Справа № 445/520/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2017 року Золочівський районний суд Львівської області

в складі: головуючого судді Пилип'яка П. В.

при секретарі судового засідання Мацайло О.М.,

за участю позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Станька М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Золочеві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства "Львівгаз" про стягнення збитків та моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПАТ «Львівгаз» про стягнення збитків та моральної шкоди. В обгрунтування позовних вимог вказав, що Золочівським УЕГГ ПАТ «Львівгаз» було видано довідку від 19.04.2016 про непридатність газового лічильника, встановленого у с. Бортків Золочівського району Львіської області, у помешканні ОСОБА_3, у зв'язку з тим, що він не відповідає вимогам держстандартів. За результатами перевірки такий був визнаний непридатним для подальшої експлуатації та ремонту. На його неодоразові звернення, зокрема від 19.07.2016 та 19.10.2016, відповідач у заміні та встановленні газового лічильника відмовив та повідомив про необхідність придбання нового лічильника за власні кошти. Тому, через сім місяців з часу зняття попереднього лічильника, він придбав новий лічильник за власий кошт та встановив його. Важає відмову відповідача у встановленні лічильника газу незаконною і такою, що порушує його права. В зв'язку з наведеним просить стягнути із ПАТ «Львівгаз» 1150,00 грн. завданих збитків, вирачених на придбання лічильника газу та 63850,00 грн. моральної шкоди.

В судовому засідані позивач вимоги позову підтримав з підстав викладених у позовній заяві. Додатково пояснив, що обов'язок із заміни газового лічильника за рахунок коштів суб'єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу, встановлено Законом України «Про забезпечення комерційного обліку природнього газу» та Кодексом газорозподільних систем України. Також вказав, що він вважається споживачем газу, оскільки користується газом, проживаючи без реєстрації у будинку АДРЕСА_1, а вказаний будинок належить на праві спільної сумісної власності йому, його батькам та сестрі.

Представник відповідача ПАТ «Львівгаз» в судовому засіданні вимоги позову заперечив з підстав наведених у запереченні та додаткових поясненнях. Зазначив, що згідно з нормами Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природнього газу», Правил надання послуг населенню з газопостачаннята Кодексом газорозподільних систем України, в редакції яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, на газорозподільчі підприємства не покладався обов'язок щодо безоплатної заміни у побутових споживачів газових лічильників, які вийшли з ладу. Крім того, вказав, що побутовим споживачекм газу за адресою: АДРЕСА_1 є ОСОБА_4, яка приєдналася до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам шляхом сплати рахунку (квитанції) за поставлений природний газ. Також, ОСОБА_4 є власником житлового будинку за вказаною вище адресою. З позивачем не укладався договір на постачання та розподіл природного газу, йому не присвоювався особовий рахунок для оплати послуг газопостачання, а тому він не може вважатися споживачем послуг з газопостачання і його прав жодним чином не порушено. Просив у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

18 березня 2016 року працівниками Золочівської районної служби Буського УЕГГ ПАТ "Львівгаз» за адресою: АДРЕСА_1 (ос. рах. НОМЕР_1) було знято на періодичну повірку побутовий газовий лічильник G-4 «Самгаз», заводський номер НОМЕР_2, 2002 року випуску.

Згідно довідки від 19.04.2016 №381, виданої Червоноградською філією ДП «Львівстандартметрологія», газовий лічильник G-4 «Самгаз», заводський номер НОМЕР_2, визнаний непридатним для подальшої експлуатації.

ОСОБА_4 зверталася Золочівської районної служби Буського УЕГГ ПАТ «Львівгаз» про заміну газового лічильника за адресою АДРЕСА_1 (ос. рах. НОМЕР_1), що підтверджується заявою від 19.07.2016.

Також, з наявних у матерілах справи листів ПАТ «Львівгаз» від 26.07.2016 №Лв-4423-16 та від 26.102016 №Лв-5993-16, листа НКРЕКП від 06.12.2016 №6402/16/9-16 вбачається, що з питань заміни газового лічильника за адресою: АДРЕСА_1 на «урядову гарячу лінію» звертався позивач ОСОБА_1

Листом від 26.07.2016 №Лв-4423-16 ПАТ «Львівгаз» повідомило позивача про те, що йому необхідно придбати новий газовий лічильник за власні кошти та звернутися у Золочівську районну службу Буського УЕГГ ПАТ «Львівгаз» із заявою про виконання газомонтажних робіт.

Згідно копії товарного чеку, поданої позивачем, 28.09.2016 було придбано газовий лічильник «Самгаз» вартістю 1150 грн.

Відповідно до ст.6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» суб'єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, зобов'язані забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується комплексно, у тому числі для опалення, - до 1 січня 2012 року; для підігріву води та приготування їжі - до 1 січня 2016 року; тільки для приготування їжі - до 1 січня 2018 року. У разі невстановлення населенню у строки, зазначені у цьому підпункті, лічильників газу з вини суб'єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, припинення розподілу природного газу таким споживачам забороняється, а його облік до моменту встановлення лічильників газу здійснюється за нормами споживання, встановленими Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п.16-1 Правил надання послуг населенню з газопостачання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.1999 №2246 періодична повірка лічильників газу, їх технічне обслуговування та пов'язаний з такою повіркою ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) здійснюються за рахунок газорозподільного підприємства.

У разі коли лічильник газу, що перебуває у власності споживача, визнано в установленому порядку непридатним до подальшої експлуатації та ремонту, розрахунки із споживачем здійснюються протягом двох місяців з дня письмового повідомлення газорозподільним підприємством споживачеві про визнання лічильника газу непридатним до експлуатації та ремонту відповідно до середньомісячного (середньодобового) обсягу споживання природного газу за аналогічний період (опалювальний або міжопалювальний) попереднього року або фактичний період споживання (опалювальний або міжопалювальний), якщо він становить менш як шість місяців, а в подальшому - відповідно до встановлених норм споживання та вимог Закону України "Про забезпечення комерційного обліку природного газу".

