АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження № 22-ц/796/9141/2017 р. Головуючий у 1 інстанції - Гладун Х.А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.09.2017 р. колегія суддів судової палати в цивільних справах

Апеляційного суду м.Києва в складі :

Головуючого - Мараєвої Н.Є.,

Суддів - Андрієнко А.М., Заришняк Г.М.

При секретарі - Гарматюк О.Д.

Розглянули у відкритому судовому засіданні в м.Києві

Цивільну справу за апеляційною скаргою

представника ОСОБА_1

на рішення Печерського районного суду м. Києва від 17 лютого 2017 р.

в справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна»

до ОСОБА_1, 3-особа: ТОВ«Страхова компанія «Наста»

про відшкодування завданої майнової шкоди

Заслухавши доповідь судді Мараєвої Н.Є., пояснення осіб, які з»явилися, перевіривши

матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів,-

В с т а н о в и л а :

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 17 лютого 2017 р. задоволено позов ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» до ОСОБА_1, 3-особа: ТОВ «Страхова компанія «Наста» про відшкодування завданої майнової шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «СК «ПЗУ Україна» в порядку регресу грошові кошти в розмірі 25 880,70 грн. та суму судового збору в розмірі 1218 грн.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить скасувати рішення Печерського районного суду м. Києва від 17 лютого 2017 р. та постановити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити та покласти судові витрати на відповідача, посилаючись на незаконність даного рішення, зокрема, що суд неповно з»ясував обставини справи, не дав належної оцінки доказам, порушив норми матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, 08.05.2013 р. між позивачем та ОСОБА_2 було укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів серія: АМ/№ 059198, предметом якого були майнові інтереси Страхувальника, пов'язані з експлуатацією автомобіля марки MAZDA6, державний номерний знак НОМЕР_1.

19.07.2013 р. в м. Києві сталась ДТП за участю застрахованого автомобіля НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_3, та автомобіля марки PORSCHE Cayenne, д.н.з. НОМЕР_3, під керуванням відповідача.

Згідно постанови Печерського районного суду м. Києва від 20.08.2013 р. ДТП сталася з вини відповідача.

В результаті настання ДТП автомобіль марки MAZDA 6, державний номерний знак НОМЕР_1, отримав механічні пошкодження та власнику було завдано матеріальної шкоди.

На підставі умов вказаного вище договору добровільного страхування наземних транспортних засобів серія: АМ/№ 059198, Страхового акту № UA002/L01/01 від 13.08.2013 року, страхового акту № UA002/L01/03 від 19.09.2013 року та розрахунку суми страхового відшкодування, позивачем на користь рахунок Страхувальника та на рахунок СТО ДП «Авто Інтернешнл» перераховано суму страхового відшкодування у загальному розмірі 25 880, 70 грн., що підтверджується платіжними дорученнями № 15147 від 14.08.2013 року та № 16192 від 20.09.2013 року.

Згідно ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до Страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке Страхувальник або інша особа, яка отримала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдану шкоду.

Таким чином, після виплати страхового відшкодування у позивача виникло право вимоги до відповідача.

Також, з матеріалів справи вбачається, що на момент настання ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована третьою особою за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ/0547498, що підтверджується витягом з СЦБД МТСБУ.

Відповідно ст.3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Згідно п.22.1. ст. 22 Закону № 1961-IV встановлено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у »зстановленому цим, Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно п. п. 33.1.4 п. 33.1 ст. 33 Закону № 1961-IV, у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально.

Як встановлено судом, відповілач повідомив ТзДВ «СК «Наста» про ДТП з мобільного телефону, що підтверджуються відповідною роздруківкою з його мобільного телефону.

Постановлюючи рішення суд виходив з того, відповідно до вимог чинного цивільного законодавства особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (ч.2 ст. 12 ЦК України).

Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї (ч.2 ст. 14 ЦК України).

Тому, кредитор має право вільно, на власний розсуд обирати спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.

Така позиція викладена Верховним Судом України в цивільній справі № 6-2587цс15 від 23.12.2015 р., а саме, що Страховик, який виплатив страхове відшкодування має право самостійно обирати спосіб захисту свого порушеного права, зокрема, право вимоги до винної особи про стягнення коштів у розмірі виплаченого страховиком відшкодування.

Згідно ч.ч.1, 2 ст. 360-7 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, установлену законом.

Оскільки, переконливих доказів зворотнього відповідачем не надано, то суд першої інстанції правильно вважав, що підстав для відступлення від правової позиції, викладеної у вищевказаних висновках Верховного Суду України, немає. Тому, позов в частині стягнення з відповідача в порядку регресу суми страхового відшкодування в розмірі 25880,70 грн. підлягає задоволенню.

За таких обставин судова колегія вважає, що суд першої інстанції обгрунтовано дійшов висновку щодо задоволення позову.

Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом повно з»ясовано обставини справи, дана належна оцінка доказам.

Висновки суду відповідають вимогам закону, підтверджуються матеріалами справи.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Підстав для скасування рішення суду не вбачається.

Керуючись ст.ст.218, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

У х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - відхилити, а рішення Печерського районного суду м. Києва від 17.02.2017 р. - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :