АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
апеляційне провадження №№ 22-ц/796/997/2017
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

5 вересня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого Головачова Я.В.

суддів: Вербової І.М., Шахової О.В.

при секретарі Горак Ю.М.

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 7 вересня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2015 року ПАТ КБ "Приватбанк" звернулося до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 7 листопада 2007 року між ПАТ КБ "Приватбанк" та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір, відповідно до умов якого банк надав останньому кредит у розмірі 34892, 38 тис. доларів США на строк до 6 листопада 2012 року.

У забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором, між банком та ОСОБА_2 було укладено договір поруки, за умовами якого останній зобов'язався нести солідарну відповідальність перед банком у тому ж обсязі, що й боржник.

Посилаючись на те, що заочним рішенням Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 29 січня 2013 року з відповідача на користь банку стягнуто заборгованість за кредитним договором в розмірі 15 975, 49 доларів США, тому з урахуванням різниці від вказаної суми заборгованості, ПАТ КБ "Приватбанк" просило суд стягнути солідарно з відповідачів на свою користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 2 231, 53 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 49 272 грн. 18 коп.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 7 вересня 2016 року провадження у справі за позовом ПАТ КБ "Приватбанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договопром закрито на підставі п. 6 ч. 1 ст. 205 ЦПК України.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 7 вересня 2016 року у задоволені позову ПАТ КБ "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі ПАТ КБ "Приватбанк", посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення про задоволення позову. Скаржник зазначає, що рішення суду першої інстанції є незаконним; суд не прийняв у якості доказів подані банком документи; не мотивував яким саме обставинам не відповідає розрахунок заборгованості і які допущені арифметичні помилки при його виконані, зокрема, відповідачем не надано докази у спростування наданого банком розрахунку заборгованості, при цьому кредитний договір визнано відповідачем і він є дійсним.

Представник ПАТ КБ "Приватбанк" - ОСОБА_3 в суді апеляційної інстанції підтримала апеляційну скаргу з наведених в ній підстав.

ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_1 заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважав, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом установлено, що предметом спору є заборгованість за кредитним договором у розмірі 2231,53 доларів США, яку просив стягнути ПАТ КБ "Приватбанк" з ОСОБА_1, як різницю між сумою заборгованості станом на 19 серпня 2015 року (18207,02 доларів США) та сумою заборгованості, яка була стягнута заочним рішенням Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 29 січня 2013 року (15975,49 доларів США).

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову ПАТ КБ "Приватбанк", суд першої інстанції виходив із недоведеності позивачем своїх позовних вимог.

Такий висновок суду є правильним.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинстава є принцип змагальності сторін, в силу якого сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. При цьому кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У контексті положень одного із основоположних принципів цивільного судочинстава - принципу змагальності сторін вирішальним фактором є те, що суд не повинен нічого доказувати за своєю ініціативою, оскільки це - обов'язок сторін, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність.

При цьому виключним правом визначати предмет і підставу позову належить виключно позивачеві.

У даному випадку, пред'являючи позов до суду, ПАТ КБ "Приватбанк" просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у розмірі 2231,53 доларів США, як різницю між сумою заборгованості станом на 19 серпня 2015 року (18207,02 доларів США) та сумою заборгованості, яка була стягнута заочним рішенням Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 29 січня 2013 року (15975,49 доларів США).

При цьому позивачем не було надано до суду першої інстанції ані копії кредитного договору, ані відповідного розрахунку суми заборгованості, яка була предметом розгляду. Крім того, не було визначено позивачем і конкретного періоду, за який виникла вказана заборгованість. Єдиною підставою для визначення суми заборгованості було заочне рішення Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 29 січня 2013 року

Разом з тим, відповідачем в судовому засіданні було надано копію ухвали Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 29 січня 2013 року, якою було задоволено заяву ОСОБА_1 про перегляд відповідного заочного рішення, скасовано заочне рішення Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 29 січня 2013 року та справу призначено до розгляду в загальному порядку.

Ураховуючи викладене, позивач відповідно до вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України повинен був належними та допустимими доказами (ст. ст. 58. 59 ЦПК України) довести наявність у відповідача у конкретний періодж часу заборгованості за кредитним договором у визначеному ним розмірі.

Проте, позивачем таких доказів до суду першої інстанції не було подано.

Ураховуючи встановлені судом обставини, рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, що відповідно до ст. 308 ЦПК України є підставою для відхилення апеляційної скарги і залишення рішення суду першої інстанції без змін.

ПАТ КБ "Приватбанк" не позбавлений можливості подати до Індустріального районного суду міста Дніпропетровська заяву про збільшення розміру позовних вимог та поставити питання про стягнення заборгованості за кредитним договором за будь-який період часу.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк"відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 7 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий Я.В. Головачов

Судді: І.М. Вербова

О.В.Шахова