Справа № 760/6741/17-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 вересня 2017 року м. Київ
Солом`янський районний суд м. Києва у складі:
головуючого судді Українця В.В.
при секретарі Трофимчук К.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про відшкодування моральної шкоди,
в с т а н о в и в:
12 квітня 2017 року ОСОБА_1 звернулась в суд з зазначеним позовом до Міністерства оборони України про відшкодування моральної шкоди.
Свої вимоги мотивує тим, що у 2014 році в зв`язку з початком збройної військової агресії Російської Федерації, яка полягала в окупації Автономної Республіки Крим та початком військових дій на сході України, її син, старшина ОСОБА_2 був призваний на військову службу у військову частину польова пошта НОМЕР_1 , де проходив військову службу на посаді заступника командира розвідувальної групи спеціального призначення 1 загону спеціального призначення.
Під час проходження військової служби з метою виконання бойового завдання її син, старшина ОСОБА_2 , був направлений в службове відрядження, де перебував в період з 11 квітня 2014 року по 29 липня 2014 року та брав участь в Антитерористичній операції.
29 липня 2014 року внаслідок бойових дій її син загинув.
Згідно витягу з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця Міністерства оборони України її син одержав ушкодження від вогнепальної зброї, а саме травму (забій головного мозку. Множинні переломи черепу та кісток обличчя). Згідно цього протоколу смерть сина була визнана такою, що пов`язана з виконанням обов`язків військової служби.
Трагічна та передчасна смерть її сина завдала їй значної психологічної травми, призвела до психічного зриву, оскільки після трагічної загибелі сина вона залишилась лише зі своєю невісткою та шестирічним онуком. Вона постійно знаходиться в пригніченому психологічному стані. Через важкий психологічний стан вона почала відчувати значне погіршення стану свого здоров`я, загострилися всі хронічні захворювання, такі як гіпертонія, почастішали напади головного болю та підвищеного тиску. Оскільки смерть її сина була пов`язана з виконанням обов`язків військової служби, тому обов`язок по відшкодуванню завданої їй моральної шкоди лягає на Міністерство оборони України.
Просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на відшкодування моральної шкоди 3000000 гривень.
У судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені вимоги та просив їх задовольнити. Пояснив суду, що позов пред`явлено до Міністерства оборони України як до фактичного роботодавця, так як відповідач неналежно організував переміщення військовослужбовців, внаслідок чого останні загинули. Сторона позивача вважає, що підставою для відшкодування моральної шкоди є саме неналежна організація Міністерством оборони України військової служби.
Представник відповідача вважала, що позов не підлягає задоволенню. Підтримала письмові заперечення проти позову. Пояснила суду, що в суд з позовом звернулась особа, яка не перебуває та не перебувала на військовій службі. Норма ст. 17 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» встановлює, що відшкодування військовослужбовцям заподіяної моральної шкоди провадиться у встановленому законом порядку, тобто при наявності протиправних дій та вини заподіювача. У позовній заяві відсутнє зазначення в чому саме полягає порушення прав позивача, яке вчинило саме Міністерство оборони України. Також, не зазначено якою посадовою чи службовою особою це право порушено. Отже, позивачем у заяві не наведено будь-яких фактів протиправності дій (бездіяльності) Міністерства оборони України та не зазначено відповідних доказів такої діяльності чи бездіяльності.
Крім того, відсутні підстави для застосування приписів ст. 1167 ЦК України, оскільки ця стаття регулює правовідносини, які виникають з наявності вини одного суб`єкта перед іншим. Вину Міністерства оборони України жодним документом не підтверджено.
ОСОБА_2 проходив військову службу за контрактом на посадах сержантського складу у Збройних Силах України з жовтня 1999 року. Таким чином, загиблий військовослужбовець ОСОБА_2 добровільно вступив на військову службу до Збройних Сил України. Координацію діяльності суб`єктів, які залучаються до боротьби з тероризмом, здійснює Антитерористичний центр при Службі безпеки України. Працівники правоохоронних органів, військовослужбовці та інші особи, які залучаються до антитерористичної операції, на час її проведення підпорядковуються керівнику оперативного штабу. у проведенні антитерористичної операції приймають участь підрозділи Збройних Сил України, але керівництво їх застосуванням здійснює виключно Антитерористичний центр при Службі безпеки України.
Висновок Центральної військово-лікарської комісії від 05 вересня 2014 року № 2560 щодо того, що травма і причина смерті сина позивача пов`язані з виконанням обов`язків військової служби, не встановлює та не підтверджує протиправності дій відповідача.
Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного.
Судом встановлено, що старшина ОСОБА_2 , заступник командира розвідувальної групи спеціального призначення 1 загону спеціального призначення, загинув 29 липня 2014 року в результаті ушкодження внаслідок військових дій від вогнепальної зброї (а.с. 8).
Згідно з лікарським свідоцтвом про смерть № 740 від 05 серпня 2014 року травми отримані 29 липня 2017 року ОСОБА_2 внаслідок вогнепального поранення (а.с. 12-13).
У витягу з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця (протокол № 2560 від 05 вересня 2014 року) травма старшини ОСОБА_2 : «Забій головного мозку. Множинні переломи черепу та кісток обличчя», та причина смерті, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби (а.с. 14).
Звертаючись до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди, ОСОБА_1 посилається на те, що вона, як мати померлого військовослужбовця ОСОБА_2 , має право на відшкодування моральної шкоди, завданої смертю фізичної особи.
Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Встановлено, що травми, від яких помер військовослужбовець ОСОБА_2 , отримані останнім під час проходження військової служби в зоні проведення Антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей.
Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Згідно зі ст. 17 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» відшкодування військовослужбовцям заподіяної моральної і матеріальної шкоди провадиться у встановленому законом порядку.
За положеннями ст. 3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» дія цього Закону поширюється на:
1) військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення (далі правоохоронних органів), Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, які проходять військову службу на території України, і військовослужбовців зазначених вище військових формувань та правоохоронних органів громадян України, які виконують військовий обов`язок за межами України, та членів їх сімей;
2) військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти;
3) військовозобов`язаних та резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і членів їх сімей.
Дія цього Закону не поширюється на членів сімей військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які загинули чи померли під час проходження військової служби (зборів), проходження служби у резерві внаслідок вчинення ними злочину чи адміністративного правопорушення, або якщо загибель (смерть) військовослужбовця, військовозобов`язаного чи резервіста сталася внаслідок вчинення ними дій у стані алкогольного, наркотичного або токсичного сп`яніння, чи є наслідком навмисного заподіяння собі військовослужбовцем, військовозобов`язаним чи резервістом тілесного ушкодження.
Дія цього Закону не поширюється на іноземців та осіб без громадянства, які проходять військову службу у Збройних Силах України.
Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала:
1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки;
2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт;
3) в інших випадках, встановлених законом.
Частиною 2 ст. 1168 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.
Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.
Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.
Частиною 2 ст. 1167 ЦК України передбачені спеціальні випадки відшкодування моральної шкоди незалежно від вини, а саме у разі завдання шкоди внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки та внаслідок незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт.
Зазначені випадки не стосуються обставин загибелі ОСОБА_2 , на які посилається позивач.
Стороною позивача не надано суду і доказів того, що смерть сина позивача пов`язана з неналежною організацією військової служби Міністерством оборони України.
Крім того, частиною 2 ст. 1167 ЦК України передбачене відшкодування моральної шкоди в інших випадках, встановлених законом.
Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Суд не вбачає правових підстав для задоволення вимог позивача про відшкодування моральної шкоди на підставі ст. 23 ЦК України, оскільки позивач не довів, що відповідач заподіяв йому моральну шкоду, яка полягає:
1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;
2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;
3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;
4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Саме такі підстави відшкодування моральної шкоди, визначені ч. 2 ст. 23 ЦК України.
Щодо посилань представника позивача на те, що позов пред`явлений до Міністерства оборони України як до роботодавця, який неналежно організував переміщення військовослужбовців, внаслідок чого останні загинули, то суд зазначає, що ОСОБА_2 не перебував у трудових відносинах з відповідачем.
Стаття 237-1 КЗпП України, на яку ОСОБА_1 посилається в позовній заяві, регулює порядок відшкодування моральної шкоди особі з якою працівник перебував у трудових відносинах, і не є підставою для відшкодування моральної шкоди позивачу за наведених ним в позові обставин.
З огляду на викладене, позов не підлягає задоволенню.
Керуючись статтями 23, 1167, 1168 ЦК України, ст. 3 СК України, ст. 17 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», ст. 3 Закону України «Про Збройні Сили України», статтями 3, 4, 10, 11, 57-60, 88, 169, 209, 212-215, 218, 223 ЦПК України, суд,
в и р і ш и в:
Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про відшкодування моральної шкоди.
Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду міста Києва через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Суддя: