Справа № 2-896/2003 Провадження № 22-ц/795/1734/2017 Категорія -цивільнаГоловуючий у I інстанції -Меженнікова С. П. Доповідач - Лакіза Г. П.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 вересня 2017 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіЛакізи Г.П.,
суддів:Тагієва С.Р., Харечко Л.К.,
при секретарі:Халимон Т.Ю.,
за участю:ОСОБА_5, представника ОСОБА_6 - адвоката Мошко М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на ухвалу Чернігівського районного суду Чернігівської області від 02 серпня 2017 року в справі за заявою ОСОБА_5 про незгоду з постановою народного судді та скасування постанови, -

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу Чернігівського районного суду Чернігівської області від 02 серпня 2017 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_5 про скасування постанови народного судді Чернігівського районного суду від 11 грудня 2003 року про стягнення аліментів, посилаючись на те, що ухвала суду є незаконною, постановленою з неправильним застосуванням норм матеріального та порушенням норм процесуального права.

Ухвалою Чернігівського районного суду від 02 серпня 2017 року задоволено заяву ОСОБА_5 про скасування постанови народного судді про стягнення аліментів. Скасовано постанову Чернігівського районного суду від 11 грудня 2003 року по справі №2-896/2003 про стягнення аліментів з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини. Роз'яснено, що заявлені вимоги можуть бути розглянуті у позовному провадженні з додержанням загальних правил щодо пред'явлення позову.

Згідно з доводами апеляційної скарги ОСОБА_6, суд першої інстанції безпідставно не вирішив питання про дотримання заявником процесуальних строків, про необхідність чого зазначав апеляційний суд, передаючи справу на новий розгляд. ОСОБА_6 вказує на те, що в справі наявні докази того, що щонайменше з 2005 року ОСОБА_5 був обізнаний про існування постанови Чернігівського районного суду від 11.12.2003 року, крім того, 01 серпня 2015 року ним було подано позов до Ленінського районного суду м. Полтави про зменшення розміру аліментів та звільнення від сплати заборгованості по аліментам, які стягуються на підставі постанови Чернігівського районного суду від 11.12.2003 року.

Також ОСОБА_6 зазначає, що з 01.03.1985 року відбулися суттєві зміни у законодавстві щодо порядку стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. З прийняттям Сімейного кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України Указ Президії Верховної Ради УРСР "Про деяку зміну порядку стягнення аліментів на неповнолітніх дітей" від 01 березня 1985 року фактично втратив чинність.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_5 та представника ОСОБА_6 - адвоката Мошко М.М., перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвала судді - скасуванню з передачею питання на новий розгляд до суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що підставою для скасування постанови народного судді про стягнення аліментів є лише незгода з постановою судді особи, яка зобов'язана платити аліменти, про що повинна подати таку заяву до суду. Процесуальні строки для подання такої заяви чинним законодавством не обмеженні, тому і поновленню не підлягають. А тому суд дійшов висновку, що заява ОСОБА_5 про скасування постанови народного судді від 11.12.2003 року підлягає задоволенню, оскільки ним подано заяву про незгоду з даною постановою. Крім того, судом було роз'яснено сторонам, що відповідно до ч.2 ст.382 ЦПК України, у справах про стягнення аліментів поворот виконання не допускається незалежно від того, у якому порядку ухвалено рішення, а після скасування постанови про стягнення аліментів, один з батьків, з ким проживає дитина, має право звернутися до суду у порядку, визначеному чинним цивільно-процесуальним кодексом, із позовною заявою про стягнення аліментів на неповнолітню дитину.

Однак, повністю погодитися з такими висновками суду першої інстанції не можна, зважаючи на таке.

Постановою судді Чернігівського районного суду від 11 грудня 2003 року, винесеною відповідно до Указу Президії Верховної Ради УРСР "Про деяку зміну порядку стягнення аліментів на неповнолітніх дітей" від 01 березня 1985 року, з ОСОБА_5, 1973 року народження, стягнуто аліменти на користь ОСОБА_6 на утримання доньки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку, починаючи з 24 листопада 2003 року і до її повноліття (справа № 2-896/2003).

У вересні 2016 року ОСОБА_5 звернувся до Чернігівського районного суду із заявою про незгоду з постановою народного судді та скасування постанови (а.с. 1-7).

Указом Президії Верховної Ради УРСР "Про деяку зміну порядку стягнення аліментів на неповнолітніх дітей" від 01 березня 1985 року встановлено, що заява про стягнення аліментів на неповнолітніх дітей у разі відсутності спору розглядається народним суддею одноособово без порушення цивільної справи. Заява про стягнення аліментів розглядається при наявності згоди особи, зобов'язаної платити аліменти, або неодержанні суддею у встановлений строк її заперечень.

