Номер провадження: 22-ц/785/2144/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Цюра Т. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.09.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області в складі:

Головуючого: Цюри Т.В.,

Суддів: Сегеди С.М., Кононенко Н.А.,

при секретарі: Лопотан В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань апеляційного суду Одеської області апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 на заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 02 лютого 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення збитків,-

В С Т А Н О В И Л А :

Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 02 лютого 2016 року позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення збитків задоволений частково.

Стягнуто з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_4, майнову шкоду - збитки у розмірі 560920 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_4 суму сплаченого судового збору, у розмірі 3654 гривні.

В задоволенні решти позовних вимог, відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним заочним рішенням суду, представник ОСОБА_2 ОСОБА_3 подав до судуапеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить суд скасувати заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 02 лютого 2016 року та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

Заслухавши пояснення, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного заочного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, яке ухвалено на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджені тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не відповідає вказаним вимогам в повному обсязі з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 17.09.2014 року батько ОСОБА_2 та ОСОБА_4 ОСОБА_5 помер. Після його смерті спадкоємцями стали: ОСОБА_4 та ОСОБА_2, які у встановлений законом строк звернулися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, спадкова справа № 16/2014. Спадщина відкрилася на спадкове майно: квартиру за адресою: АДРЕСА_1; квартиру за адресою: АДРЕСА_2; ? частину ізольованої квартири за адресою: АДРЕСА_3; ? частину автомобілю ВАЗ 21062, д.н. 50614ОА, свідоцтво ОІС-159871 від 21.08.1996 року; легковий автомобіль седан, марки «MITSUBISHI» , модель «LANCER», 2008 року випуску; інше рухоме майно (меблі, побутова техніка, золоті вироби, ювелірні прикраси, грошові кошти).

29.11.2011 року згідно договору дарування, засвідченого Державним нотаріусом Пятої одеської державної нотаріальної контори ОСОБА_6, їх батько ОСОБА_5 подарував позивачу ОСОБА_4 квартиру за адресою: АДРЕСА_4.

25 лютого 2015 року, позивач видав розписку про те, що він отримав від ОСОБА_7 завдаток у розмірі 280460грн. що еквівалентно 10 тис. дол. США, в рахунок оформлення договору купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_5 та гарантував підписання договору купівлі-продажу вказаного нерухомого майна в період з 25.02.2015 року до 25.04.2015 року, для підготування необхідних документів для здійснення угоди. У разі не підписання договору купівлі-продажу квартири 25 квітня 2015 року, ОСОБА_4 зобовязався повернути покупцеві подвійну суму завдатку, тобто 560920 грн. (а.с. 7)

25.04.2015 року позивач не уклав угоду купівлі-продажу нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_5, оскільки на квартиру було накладено арешт, що підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно за № 38102637, в якому зазначено, що вказана квартира обтяжується на підставі ухвали за № 520/3125/15-ц Київського районного суду м. Одеси. (а.с.9)

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач має відшкодувати суму збитку в розмірі подвійного завдатку відповідно до ст..ст. 571, , 611 за порушення зобовязання.

Однак, колегія не може погодитись з таким висновком суду, з огляду на наступне.

Частиною 1 ст. 570 ЦК України передбачено, що завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. А частини друга вказаної норми передбачає, що якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Правові наслідки порушення або припинення зобов'язання, забезпеченого завдатком передбачені вимогами ст. 571 ЦК України: якщо порушення зобов'язання сталося з вини боржника, завдаток залишається у кредитора. Якщо порушення зобов'язання сталося з вини кредитора, він зобов'язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості. Сторона, винна у порушенні зобов'язання, має відшкодувати другій стороні збитки в сумі, на яку вони перевищують розмір (вартість) завдатку, якщо інше не встановлено договором. У разі припинення зобов'язання до початку його виконання або внаслідок неможливості його виконання завдаток підлягає поверненню.

За змістом названих норм завдаток є доказом існування зобов'язання, виконує платіжну функцію та є способом забезпечення виконання зобов'язання.

З положень ст. ст. 546, 548 ЦК України убачається, що завдатком може бути забезпечене лише дійсне зобов'язання, яке випливає із договору, укладеного сторонами

За таких обставин, суд першої інстанції не врахував те, що розписка складена ОСОБА_4 від 25 лютого 2015 року фактично містить умови попереднього договору, який згідно закону укладається у формі, встановленій для основного договору, в даному випадку договору-купівлі-продажу, а від так підлягала нотаріальному посвідченню, що не було дотримано.

Відповідно до ч. 1 ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.

Згідно ст. 635 ЦК України попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі.

Згідно ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Відповідно ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Суд, згідно ст.. 11 ЦПК України, розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих судом сторонами доказів.

Відповідно до ст.ст. 57- 60 ЦПК України, кожна сторона, за допомогою належних та допустимих доказів, зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що внесення завдатку як способу виконання зобовязання може мати місце лише в разі наявності зобовязання, яке повинно було виникати на підставі договору (попереднього договору) купівлі-продажу квартири, що ОСОБА_8 та ОСОБА_7 дотримано не було, оскільки попередній договір у відповідності до ст. 635 ЦПК України укладається у формі, встановленій для основного договору.

Відповідно ст. 303 ЦПК України апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального або процесуального права

Отже, оскільки, рішення суду постановлено з порушенням норм матеріального права, висновки суду не відповідають обставинам даної справи, рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 307, 309, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 задовольнити частково.

Заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 02 лютого 2016 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення збитків відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено шляхом подання касаційної скарги до касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий Т.В. Цюра

Судді: С.М. Сегеда

ОСОБА_9