Єдиний унікальний номер 242/1228/16-ц Номер провадження 22-ц/775/1472/2017
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 вересня 2017 року

Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Гапонова А.В.

суддів Новікової Г.В., Никифоряка Л.П.

за участю секретаря Марченко Я.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмуті апеляційну скаргу това-риства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» на рі-шення Селидівського міського суду Донецької області від 27 червня 2017 року по цивіль-ній справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із позовною заявою до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення.

У обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що 14.12.2011 року між ПАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір та іпотечний договір. Предмет іпотеки - квартира АДРЕСА_1.

Починаючи з 19.12.2014 року відповідач припинив виконувати кредитні зо-бов`язання.

08.07.2015 року між ПАТ «ВТБ Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гара-нтія» укладено договір відступлення прав вимоги за договорами іпотеки № 080715ін, від-повідно до якого позивач набув право іпотекодержателя відповідно предмета іпотеки.

У зв`язку з невиконанням зобов`язань відповідачем з'явилася заборгованість у розмі-рі 374 923,61 грн.

Позивач просив суд звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом надання ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» права продажу будь-яким способом від імені ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві на підставі договору купівлі продажу за початковою ціною реалізації встанов-леною на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки прове-деної суб`єктом оціночної діяльності незалежним експертом, із наданням ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» усіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. Одночасно просив виселити ОСОБА_1 та членів її родини з квартири, що є пред-метом іпотеки; стягнути судовий збір в розмірі 1378,00 грн.

Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 27 червня 2017 року у задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» відмовлено.

При ухваленні рішення суд виходив з того, що відповідно до умов договору за рі-шенням суду можливо звернути стягнення на предмет іпотеки лише шляхом проведення прилюдних торгів, а підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку у спосіб, що вимагає позивач, відсутні.

На вказане рішення ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» подало апеля-ційну скаргу, в якій просило рішення Селидівського міського суду Донецької області від 27 червня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом надання ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» права продажу будь-яким способом від імені ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві на підставі договору купівлі продажу за поча-тковою ціною реалізації встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки проведеної суб`єктом оціночної діяльності незалежним експер-том, із наданням ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» усіх повноважень, необ-хідних для здійснення продажу.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач зазначив, що судом першої ін-станції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання. Адже саме позивач має право обирати конкретний спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки. Це встановлено ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», п. 42 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 року № 5.

Щодо ненадання доказів узгодження сторонами ціни продажу предмета іпотеки по-зивач зазначив, що до позовної заяви було додано копію Іпотечного договору, відповідно до п. 2.2 якого за домовленістю сторін на момент укладення Договору нерухоме майно оцінено у 641 032,00 грн. Додатково суду було надано копію висновку про вартість об'єкта незалежної оцінки , відповідно до якого вартість склала 200 000,00 грн.

Представник позивача доводи апеляційної скарги підтримала та просила її задоволь-нити.

Представник відповідача проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив у її задоволенні відмовити.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши ма¬теріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги в межах апеляційного оскар-ження, апеляційний суд вважає, що скарга задоволенню не підлягає, а оска¬ржуване рі-шення слід залишити без змін, виходячи з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 14.12.2011 року між ПАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 258/2011-86 від 14.12.2011 р., відповідно до якого ОСОБА_1 отримала кредит в сумі 280 000,00 грн. зі строком кредитуван-ня до 14 грудня 2021 року під 15,9 % річних за користування кредитом (арк. справи 4-8).

Також 14.12.2011 року між ПАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_1 укладено Іпотеч-ний договір № 258з/2011-86 від 14.12.2011 року, відповідно до якого ОСОБА_1 передала в іпотеку належне їй на праві власності нерухоме майно: однокімнатну квартиру АДРЕСА_1, реєстраційний но-мер за РВПН 35137168 (арк. справи 13-17).

Згідно п.п.2.1. Іпотечного договору № 258з/2011-86 від 14.12.2011 предмет іпотеки належить Іпотекодавцеві на підставі Договору купівлі-продажу квартири посвідченого приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Цукуровою С.С. 14.12.2011 за реєстром № 5775. Внесено запис про реєстрацію правочину в Державний реєстр правочинів за реєстраційним номером 4799466. На момент укладення договору купівлі-продажу об'єкта нерухомості та цього Договору реєстраційний номер об'єкта за РПВН 35137168.

За домовленістю сторін на момент укладення цього Договору предмет іпотеки жит-лового призначення оцінено у сумі 641 032,00 грн.

Відповідно до п.п 4.2.12. вказаного Іпотечного договору, у випадку недостатності суми, отриманої в результаті реалізації предмета іпотеки Іпотекодержатель має право отримати суму для повного задоволення своїх вимог за рахунок будь-якого іншого майна, що належить Іпотекодавцю, на яке відповідно до чинного законодавства може бути звер-нено стягнення (арк. справи 13-16).

Приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу накладено забо-рону на відчуження зазначеного в договорі майна, до припинення іпотечного договору (арк.справи.17).

