Справа № 523/14/16-ц
Провадження №2/523/2011/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" вересня 2017 р.

Суворовський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Кисельова В.К.

при секретарі - Дзюба Г.І.

за участю позивачки - ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за борговою розпискою, -

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2015р. ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення боргу за борговою розпискою. Позовні вимоги мотивовані тим, що 09.07.2013р. ОСОБА_4, який був раніше засуджений, паспорт серія НОМЕР_1 виданий Суворовським РВ МВС України в Одеській області, спільно з дружиною ОСОБА_5, що мешкають за адресою: АДРЕСА_1, під розписку позичив у позивачки ОСОБА_1 кошти у розмірі 4000 гривень. Через деякий час, а саме 20.09.2013р. при свідках відповідач ОСОБА_4 отримав від позивача кошти у розмірі 80 доларів США та 30 Євро. Вищевказані кошти відповідач ОСОБА_4 зобов'язався повернути за першою вимогою Позивача. 07 жовтня 2013р. позивачка пред'явила усуну вимогу щодо повернення заборгованості, проте відповідач ОСОБА_4 відмовився повернути позичені кошти. Позивачка в своїх вимогах посилається на пояснення свідка ОСОБА_6, яка за твердженням позивачки, можете підтвердити факт отримання подружжям Іштван.

На підставі викладеного, позивачка просила стягнути з подружжя ОСОБА_4, ОСОБА_5 суму боргу у розмірі 8000 гривень.

В процесі судового засідання судом було з'ясовано, що справжнє прізвище, ім'я та по-батькові відповідачів є ОСОБА_7 та ОСОБА_3.

Судом також встановлено, що ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_1., актовий запис №1448 , зареєстрований 05.02.2016р. Відділом ДРАЦС у м. Одесі ОМУЮ. (а.с. 64) З актового запису вбачається, що місце проживання померлого невідомо.

З відомостей адресною бюро ГУ ДМС України в Одеській області вбачається, що ОСОБА_7 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1. Однак 03.04.2015р. був знятий з реєстрації, реєстрації не має.

З листа Четвертої Одеської держаної нотаріальної контори № 157/01-16 від 18.01.2017р. вбачається, що спадкова справа після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1. ОСОБА_7 не заводилась.

Відповідачка ОСОБА_3 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 з 21.07.2000р..

В зв'язку з відсутністю відомостей про відкриття спадкової справи, відсутності відомостей про наявність спадкового майна, а також враховуючи той факт, що ОСОБА_3 не приймала спадщину після померлого ОСОБА_7, а також не вважається такою, що прийняла спадщину, оскільки відсутні докази того, ОСОБА_3 та ОСОБА_7 на час відкриття спадщини проживали за однією адресою, суд ухвалою від 14 квітня 2017р. закрив провадження за позовними вимогами ОСОБА_1 до ОСОБА_7, про стягнення боргу за борговою розпискою.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 підтримала позовні вимоги у повному обсязі та пояснила, що саме подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_7 отримала від неї кошти. Позивачка також пояснила, що відповідачці ОСОБА_3 було достовірно відомо, що її чоловік отримав від неї позику. Однак повертати будь-які кошти вона збиралась, у зв'язку із чим, між ними виникла конфліктна ситуація.

Представник відповідачки ОСОБА_3 - ОСОБА_2 пояснила, що відповідачці ОСОБА_3 нічого невідомо про кошти, які були отримані ОСОБА_7 у ОСОБА_1, а також згоди на отримання позики вона не надавала. Вона також пояснила, що будь-які кошти від ОСОБА_1 на потребі сім'ї не були використані, а яким чином, чоловік ОСОБА_7 використав дані коштів, відповідачці невідомо.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню на підставі фактів, встановлених в судовому засіданні.

В судовому засіданні встановлено, що 09.07.2013р. ОСОБА_7 отримав в борг у ОСОБА_1 кошти у розмірі 4000 гривень. (а.с. 10)

Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Статтею 1047 ЦК України встановлено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Таким чином, розписка ОСОБА_7 свідчить про укладення договору позики між сторонами, що був укладений у простій письмовій формі, відповідно до вимог ст. 1047 ЦК України.