Аналогічна норма міститься також у п.п.4 п.8 розділу 10 Кодексу газорозподільних систем України, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2016 №2494, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 06.11.2015 за №1379/27824 (у редакції від 26.11.2015, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин).

Факт перебування газового лічильника G-4 «Самгаз», заводський номер НОМЕР_2, 2002 року випуску, у власності споживача послуг з газопостачання за адресою: АДРЕСА_1, сторонами не заперечувався.

Відповідно до п.22 Правил надання послуг населенню з газопостачання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.1999 №2246 установлення лічильників газу здійснюється газорозподільним підприємством або підприємствами і організаціями, які мають необхідні ліцензії та дозвіл на виконання таких робіт. Вартість лічильника газу та послуг з його встановлення оплачуються у разі встановлення лічильника газу в газифікованому будинку - споживачем.

Таким чином, аналізуючи вищевказані норми чинного на час виникнення спірних правовідносин законодавства, можна зробити висновок, що у відповідача не було обов'язку щодо заміни за власні кошти газового лічильника за адресою: АДРЕСА_1, у житловому будинку, який належить ОСОБА_4, а відтак позивач не вправі вимагати у відповідача компенсації за придбаний ним газовий лічильник.

Відповідно до ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) та доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Оскільки, судом не встановлено порушення відповідачем ПАТ "Львівгаз" цивільних прав позивача, а відтак не заподіяно збитків позивачу, в задоволенні позовних вимог про стягнення таких необхідно відмовити.

За таких обставин не може бути відшкодована і моральна шкода,.

Також слід зазначити, що відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів» споживач це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника.

Зокрема, цей Закон регулює відносини між споживачами товарів (крім харчових продуктів, якщо інше прямо не встановлено цим Законом), робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг.

Згідно з роз'яснень, які містяться в п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.1996 року № 5 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів», споживачем, права якого захищаються на підставі Закону, є лише громадянин (фізична особа), котрий придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити товари (роботи, послуги) для власних побутових потреб. Закон регулює відносини споживача з підприємством, установою, організацією чи громадянином-підприємцем, які виготовляють та продають товари, виконують роботи і надають послуги, незалежно від форм власності та організаційних форм підприємництва. На відносини по виготовленню та продажу товарів, виконанню робіт і наданню послуг громадянином, який не є підприємцем, а також на випадки придбання товарів, користування послугами громадянином лише для підприємницької діяльності або підприємствами, установами, організаціями дія цього Закону не поширюється.

Відносини, щодо захисту прав споживачів можуть виникати також з актів законодавства або з інших угод, які не суперечать Закону.

При цьому, як вбачається з матеріалів позову ОСОБА_1 визначив себе як позивача у даному спорі, а не ОСОБА_4, яка є споживачем послуг по газопостачанню та в судовому засіданні не здобуто належних та допустимих доказів того, що позивач ОСОБА_1 є споживачем послуг з газопостачання в розумінні Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки як вбачається з наявного у матеріалах справи рахунку НОМЕР_1 від 09.08.2017 плати за спожитий газ побутовим споживачем природного газу за адресою: АДРЕСА_1 є ОСОБА_4, яка приєдналася до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам шляхом сплати рахунку (квитанції) за поставлений природний газ та є власником житлового будинку за вказаною вище адресою, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Інших докази про перебування позивача ОСОБА_1 у будь-яких договірних відносинах із ПАТ «Львівгазт» в матеріалах справи відсутні.

Таким чином, в судовому засіданні також не встановлено наявності між позивачем та відповідачем будь-яких правовідносин, які підпадають під сферу дії Закону України «Про захист прав споживачів», а отже підстави вважати, що між позивачем та відповідачем виникли правовідносини, які регулюються нормами Закону України «Про захист прав споживачів», відсутні.

За таких обставин, суд ураховуючи вищевказане, приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Крім того, на позивача ОСОБА_1 слід покласти судові витрати за подачу даного позову до суду з наступних підстав.

Водночас, в ході судового розгляду встановлено, що позовач ОСОБА_1 звернувся до суду в порядку п.7 ч.1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" та ч.3 ст. 22 Закону України "Про захист споживачів", згідно з якими від сплати судового збору звільняються споживачі за позовами, що пов'язані з порушенням їхніх прав. Проте, судом було встановлено, що позивач ОСОБА_1 не може вважатися споживачем у розумінні п.22 ст.1 Закону України "Про захист споживачів", а тому судовий збір за подання позову підлягав оплаті в загальному порядку.

Тобто, з ОСОБА_5 слід стягнути в користь держави 650 грн. судового збору, у зв'язку зі залишенням його позову без задоволення..

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 212-215, 223 ЦПК України, ст.6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», п.16-1, п.22 Правил надання послуг населенню з газопостачання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.1999 №2246, п.п.4 п.8 розділу 10 Кодексу газорозподільних систем України, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2016 №2494 (у редакції від 26.11.2015) суд,

У Х В А Л И В:

в задоволенні позову ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства "Львівгаз" про стягнення збитків та моральної шкоди - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави 650 грн. судового збору.

Рішення набирає законної сили після закінчення 10-денного строку з дня проголошення рішення, якщо протягом цього часу не буде подано апеляційної скарги.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через суд першої інстанції шляхом подання в 10- денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги разом з її копіями відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Суддя П. В. Пилип'як