Згідно з розрахунком, заборгованість за кредитом станом на 08.07.2015 року складає 258 033,55 грн., з яких: заборгованість за кредитом 237 176,45 грн., заборгованість по від-сотках - 20 857,10 грн.(арк.справи.28).

08.07.2015 р. між ПАТ «ВТБ Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гаран-тія» укладено договір відступлення прав вимоги за договорами іпотеки № 080715ін, від-повідно до якого позивач набув право іпотекодержателя відносно предмета іпоте-ки. (арк.справи.25-26).

Статтею 512 ЦК України передбачено, що у зобов'язанні може бути замінений ін-шою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлен-ня прав вимоги).

Згідно ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного креди-тора у зобов'язані в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Згідно зі ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання або не виконав його у строк встановлений договором.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених до-говором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов'язаний повернути пози-кодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодав-цем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустой-кою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до ст. 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залиша-ється у володінні заставодавця або третьої особи.

Відповідно до п. 1.3 Іпотечного договору за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням та відшкодувати витрати у повному обсязі, розмір якої визначається на момент здійснення задоволення та визначається за критеріями, передбаченими умовами Кредитного договору та/ або цим Договором і які становлять по своїй суті максимальний розмір вимоги, а саме - вимоги за основим зобов`язанням, включаючи сплату процентів, комісійних винагород, неустойки, основної суми боргу, інших платежів, а також будь-якого збільшення цієї суми, передбаченого умовами Кредитного договору.

При цьому сторони домовились, що іпотека розповсюджується на будь-яке збіль-шення основного зобов`язання, в тому числі у випадку збільшення процентів за кредитом, змін графіку повернення кредиту та сплати процентів, зміни строків сплати процентів, основної суми боргу та інших платежів та не потребує внесення змін до цього Договору, оскільки цей Договір містить істотну умову щодо змісту основного зобов`язання та міс-тить посилання на правочин, у якому встановлено основне зобов'язання.

Відповідно до п. 4.2.5 іпотекодержатель має право вимагати достроково виконання зобов'язань за кредитним договором у повному обсязі, незалежно від строку виконання зобов'язань, а якщо його вимога не буде задоволена - звернути стягнення на предмет іпо-теки, задовольнити за рахунок його вартості свої вимоги в повному обсязі у разі:

- невиконання, неналежного виконання умов кредитного договору;

-порушення іпотекодавцем обов`язків щодо вжиття заходів, необхідних для збере-ження предмета іпотеки ( в т.ч. проведення поточного ремонту) та його захисту від пося-гань з боку третіх осіб, а також у разі знищення, пошкодження, вилучення, зменшення вартості предмету іпотеки або наявності такої загрози.

При настанні вказаних обставин іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та пози-чальнику письмову вимогу щодо усунення порушень у тридцятиденний строк та попере-джає про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання вимоги(арк.справи 13-17).

Проте, невиконання банком вимог ч. 1 ст. 35 Закону України « Про іпотеку» про на-діслання іпотекодавцю письмової вимоги про усунення порушення зобов`язання не є пе-решкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись до суду в будь-який час за захистом своїх порушених прав, оскільки іпотекодавець у судовому засіданні має можли-вість заперечувати проти вимог іпотекодержателя, що відповідає положенням ст. 124 Кон-ституції України.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в пункті 37 постанови № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», невиконання вимог частини першої ст. 35 Закону України « Про іпотеку» про надіслання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги про усунення порушення зобов'язання не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду (на відміну від інших способів звернення стягнення (частина третя статті 33 Закону), оскільки іпотекодавець у судовому засіданні має можливість заперечувати проти вимог іпотекодержателя, що відповідає положенням ст. 124 Конституції України.

Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульоване статтею 39 цьо-го Закону, якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнен-ня на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону.

Аналізуючи положення статей 33, 36, 37, 39 Закону України «Про іпотеку», 328, 335, 376, 392 ЦК України слід дійти висновку про те, що законодавцем визначено три способи захисту на задоволення вимог кредитора, які забезпечені іпотекою шляхом звернення стя-гнення на предмет іпотеки: судовий - на підставі рішення суду та два позасудових способи захисту: на підставі виконавчого напису нотаріуса і згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

У свою чергу позасудовий спосіб захисту за договором про задоволення вимог іпо-текодержателя або за відповідним застереженням в іпотечному договорі реалізується шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу.

При цьому договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застере-ження в іпотечному договорі, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно (частина перша статті 37 Закону України «Про іпотеку»).

Викладена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 30 березня 2016 року №6-1851цс15, від 28 вересня 2016 року у справі №6-1243цс16.

Згідно із частиною шостою ст. 38 Закону України «Про іпотеку» ціна продажу пред-мета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. Виходячи з змісту поняття «ціна» як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо у розумінні норми статті 39 цього Закону встановлення по-чаткової ціни предмета іпотеки означає встановлення її в рішенні суду в грошовому вира-женні, визначеної за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 цього Зако-ну .

Така ж правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 04 лис-топада 2015 року у справі №6-1120цс15.

Отже, у разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки резо-лютивна частина рішення суду має відповідати вимогам частини шостої статті 38, статті 39 Закону України "Про іпотеку"та положенням пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК України й у ній повинна зазначатись, крім іншого, початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Відповідно до п. 6.2 Договору звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на розсуд іпотекодержателя: на підставі рішення суду; на підставі виконавчого напису нотаріуса; шляхом позасудового врегулювання за домовленістю сторін на підставі цього Договору згідно з Договором про задоволення вимог, укладеним шляхом здійснення за-стереження про задоволення вимог іпотекодержателя у формах, порядку та на умовах, викладених в пп. 6.2.3.1 та 6.2.3.2 цього пункту Договору у порядку, встановленому чин-ним законодавством.

Відповідно до п. 6.2.3.1 шляхом передачі іпотекодержателю права власності на пре-дмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому ст. 37 Закону України « Про іпотеку».

Відповідно до п. 6.2.3.2 шляхом продажу іпотекодержателем від свого імені предме-та іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, передбаченому чинним законодавством України на таких умовах:

Дії щодо предмета іпотеки та укладення договору купівлі-продажу здійснюються іпотекодержателем від свого імені на підставі цього Договору, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателея та передбачає право іпотекодержателея на про-даж предмета іпотеки без отримання для цього будь-якого окремого уповноваження іпо-текодавця.

Ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпо-текодержателем або на підставі оцінки майна акредитованим іпотекодержателем незалеж-ним суб'єктом оціночної діяльності на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид май-на.

Договір купівлі-продажу предмета іпотеки, укладений відповідно до цього пункту Договору є підставою для реєстрації права власності покупця на нерухоме майно, що було предметом іпотеки. Відповідно до п. 6.5 Договору реалізація предмета іпотеки у разі зве-рнення на нього стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса прово-диться шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури і виконавчого прова-дження за початковою ціною, визначеною за ринковими цінами на день реалізації предме-та іпотеки.

Відповідно до ст. 38 Закону України «Про іпотеку» дії щодо продажу предмета іпо-теки та укладання договору купівлі-продажу здійснюються іпотекодержателем від свого імені, на підставі іпотечного договору, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, без необхідності отримання для цього будь-якого окремого уповноваження іпотекодавця.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідно до вищезазначених пунктів договору реалізація предмета іпотеки за рішення суду можлива лише шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого проваджен-ня за початковою ціною, визначеною за ринковими цінами на день реалізації предмета іпотеки.

Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульований статтею 39 За-кону України «Про іпотеку», якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реа-лізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування проце-дури продажу, встановленого статтею 38 цього Закону.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпо-течному договорі, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, отже є позасудовим способом врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпоте-ки.

Викладена правова позиція висловлена Верховним Судом України у Постанові від 9 серпня 2017 року № 1139цс17.

Тобто надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі шляхом продажу будь-яким способом на підставі договору купівлі-продажу відповідно до Закону України «Про іпотеку» та умов укладеного між сторонами договору, в даному випадку, є позасудовим способом захисту.

Окрім того, матеріали справи не містять даних про узгодження сторонами ціни про-дажу предмету іпотеки у зв'язку з виникненням зазначеної позивачем заборгованості, ста-ном напередодні звернення до суду з позовом, а наданий представником позивача звіт про вартість об'єкта незалежної оцінки суд не прийняв до уваги, оскільки він складений 03.11.2016 року, а позовна заява до суду подана 12.03.2016 року (поштова відмітка на кон-верті), тобто після звернення до суду та між сторонами вона не узгоджена.

Позивачем не вказана ціна предмета іпотеки, встановлена на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, як того вимагають положення п. 6.5 Договору. Уточнень позовних вимог з цього приводу не надано.

За таких обставин, враховуючи, що відповідно до умов договору за рішенням суду можливо звернути стягнення на предмет іпотеки лише шляхом проведення прилюдних торгів, відсутні підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, що вимагає позивач, а відповідно до принципу диспозитивності, закріпленого ст. 11 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін.

Таким чином доводи апеляційної скарги не впливають на правильність рішення суду першої інстанції.

Як зазначено в ч.1 ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд під час розг¬ляду справи в апеляційному порядку перевіряє законність і обґрунтованість рі¬шення суду першої інста-нції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заяв¬лених у суді першої інстанції.

Оскільки позивач в апеляційній скарзі не підтримує вимогу про виселення відпові-дачки з квартири, що є предметом іпотеки, апеляційний суд, перевіряючи законність і об-ґрунтованість рі¬шення суду в межах доводів апеляційної скарги, не переглядає рішення у цій частині.

Згідно з ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і за-лишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додер-жанням вимог матеріального і процесуального права.

Ухвалене судом рішення відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України, підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК України, апеляційний суд Донецької облас-ті, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» відхилити.

Рішення Селидівського міського суду Донецької області від 27 червня 2017 року за-лишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею закон-ної сили.

Судді: