Справа № 390/848/17
Провадження № 2/390/458/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" вересня 2017 р. Кіровоградський районний суд Кіровоградської області в складі:

головуючого - судді Пасічника Д.І.,

при секретарі - Рац М.О.,

за участю:

представника позивача - ОСОБА_1,

відповідача - ОСОБА_2,

представника третьої особи - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Кропивницький цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, про визнання правочину недійсним, застосування наслідків недійсності правочину,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом у якому просив визнати договір купівлі-продажу жилого будинку №2936, який 30.12.2000 року укладено між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 недійсним - фіктивним як правочин, що вчинено без наміру створення наслідків, а також просив визнати правочин вчинений 30.12.2000 року укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 договором дарування із внесенням інформації до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер ОСОБА_7, який є батьком ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_6, та чоловіком ОСОБА_8, у зв'язку із чим відкрилась спадщина на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, та автомобіль НОМЕР_1. За життя ОСОБА_7 не оформив правовстановлюючі документи на вказаний будинок, тому виник спір між дітьми померлого та другою дружиною померлого ОСОБА_8, який було врегульовано мировою угодою, затвердженою ухвалою Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 16.12.1996 року, згідно якої до ОСОБА_4 перейшло право власності на житловий будинок, а ОСОБА_8 отримала у власність автомобіль. Вказана мирова угода 16.01.1997 року була зареєстрована Кіровоградським ОБТІ, як правовстановлюючий документ на спірний будинок. ОСОБА_2 проживала у спірному будинку з 1997 року та доглядала за їхню матір ОСОБА_9, а тому за спільною згодою спадкоємців вказаний будинок було вирішено залишити ОСОБА_2, яка проживала разом з чоловіком ОСОБА_5 При оформлені права власності на будинок, стало відомо, що оформлення договору дарування коштує значно дорожче, а ніж оформлення договору купівлі-продажу, тому ОСОБА_2 погодилась на оформлення договору купівлі-продажу, надавши свої паспортні дані і самостійно оплативши угоду 23.12.2000 року. Під час складання угоди ОСОБА_2 та ОСОБА_5 жодних коштів не сплачували ОСОБА_4 і ОСОБА_6 Проте сімейне життя ОСОБА_2 та ОСОБА_5 не склалося, останній виїхав із спільного місця проживання, однак зніматися з місця реєстрації відмовився, у зв'язку із чим у 2017 році ОСОБА_2 подала позов до суду із вимогою про зняття ОСОБА_5 з місця реєстрації, але під час розгляду справи ОСОБА_5 подано до суду зустрічний позов про визнання спірного будинку спільною власністю подружжя. ОСОБА_4 і ОСОБА_6 мали намір подарувати спірний будинок виключно ОСОБА_2, а не їх подружжю. На підставі викладеного позивач вважає, що його права порушено, оскільки при укладанні договору купівлі-продажу майна жоден із спадкоємців коштів не отримував, проте ОСОБА_5 стверджує, що сплатив позивачу кошти за купівлю будинку. Позивач кошти від ОСОБА_5 не отримував, а оформленням договору купівлі-продажу фактично було прикрито договір дарування, тобто безоплатного відчуження майна.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримала позовні вимоги у повному обсязі, та просила їх задовольнити, надала пояснення по обставинам справи.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні визнала позовні вимоги та не заперечувала щодо задоволення позову в повному обсязі, надала пояснення по обставинам справи.

Представник третьої особи ОСОБА_3 заперечила проти задоволення позову та просила відмовити в задоволені, надала пояснення по обставинам справи.

Третя особа: ОСОБА_6 у судове засідання не з'явилася, повідомлена про час і місце судового розгляду у встановленому законом порядку, причину неявки суду не повідомила.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши письмові матеріали справи суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав.

У відповідності до ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частиною 1 статті 638 ЦК України вказано, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно ст.215 ч.1 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України.

Згідно ст.203 ч.ч.1-3,5-6 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер ОСОБА_7, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_3, виданим 22.03.1996 року Покровською сільською радою Кіровоградського району та області, актовий запис №7.

Ухвалою Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 16.12.1996 року затверджено мирову угоду між ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_8 та ОСОБА_5, згідно якої ОСОБА_8 відмовилася від своєї частки в спільній власності на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, а також вказаний житловий будинок переходить у власність ОСОБА_4 про, що не заперечують ОСОБА_2 та ОСОБА_6 Також, ОСОБА_5 передає у власність автомобіль М-21251, 1985 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 разом з ключами та технічним паспортом НОМЕР_4 ОСОБА_8

Додатковою ухвалою Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 23.12.1996 року визнано право власності за ОСОБА_4 на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, що раніше належав ОСОБА_7

Технічний паспорт на житловий будинок індивідуального житлового фонду від 24.10.2000 року проведено технічну інвентаризацію та визначено інвентаризаційну вартість житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, власником якого вказано ОСОБА_4

Згідно договору купівлі-продажу жилого будинку від 13.12.2000 року зареєстрованого в реєстрі за №2936, ОСОБА_4 продав, а ОСОБА_2 купила житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, за 2240 грн., які ОСОБА_4 одержав від ОСОБА_2 повністю до підписання договору.

02.02.1991 року ОСОБА_2 та ОСОБА_5 зареєстрували шлюб, який розірвано рішенням Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 13.12.2013 року, що підтверджується копією паспорту відповідача серія НОМЕР_5 від 09.03.2000 року.

06.10.2000 року ОСОБА_5 продав, а ОСОБА_10 купив житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_2, за 6518 грн., які ОСОБА_5 одержав від ОСОБА_10 повністю до підписання договору, що підтверджується договором купівлі-продажу жилого будинку від 06.10.2000 року, зареєстрованого в реєстрі за №2359.

Статтями 11, 60, 212 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Наведені вище докази, що надані сторонами, свідчать, що 13.12.2000 року ОСОБА_4 та ОСОБА_2 у встановленому законом порядку уклали договір купівлі-продажу жилого будинку, який посвідчений нотаріусом та зареєстровано в реєстрі за №2936, за придбання житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, ОСОБА_2 сплатила ОСОБА_4 2240 грн., які останній одержав повністю до підписання договору про, що свідчить пункт 3 вказаного договору.

Таким чином, суд вважає, що позивачем і його представником не надано суду належних і допустимих доказів, які свідчать, що при укладенні договору купівлі-продажу жилого будинку від 13.12.2000 року порушено вимоги, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання щодо судових витрат суд вважає, що понесені позивачем судові витрати, а саме судовий збір, не підлягають стягненню з відповідача, зважаючи на рішення прийняте судом по суті позову, що відповідає вимогам ст.88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.3, 16, 202, 203, 215, 216, 638 ЦК України, ст.ст.10, 11, 60, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволені позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, про визнання правочину недійсним, застосування наслідків недійсності правочину - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Кіровоградської області через суд першої інстанції шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя