Ухвала іменем україни 06 вересня 2017 року м. Київ Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: головуючого Червинської М.Є., суддів: Ізмайлової Т.Л., Мазур Л.М., Кадєтової О.В., Попович О.В.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Білоцерківської міської ради Київської області, відділу Держземагенства у м. Білій Церкві Київської області, ОСОБА_4 про визнання незаконними і скасування рішення міської ради та державних актів про право власності на земельні ділянки, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Київської області від 15 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У червні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що рішенням Білоцерківської міської ради № 278 від 29 серпня 2000 року йому було надано право постійного користування земельною ділянкою розміром 320 кв.м для ведення особистого підсобного господарства по АДРЕСА_1, а розпорядженням виконавчого комітету Білоцерківської міської ради № 316р від 27 квітня 2001 року надано дозвіл на будівництво сараю-гаражу-літньої кухні на вказаній земельній ділянці. Технічний план на присадибний будинок по АДРЕСА_1 він виготовив 30 січня 2006 року, а кадастровий план - 28 січня 2010 року, де зазначено площу його земельної ділянки в розмірі 0,0491 га.

Звернувшись до Білоцерківської міської ради із заявою про приватизацію зазначеної земельної ділянки, він дізнався, що земельна ділянка вже приватизована ОСОБА_4 на підставі рішення Білоцерківської міської ради Київської області № 306 від 05 серпня

2005 року.

Вказував, що рішення Білоцерківської міської ради Київської області від 05 серпня 2005 року було прийняте з порушенням чинного законодавства, оскільки спірна земельна ділянка на законних підставах перебуває в його користуванні з 2000 року і рішення щодо її вилучення не приймалось, що, на його думку, є підставою до визнання оспорюваного рішення та виданих на його підставі державних актів недійсними.

Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_3 просив суд визнати незаконним та скасувати рішення Білоцерківської міської ради Київської області № 306 від 05 серпня 2005 року в частині надання дозволу ОСОБА_4 на приватизацію земельної ділянки та виготовлення державних актів про право власності на земельні ділянки, визнати недійсними державний акт про право власності на земельну ділянку площею 0,0993 га та державний акт про право власності на земельну ділянку площею 0,0489 га, видані на ім'я ОСОБА_4

Справа розглядалась судами неодноразово.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06 грудня 2013 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково.

Визнано недійсним рішення Білоцерківської міської ради Київської області № 306 від 05 серпня 2005 року в частині безоплатної передачі ОСОБА_4 у власність земельної ділянки для ведення садівництва площею 489 кв.м та затвердження виготовленої «Технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку громадян України в межах Білоцерківської міської ради.

Визнано недійсним державний акт про право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, виданий ОСОБА_4 на підставі рішення Білоцерківської міської ради Київської області № 306 від 05 серпня

2005 року щодо земельної ділянки площею 0,0489 га, для індивідуального садівництва по АДРЕСА_1.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Останнім рішенням апеляційного суду Київської області від 15 червня 2016 року рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06 грудня 2013 року скасовано в частині задоволених позовних вимог, ухвалено в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення апеляційного суду, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив із того, що приватизація земельної ділянки по АДРЕСА_1 площею 489 кв.м, здійснена на ім'я ОСОБА_4, позбавляє ОСОБА_3 його законно набутого права користування земельною ділянкою по АДРЕСА_1, яка у встановленому законом порядку не вилучалась з його користування. При цьому судом зазначено, що користування та розпорядження відповідачем земельною ділянкою площею 993 кв.м не порушує прав позивача, що було також визнано останнім.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог щодо земельної ділянки площею 489 кв.м та ухвалюючи в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд апеляційної інстанції виходив із того, що позивач не набув в установленому законом порядку право користування спірною земельною ділянкою, оскільки відсутні дані про оформлення відповідного державного акта, розмір земельної ділянки вказаний в рішенні виконавчого комітету міської ради є відмінним від розмірів зазначеним в кадастровому плані, крім того, відсутні докази присвоєння такій ділянці адреси - АДРЕСА_1. При цьому судом зазначено, що звернення позивача із даним позовом у червні 2013 року вчинене в межах строку позовної давності, оскільки доказів того, що ОСОБА_3 дізнався про порушення свого права раніше, ніж з листа Білоцерківської міської ради Київської області від 14 червня 2010 року, матеріали справи не містять.

Колегія суддів не погоджується із висновками суду апеляційної інстанції з огляду на таке.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що рішенням виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Київської області № 278 від 29 серпня

2000 року ОСОБА_3 виділено у постійне користування земельну ділянку площею 320 кв. м по АДРЕСА_1 для ведення особистого підсобного господарства за рахунок земель міськземфонду.

06 червня 2001 року ОСОБА_3 надано дозвіл на будівництво сараю-гаража-літньої кухні по АДРЕСА_1 відповідно до проектної документації, узгодженої та зареєстрованої розпорядженням виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Київської області № 316р від 27 квітня 2001 року.

Також судами встановлено, що ОСОБА_4 на праві власності належить будинок по АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 04 червня 2003 року.

Рішенням Білоцерківської міської ради № 306 від 05 серпня 2005 року «Про передачу земель у власність громадян, надання в оренду та про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на землю, внесення змін та доповнень у попередні рішення» затверджено виготовлену технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку громадянам України в межах Білоцерківської міської ради, а також площі переданих у власність земельних ділянок громадянам, зокрема, у власність ОСОБА_4 передано земельну ділянку площею 489 кв. м для індивідуального садівництва, яка розташована по АДРЕСА_1.

У квітні 2010 року ОСОБА_3 звернувся до Білоцерківської міської ради Київської області із заявою про приватизацію спірної земельної ділянки по АДРЕСА_1.

Листом від 14 червня 2010 року № 0-0827 виконавчий комітет Білоцерківської міської ради Київської області повідомив ОСОБА_3, що власник домоволодіння по АДРЕСА_1 ОСОБА_4 має державний акт про право власності на земельну ділянку площею 0,0993 га та державний акт про право власності на земельну ділянку площею 0,0489 га. При цьому роз'яснено право на звернення до суду з метою вирішення спору з приводу володіння, користування та розпорядження земельними ділянками.

Згідно акту про встановлення на місцевості та погодження зовнішньої межі земельної ділянки по АДРЕСА_1 від

08 червня 2004 року (т.1, а.с.117) та кадастрових планів земельних ділянок розміром 0,0993 га, та 0,0489 га, (т. 1, а.с. 118-119), не зазначено суміжним землекористувачем ОСОБА_3 та земельну ділянку по АДРЕСА_1.

Згідно ст. 22 ЗК України, в редакції, яка діяла на час винесення рішення виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Київської області № 278 від 29 серпня 2000 року, право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі і одержання документа, що посвідчує це право. Приступати до виконання земельної ділянки, в тому числі на умовах оренди, до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право власності або право користування землею, забороняється.

Враховуючи, що при складанні акта про встановлення на місцевості та погодження зовнішньої межі земельної ділянки по АДРЕСА_1 від 08 червня 2004 року погодження меж із позивачем, яки є користувачем земельної ділянки, що знаходиться по АДРЕСА_1, здійснено не було, при цьому рішення виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Київської області № 278 від 29 серпня 2000 року, за яким було виділено ОСОБА_3 у постійне користування земельну ділянку по АДРЕСА_1, не скасоване, рішення про вилучення у ОСОБА_3 вказаної ділянки не приймалось, правильним є висновок суду першої інстанції щодо порушення прав позивача внаслідок здійснення відповідачем приватизації ділянки по АДРЕСА_1.

Суд апеляційної інстанції зазначеного не врахував та безпідставно вважав, що відсутність відомостей в управлінні Держкомзему у м. Білій Церкві Київської області щодо реєстрації відповідного державного акта про право постійного користування земельною ділянкою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, є підставою для висновку про не порушення прав ОСОБА_3 Водночас, відомості виконавчого комітету Білоцерківської міської ради щодо відсутності інформації з питання присвоєння адреси «АДРЕСА_1», спростовуються матеріалами справи, зокрема, рішенням виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Київської області № 278 від 29 серпня

2000 року та затвердженою технічною документацією на зведений об'єкт нерухомості за вказаною адресою.

При цьому апеляційним судом, на виконання вимог ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 грудня 2015 року, встановлено, що про порушення свого права позивач дізнався з листа Білоцерківської міської ради Київської області від 14 червня 2010 року, оскільки доказів іншого матеріали справи не містять. Беручи до уваги зазначене, ОСОБА_3, звернувшись до суду із даним позовом у червні 2013 року, не пропустив строків позовної давності.

Суд першої інстанції правильно визначився із характером спірних правовідносин, вірно застосував норму права, яка підлягає застосуванню, законно та обґрунтовано дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_3

З огляду на наведене колегія суддів вважає, що суд апеляційної інстанції ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до скасування рішення суду першої інстанції, ухваленого згідно із законом, а тому рішення суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню із залишенням в силі рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 339, 343 - 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Київської області від 15 червня 2016 року скасувати, залишити в силі рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06 грудня 2013 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: Т.Л. Ізмайлова

О.В.Кадєтова

Л.М.Мазур

О.В. Попович