У разі відсутності відомостей про згоду особи, зобов'язаної платити аліменти, народний суддя не пізніш як наступного після одержання заяви дня повідомляє її про цю заяву і пропонує їй у строк не більш як десять днів, якщо вона і заявник проживають в одному місті чи районі, а в інших випадках у строк не більш як двадцять днів повідомити про свою згоду на стягнення аліментів або подати заперечення проти пред'явленої вимоги.

При одержанні згоди особи, зобов'язаної платити аліменти, або у разі неодержання в установлений у повідомленні строк її заперечень, народний суддя не пізніш як наступного дня виносить постанову про стягнення аліментів. Стягнення аліментів провадиться в розмірах, установлених законом.

При незгоді з постановою народного судді особа, зобов'язана платити аліменти, має право подати про це заяву до суду. В цьому разі народний суддя скасовує постанову, і вимога одного з батьків про стягнення аліментів на неповнолітніх дітей розглядається у порядку позовного провадження.

Отже, Указом Президії Верховної Ради УРСР "Про деяку зміну порядку стягнення аліментів на неповнолітніх дітей" від 01 березня 1985 року єдиною підставою та умовою для скасування постанови про стягнення аліментів визнаачено подання до суду особою, зобов'язаною платити аліменти, заяви про незгоду з постановою судді. При цьому Указ не обмежує особу, зобов'язану платити аліменти, будь-яким строком для подання заяви про незгоду з постановою судді.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_6 про втрату чинності Указом Президії Верховної Ради УРСР "Про деяку зміну порядку стягнення аліментів на неповнолітніх дітей" від 01 березня 1985 року не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

У Рішенні Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року N 1-рп/99 (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) зазначено, що дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Проте, колегія суддів апеляційного суду не може погодитися з висновком суду першої інстанції щодо наслідків скасування постанови судді Чернігівського районного суду про стягнення аліментів від 11.12.2003 року, які зазначені в оскаржуваній ухвалі Чернігівського районного суду Чернігівської області від 02 серпня 2017 року.

Так, в оскаржуваній ухвалі судом першої інстанції роз'яснено, що після скасування постанови про стягнення аліментів, один з батьків, з ким проживає дитина, має право звернутися до суду у порядку, визначеному чинним цивільно-процесуальним кодексом, із позовною заявою про стягнення аліментів на неповнолітню дитину.

Таке роз'яснення суперечить абз.9 розділу I Указу Президії Верховної Ради УРСР "Про деяку зміну порядку стягнення аліментів на неповнолітніх дітей" від 01 березня 1985 року, яким передбачено, що при незгоді з постановою народного судді особа, зобов'язана платити аліменти, має право подати про це заяву до суду. В цьому разі народний суддя скасовує постанову, і вимога одного з батьків про стягнення аліментів на неповнолітніх дітей розглядається у порядку позовного провадження. Указом не передбачена необхідність нового звернення стягувача до суду з питання стягнення аліментів.

Проте, суд першої інстанції цього порядку не дотримався, необґрунтовано зазначивши, що після скасування постанови про стягнення аліментів, один з батьків, з ким проживає дитина, має право звернутися до суду у порядку, визначеному чинним цивільно-процесуальним кодексом, із позовною заявою про стягнення аліментів на неповнолітню дитину.

До того ж, питання часу звернення до суду з питання стягнення аліментів впливає на момент часу, з якого стягуються аліменти. По даній справі ОСОБА_6 звернулась до суду з вимогою про стягнення аліментів з ОСОБА_5 24.11.2003 року, а в разі нового звернення її з позовною заявою до суду аліменти присуджуються від дня пред'явлення позову (ст.191 СК України).

Після скасування оскаржуваної постанови заява ОСОБА_6 про стягнення з ОСОБА_5 аліментів на неповнолітню дитину судом першої інстанції фактично була залишена без розгляду з роз'ясненням їй права пред'явлення позову на загальних підставах, і з врахуванням приписів ч.8 ст.8, п.15 ч.1 ст.293 ЦПК України така ухвала підлягає оскарженню в апеляційному порядку, а доводи ОСОБА_5 про закриття даного апеляційного провадження суперечать вимогам ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відтак, оскаржувана ухвала суду відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 312 ЦПК України підлягає скасуванню з передачею питання скасування постанови народного судді на новий розгляд до суду першої інстанції, оскільки останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.3 ч.1 ст.312, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу Чернігівського районного суду Чернігівської області від 02 серпня 2017 року скасувати і передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:Судді: