Справа №576/1694/16-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Мазур С. А.
Номер провадження 22-ц/788/1356/17 Суддя-доповідач - Хвостик С. Г.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2017 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Хвостика С. Г.,

суддів - Левченко Т. А. , Криворотенка В. І.

з участю секретаря судового засідання - Пархоменко А.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк»

на рішення Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 07 липня 2017 року

в цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и л а:

02 серпня 2016 року Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Приватбанк» (далі - ПАТ КБ «Приватбанк») звернулося до суду з вказаним позовом, вимоги якого обґрунтовані тим, що з ОСОБА_3 18 грудня 2012 року укладено кредитний договір, за умовами якого позичальниця отримала кредит у розмірі 2000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку під 30 % річних з кінцевим терміном повернення, що відповідає терміну дії картки. Скориставшись кредитними коштами, взятих на себе зобов'язань з вчасного їх повернення відповідач не виконала, тому станом на 31 травня 2016 року утворився борг на загальну суму 22657,96 грн., який банк просив з неї стягнути.

Рішенням Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 07 липня 2017 року у задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» відмовлено за пропуском строку позовної давності.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «Приватбанк», посилаючись на незаконність і необґрунтованість зазначеного рішення, неповне з'ясування обставин у справі, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що при вирішенні питання про застосування строку позовної давності суд не визначився з початком її перебігу та не врахував, що строк дії кредитної картки № НОМЕР_1 встановлено до вересня 2015 року, яка згодом була перевипущена на нову картку № НОМЕР_2 зі строком її дії до червня 2018 року. Крім того, вказує, що п. 1.1.7.31 Умов та Правил надання банківських послуг, які є невід'ємною частиною укладеного з відповідачем кредитного договору, передбачений строк позовної давності тривалістю 50 років. Таким чином, вважає висновки місцевого суду про відмову у задоволенні позову через пропуск банком строку позовної давності передчасними.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника банку ОСОБА_4, який підтримав доводи апеляційної скарги із зазначених в ній підстав, пояснення відповідача ОСОБА_3 про розгляд справи відповідно до закону, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов висновку про порушення прав позивача неналежним виконанням взятих позичальницею кредитних зобов'язань, проте відмовив у задоволенні позову, оскільки, на що послався суд, банком без поважних причин було пропущено строк позовної давності. При цьому, судом встановлено використання позичальницею 25.02.2013 року кредитних коштів у сумі 1500 грн., після чого борг щомісячними платежами нею не сплачувався, а перекази коштів з картки на картку у рахунок погашення боргу 01.10.2014 року у сумі 3,52 грн. та 28.04.2015 року у сумі 9,20 грн. суд не вважав добровільною сплатою кредитного боргу особисто ОСОБА_3, оскільки ці обставини належними доказами банк не довів, а відтак, вказані перекази не є визнанням боргу та не свідчать про переривання строку позовної давності.

Проте, колегія суддів повністю погодитися з таким рішенням суду не може, оскільки його ухвалено за неповного з'ясування обставин справи та з порушенням норм матеріального права.

Зокрема, з матеріалів справи вбачається, що на підставі анкети-заяви ОСОБА_3 про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у Приватбанку від 18.12.2012 року, їй було видано платіжну картку «Кредитка Універсальна» № НОМЕР_3 строком дії до вересня 2015 року (а.с. 5, 61).

З виписки по картці/рахунку № НОМЕР_3 і додатковим рахункам договору за період з 01.01.2012 року по 06.09.2016 року вбачається, що ОСОБА_3 на платіжну картку 18.12.2012 року встановлено кредитний ліміт у розмірі 300 грн., який 25.12.2012 року збільшено до 2000 грн. (а.с. 68-73)

25 лютого 2013 року позичальницею використані 1500 грн. кредитних коштів шляхом отримання у банкоматі готівки. При цьому, 60 грн. враховані банком як комісія за використання кредитних коштів (а.с. 60).