Стаття 1049 ЦК України, встановлює, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

В судовому засіданні також встановлено, що ОСОБА_7 та ОСОБА_3 перебували у шлюбі, актовий запис №1045 від 15 грудня 2011 року, зареєстрований Першим Малиновським відділом ДРАЦС ОМУЮ.

З листа Малиновського районного у м. Одесі відділу ДРАЦС ГТУЮ в Одеській області № 23/4/44-26 від 18.05.2017р. вбачається, що відомості про розірвання шлюбу між ОСОБА_7 та ОСОБА_3 відсутні.

Судом також встановлено, що ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_1., актовий запис №1448 , зареєстрований 05.02.2016р. Відділом ДРАЦС у м. Одесі ОМУЮ.

Таким чином, в період з 15.12.2011р. по ІНФОРМАЦІЯ_1. ОСОБА_7 та ОСОБА_3 перебували у шлюбі.

Відповідно до ч. 2 ст. 65 СК України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

Згідно ч. 4 ст. 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Частиною 2 ст. 73 СК України встановлено, що стягнення може бути накладено на майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, якщо судом встановлено, що договір був укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї і те, що було одержане за договором, використано на її потреби.

В судовому засіданні позивачка стверджувала, що вона надавала кошти в борг саме подружжю ОСОБА_7 та ОСОБА_3.

Представник відповідачки ОСОБА_3 - ОСОБА_2 пояснила, що відповідачці ОСОБА_3 нічого невідомо про кошти, які було отримані ОСОБА_7 у ОСОБА_1, а також згоди на отримання позики вона не надавала. Вона також пояснила, що будь-які кошти від ОСОБА_1 на потребі сім'ї не були використані, а яким чином, чоловік ОСОБА_7 використав дані коштів, відповідачці невідомо.

В судовому засіданні встановлено, що письмову згоду на укладення договору позики ОСОБА_3 не надавала, що не заперечували сторони в судовому засіданні.

Свідок ОСОБА_9 пояснила, що вона добре знала сім'ю ОСОБА_7 та ОСОБА_3. Вона також пояснила, що до ОСОБА_1 звернулась ОСОБА_3 з проханням надати їй в борг суму у розмірі 4000 гривень. В зв'язку з чим, ОСОБА_1 їй дозволила передати ОСОБА_3 суму у розмірі 4000 гривень, оскільки дані кошти, які належали ОСОБА_1 перебували у неї. Свідок також повідомила, що дані кошти у розмірі 4000 гривень через деякий час були їй повернуті ОСОБА_3. В той же час, їй відомо, що ОСОБА_1 передавала додатково сім'ї ОСОБА_3 додаткові кошти, які їй не повернули.

Свідок ОСОБА_10 пояснила, що вона прибирала службовий кабінет ОСОБА_1 та слухала розмову її по телефону, в якій її кума просила позичити кошти. Після чого, в кабінет зайшов чоловік, який представився ОСОБА_7, та ОСОБА_1 передала йому кошти. Однак, прізвищем чоловіка вона не цікавилась, а також вона не знає, скільки саме коштів передавалась та на які цілі.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд вважає, що оскільки було відсутнє письмове погодження ОСОБА_3 на отримання позики її чоловіком ОСОБА_7, то в даному випадку данні зобов'язання є особистим боргом дружини. Аналогічна позиція висловлена в ухвалі Верховного суду України від 02.09.2015р. по справі №6-1303ц15.

Крім того, в судовому засіданні не встановлено доказів, які свідчать, що дана сума позики була використана в інтересах сім'ї.

При цьому, суд звертає на увагу той факт, що за поясненнями свідка ОСОБА_9, вона від імені ОСОБА_1 особисто передала ОСОБА_3 кошти у розмірі 4000 гривень, яка їх через деякий час повернула.

Необхідно також звернуту увагу про те, що документального підтвердження, що 20.09.2013р. відповідач ОСОБА_7 отримав від позивачки кошти у розмірі 80 доларів США та 30 Євро не має.

На підставі викладеного, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за борговою розпискою не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст.1046, 1047,1049 ЦК України, ст.ст. 65,73 СК України, ст.ст. 10, 11, 208-209, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за борговою розпискою - залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку через Суворовський районний суд м. Одеси шляхом подачі апеляційної скарги в 10-ти денний строк з проголошення.

Суддя