування є квартира №74, що знаходиться в 9-ти поверховому багатоквартирному житловому будинку, за адресою: м.Херсон, 4-А Таврійський МКР, №69. Вказані розміри площі квартири є проектними. Фактичні розміри квартири будуть встановленні за результатами технічної інвентаризації, підготовленими БТІ. Розділом 5 Договору передбачена вартість одного квадратного метра житла. Додатком №1 до Договору про будівництво передбачено графік оплати квадратних метрів.

Згідно кредитного договору №455 (щодо надання пільгового довготермінового кредиту молодій сімї на будівництво (реконструкцію) житла чи придбання житла відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 29.05.2001 №584) від 01.03.2013 р., останній укладено між Херсонським регіональним управлінням Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» - кредитором, та сімєю, яку в правовідносинах представляє ОСОБА_1

Предметом договору є те, що кредитор зобовязується надати позичальнику грошові кошти відповідно до розрахунку розміру кредиту з визначенням власних внесків позичальника та суми коштів на страхування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання в сумі 410 000, 00 грн. Кредит надається позичальнику на будівництво житла трикімнатної квартири №74, яка знаходиться у багатоквартирному житловому будинку №69, загальною площею 90,62 кв.м., що будується, згідно з договором про будівництво (реконструкцію) житла №8/69-Х-31 від 18.02.2013 р., укладеним між забудовником ПАТ «МЖК» та позичальником.

На забезпечення виконання кредитного договору 04 березня 2013 р. між Херсонським регіональним управлінням Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» та громадянкою ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки майнових прав на житло, що будується за адресою: м.Херсон, 4-А Таврійський МКР, АДРЕСА_2.

За довідкою з місця проживання про склад сімї та реєстрацію, датованою 15.11.2012 роком вих.№528, наданою ЖЕО ЖБК «Дніпровець» ОСОБА_1 вбачається, що за адресою: м.Херсон, вул.Миру, 26, кв.№75, зареєстровано пять осіб, а власником квартири є ОСОБА_6

Із повідомлення відділу по обліку та розподілу житлової площі Херсонської міської ради за вих.№189 від 24.12.2012, вбачається, що згідно з рішенням виконавчого комітету міської ради ОСОБА_1 зі складом сімї із пяти осіб зарахована у списки квартирного обліку для покращення житлових умов.

Також, матеріали справи містять копію договору купівлі-продажу від 23.09.2011р., укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_6, за яким остання придбала у ОСОБА_2 трикімнатну квартиру №75, площею 64,9 кв.м. за адресою: м.Херсон, вул.Миру, буд.26, за 55819,00 грн. А також договір купівлі-продажу від 27.09.2006 р. за яким ОСОБА_2 придбав вищевказану квартиру.

Звертаючись із вказаним позовом до суду сторона позивача, окрім іншого, у судовому засіданні посилається на те, що родина відповідача ОСОБА_1 має родинний бізнес, а сама відповідач є стоматологом, має достатній рівень фінансової забезпеченості, при цьому всупереч законодавству України при укладенні вищевказаних договорів задля постановки на облік потребуючих поліпшення житлових умов та отримання державного пільгового довготермінового кредиту надала недостовірні відомості.

Однак, суд критично оцінює дані твердження з огляду на те, що вони не підтверджуються належними та допустимими доказами у справі.

Також, в судових дебатах представник третьої особи зазначила про те, при укладенні спірного договору усі документи, надані відповідачем, були перевірені, що спростовує доводи позивача та третьої особи про те, що відповідачем при укладенні спірного договору було надано недостовірні дані з огляду на те, що ці дані були перевірені та їх недостовірність не була встановлена.

Згідно зі статтею 16 ЦК України визнання правочину недійсним є одним з передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів осіб, а загальні вимоги щодо недійсності правочину передбачені статтею 215 цього Кодексу.

Так, відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (частини друга, третя статті 215 ЦК України).

При вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи статей 3, 15, 16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, передбачених законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене, в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається необхідний спосіб захисту порушеного права, якщо таке порушення відбулось.

Зважаючи все вищенаведене, суд не вбачає передбачених статтею 203 ЦК України підстав недійсності даного кредитного договору. А за умови відсутності підстав для визнання кредитного договору недійсним відсутні також і підстави для застосування передбачених частиною 1 статті 216 ЦК України наслідків недійсності правочину.

Щодо вимоги про розірвання договору про будівництво (реконструкцію) житла від 18.02.2013 №8/69-Х-31, укладений між ОСОБА_1 і позивачем у звязку з істотною зміною обставин, суд зазначає наступне.

У статті 651 ЦК України зазначено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Згідно зі статтею 652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов:

1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;

2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;

3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;

4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Зміна договору у зв'язку з істотною зміною обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом.

Отже, закон пов'язує можливість зміни або розірвання договору безпосередньо не з наявністю істотної зміни обставин, а з наявністю чотирьох умов, визначених ч. 2 ст. 652 ЦК України, при істотній зміні обставин.

Посилання позивача на те, що вони могли б отримати більші грошові кошти за спірну квартиру, якби продали її не цільової програмою, а у загальному порядку, не заслуговують на увагу та не доведені. Позивачем не надано доказів того, що будь-які особи зверталися до них із проханням придбати саме цю спірну квартиру. Крім того, як було встановлено в ході розгляду справи, відповідач сплатив грошові кошти за спірну квартиру, а тому фактично з боку відповідача договір виконаний.

Таким чином, не настала наявність обов'язкових умов істотної зміни обставин, передбачених ст. 652 ЦК України.

Відповідно до положень ст.ст. 256, 257, 267 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Представником відповідача заявлено клопотання про застосування строків позовної давності, яке, враховуючи відсутність поважних причин пропуску (ч. 5 ст. 267 ЦК України), для суду є обов'язковим.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову, оскільки в ході розгляду справи судом не було встановлено факту порушення прав та інтересів позивача, в звязку з чим позов не підлягає задоволенню.

Щодо судових витрат у даній справі, суд зазначає наступне.

Через канцелярію суду 05.09.2017р. надійшла заява від ОСОБА_11 про компенсацію витрат на правову допомогу.

У судовому засіданні 05.09.2017р. був присутній новий представник відповідача ОСОБА_8, відповідач до судового засідання не зявилася, представник ОСОБА_8 не підтримала заяву про компенсацію витрат на правову допомогу, а тому дане питання судом не вирішується.

Керуючись ст.ст.5-11, 60, 88, 208, 209, 213 - 215, 294 ЦПК України, суд, -

вирішив:

У задоволенні позову Приватного акціонерного товариства «Молодіжний житловий комплекс» до ОСОБА_1, Виконавчого комітету Херсонської міської ради, треті особи: Херсонське регіональне управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву», ОСОБА_2, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_5, 10.09.2011р.н., в інтересах яких діє мати ОСОБА_1 про виключення сімї зі списків квартирного обліку для покращення житлових умов, визнання кредитного договору недійсним, розірвання договору про будівництво (реконструкцію) житла - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Херсонської області через Херсонський міський суд Херсонської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення набуває законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СуддяОСОБА_12