Факт видачі платіжної картки № НОМЕР_3 ОСОБА_3 не спростовує, проте вказує, що кредитні кошти 25.02.2013 року вона не використовувала.

На спростування доводів відповідача банком надано виписку за основною карткою № НОМЕР_1, з якої вбачається, що 25.02.2013 року була здійснена видача готівкових коштів у сумі 1500 грн. і здійснена вона була в м. Черкаси по вул. Хрещатик, 215 у будівлі медичного коледжу.

Зазначену обставину позичальниця як в суді першої інстанції, так і в апеляційному суді не спростувала.

Таким чином, факт укладення кредитного договору 18.12.2012 року та використання позичальницею 1500 грн. кредитних коштів позивачем доведений.

Крім того, позичальниця не визнала переказ коштів 01.10.2014 року у сумі 3,52 грн. та 28.04.2015 року у сумі 9,20 грн. у рахунок погашення боргу за кредитом. Обґрунтовуючи вказані доводи, ОСОБА_3 в суді першої інстанції у судовому засіданні 18.04.2017 року зазначила, що банк без її відома та згоди автоматично здійснив вказані перекази з картки, на яку вона отримувала заробітну плату.

На спростування зазначених заперечень відповідача банк суду належних доказів не надав, а відтак, не довів що відбулося договірне списання коштів у рахунок погашення боргу.

Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості у зв'язку з неналежним виконанням зобов'язань за кредитним договором за відповідачем станом на 31 травня 2016 року утворився борг у розмірі 22657,96 грн., з яких: 1560 грн. - заборгованість за кредитом; 16105,54 грн. - борг по процентах за користування кредитом; 3437,28 грн. - борг по пені і комісії; 500 грн. фіксованої частини штрафу та 1055,14 грн. його процентної складової (а.с. 4).

Цей розрахунок в частині нарахування процентів за користування кредитом, пені та комісії, а також штрафу, позивач обґрунтовує умовами, викладеними у Довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», а також в Умовах і правилах надання банківських послуг.

Проте, Довідка та зазначені Умови і Правила всупереч вимогам ст.ст. 207, 1055 ЦК України та ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» позичальницею не підписані й оригінали цих документів їй кредитором передані не були, у зв'язку з чим їх не можна вважати складовою частиною укладеного сторонами кредитного договору.

Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією, викладеною у постановах Верховного Суду України № 6-16цс15 від 11 березня 2015 року, № 6-240цс14 від 11 лютого 2015 року, № 6-698цс15 від 10 червня 2015 року, № 6-757цс 15 від 01 липня 2015 року, № 6-1926цс15 від 04 листопада 2015 року, а також № 6-2320цс16 від 22 березня 2017 року.

За таких обставин, на думку колегії суддів, за укладеним кредитним договором позичальниця має обов'язок щодо сплати заборгованості за тілом кредиту, а розмір процентів за користування цими коштами має обраховуватися, виходячи з положень ч. 1 ст. 1048, ч. 2 ст. 1054 ЦК України, за якими, якщо договором не встановлений розмір процентів, та їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

З розрахунку заборгованості позивача вбачається, що банк нараховував проценти за користування кредитними коштами з 01.03.2013 року по 31.05.2016 року.

Облікова ставка Національного банку України за вказаний період складає: з 01.03.2013 року - 7,5 % річних, з 10.06.2013 року - 7 % річних, з 13.08.2013 року - 6,5 % річних, з 15.04.2014 року - 9,5% річних, з 17.07.2014 року - 12,5% річних, з 13.11.2014 року - 14% річних; з 06.02.2015 року - 19,5% річних, з 04.03.2015 року - 30% річних, з 28.08.2015 року - 27% річних, з 25.09.2015 року - 22 % річних, з 22.04.2016 року - 19 % річних, з 27.05. по 31.05.2016 року - 18 % річних.

Отже, виходячи із суми заборгованості по тілу кредиту (1500 грн.) та кількості днів прострочення за відповідні періоди дії облікової ставки Національного банку України, розмір процентів за період з 01.03.2013 року по 31.05.2016 року складає 744,66 грн.

Підстави для нарахування пені, комісії та штрафів у зв'язку викладеним вище відсутні, оскільки анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг таких умов не містить, а інших угод з цього приводу між сторонами укладено не було.

Таким чином, відсутні також підстави для врахування у борг по кредиту 60 грн. комісії при використанні позичальницею 25.02.2013 року 1500 грн. кредитних коштів.

Не мають також правового значення і обставини переказу у рахунок погашення кредитного боргу 3,52 грн. 01.10.2014 року та 9,20 грн. 28.04.2015 року, оскільки домовленість про договірне списання вказаних коштів сторонами у письмовій формі не узгоджувалося.

Щодо позовної давності, то до заявлених у даній справі вимог про стягнення заборгованості по тілу кредиту та процентів за користування кредитом встановлюється передбачена ст. 257 ЦК України загальна позовна давність тривалістю у три роки.

Передумовою для застосування наслідків пропуску строку позовної давності, з огляду на положення ч. 3, ч. 4 ст. 267 ЦК України, є відповідна заява сторони у спорі, яка має бути подана суду до ухвалення рішення.

З матеріалів справи вбачається, що з відповідною заявою відповідач неодноразово зверталась до місцевого суду.

Задовольняючи вказану заяву ОСОБА_3, місцевий суд виходив з передбаченого Довідкою про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» та Умовами і правилами надання банківських послуг обов'язку позичальниці повертати борг щомісячними платежами.

Проте, як зазначалося вище, судом не враховано, що відповідні умови кредитного договору відповідач не підписувала, а відтак, обов'язок повернути кредитні кошти та проценти за їх використання визначається лише обумовленими між сторонами договору строками, тобто, до вказаного на отриманій відповідачем платіжній картці «Кредитка Універсальна» № НОМЕР_3 строку її дії до вересня 2015 року (а.с. 61).

Оскільки строк дії картки закінчився 30 вересня 2015 року, а позов заявлений 02 серпня 2016 року, тому трирічний строк позовної давності стосовно вимоги про стягнення заборгованості по тілу кредиту, на думку колегії суддів, не сплив.

З огляду на відсутність в Умовах та Правилах надання банківських послуг підпису відповідача, а також на вимоги ч. 1 ст. 259, ст. 207 ЦК України, доводи заявника апеляційної скарги про обумовлений сторонами спору 50-річний строк позовної давності на увагу не заслуговують.

Отже, виходячи з положень ст.ст. 526, 610, 611, 1048, 1054 ЦК України, з відповідача на користь ПАТ КБ «Приватбанк» необхідно стягнути заборгованість по тілу кредиту у сумі 1500 грн. та 744,66 грн. боргу зі сплати процентів за користування кредитним коштами, а всього 2244,66 грн.

За таких обставин, оскаржене рішення суду на підставі п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Відповідно до ч. 5 ст. 88 ЦПК України, пропорційно до задоволених позовних вимог (10%), сплачений позивачем та документально підтверджений судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції у розмірі 137,80 грн. (10% від 1378 грн.) та за розгляд справи в апеляційному суді у розмірі 151,58 грн. (10% від 1515,80 грн.) слід компенсувати за рахунок відповідача.

Керуючись ст.ст. 88; 307 ч. 1 п. 2; 309 ч. 1 п.п. 1, 4; 314 ч. 2; 316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 07 липня 2017 року у даній справі скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 18 грудня 2012 року у сумі 1500 грн. як заборгованість за кредитом та 744 грн. 66 коп. заборгованості по процентам за користування кредитом, а всього 2244 грн. 66 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» 137 грн. 80 коп. як компенсацію судового збору, сплаченого за розгляд справи в суді першої інстанції та 151 грн. 58 коп. за розгляд справи в апеляційному суді.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього часу може бути оскаржено протягом двадцяти днів у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -