Справа № 477/2077/16-ц
Провадження № 2/477/128/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2017 року м. Миколаїв

Жовтневий районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого - судді Козаченка Р.В.,

із секретарем судового засідання - Бітюковою С.В.,

за участю:

позивача - ОСОБА_1 (не з'явився), його представника - ОСОБА_2,

відповідачки - ОСОБА_3, її представника - ОСОБА_4,

відповідачки - ОСОБА_5,

представника третьої особи - не з'явилася,

розглянувши в м. Миколаєві у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Жовтневого районного суду Миколаївської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та ОСОБА_5, третя особа - Шевченківська сільська рада Вітовського (раніше - Жовтневого) району Миколаївської області про визнання частково недійсним свідоцтва про право власності на будинок та визнання права власності на майно в порядку спадкування за заповітом,

В С Т А Н О В И В:

В листопаді 2016 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідачки

ОСОБА_3, в якому просив визнати за ним право власності в прядку спадкування за заповітом, після смерті бабусі ОСОБА_6, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року, на ? частину житлового будинку.

Вказував, що після смерті бабусі залишився спадок у виді житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1

Йому відомо, що за свого життя бабуся склала на його користь та користь його сестри заповіт відносно зазначеного будинку, однак в сільській раді, де він був посвідчений, йому його не видають.

В той же час, він дізнався, що із незрозумілих причин та підстав будинок був оформлений в цілому на праві власності за його матір'ю ОСОБА_3 - відповідачкою у справі.

Посилаючись на те, що як спадкоємець за заповітом має право на ? частину спадкового будинку за заповітом, просив визнати за ним право власності на його ? частину в порядку спадкування.

Під час розгляду справи позивач збільшив свої вимоги - висунув додаткову вимогу, відповідно до якої просив визнати недійсним в 1/3 частині свідоцтво про право власності на вказаний будинок, видане 29 жовтня 2009 року Котляревською сільською радою Жовтневого району Миколаївської області на ім'я відповідачки, а також зменшив їх в іншій частині - просив визнати за ним право власності в порядку спадкування за заповітом на 1/3 частину будинку, оскільки заповіт був складений на користь трьох спадкодавців.

Під час розгляду справи ухвалою суду від 20 липня 2017 року до участі в справі в якості співвідповідача була залучена ОСОБА_7, яка також була включена в заповіт ОСОБА_6, а також залучена третя особа - Шевченківська сільську раду, яка є правонаступником Котляревської сільської Жовтневого району Миколаївської області.

В судове засідання позивач не з'явився, але направив на розгляд справи свого представника, яка в судовому засіданні позов підтримала та просила задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_3 до суду на розгляд справи по суті не з'явилася, про його час та місце була повідомлена належним чином, направила на розгляд свого представника, яка заперечувала проти задоволення позову через його безпідставність та необґрунтованість, в тому числі вказувала, що позивач не прийняв спадщину, тому не має права на спадкове майно. Також звертала увагу на те, що заповіт відносно будинку був посвідчений безпідставно з невідомих підстав, оскільки будинок належав ОСОБА_3

Відповідачка ОСОБА_5 також заперечувала проти позову через його безпідставність.

Представник третьої особи до судового засідання не з'явився, про його час та місце був повідомлений належним чином, причини неявки суд не повідомив.

Суд, заслухавши пояснення учасників розгляду справи, які з'явилися на розгляд справи, дослідивши матеріали справи, в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року в с. Котляреве Жовтневого (тепер - Вітовського) району Миколаївської області померла громадянка ОСОБА_6 і після її смерті відкрилася спадщина.

На час її смерті діяв ЦК України 1963 року.

Відповідно до положень ст. 525 та ст. 526 ЦК України 1963 року часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місце знаходження майна або його основної частини.

Згідно зі ст. 527 цього ж Кодексу спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті.

Статтями 529 та 530 ЦК України 1963 року визначені перша та друга черга спадкоємців. До першої черги відносяться діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки усиновителі померлого. До другої черги належать брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері.

Для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями.

Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Особи, для яких право спадкоємства виникає лише у випадку неприйняття спадщини іншими спадкоємцями, можуть заявити про свою згоду прийняти спадщину протягом строку, що залишився для прийняття спадщини. Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців. (ст. 548 та ст. 549 ЦК України 1963 року).

Згідно зі статтею 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу (підстави звільнення від доказування).

Відповідно до статті 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

В статті 60 ЦПК України також визначено, що докази повинні подаватися сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В той же час, доказів того, що позивач прийняв спадщину суду не надано. У разі неприйняття спадщини він не має права на спадкування.

Крім того, під час розгляду справи доказів того, що спадкодавиця мала право власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 і він після смерті входить до спадкової маси, суду також надано не було. Навпаки, відповідачкою ОСОБА_8 представлено суду копію довідки радгоспу "Южний" від 23 листопада 1973 року про виплату нею вартості цього будинку і переходу його до її власності. Що виключає його зі спадщини після смерті ОСОБА_6

Що ж до вимог про часткове скасування свідоцтва про право власності на будинок суд зазначає наступне.

Відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з положеннями ст. ст. 1. 3, 118 ЦПК України завданням цивільного судочинства є захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод і інтересів фізичних осіб та юридичних осіб в порядку, визначеному законодавством України. Захист цивільних прав у судовому порядку здійснюється шляхом пред'явлення позову до особи, якою, як вважає позивач, порушені його права, свободи чи інтереси.

За змістом ст.ст. 15, 16 ЦК України особа має право на захист свого порушеного права лише у випадку реального його порушення чи реальної небезпеки такого порушення. При цьому відповідачем у справі має бути особа, яка реально порушує чи створює реальну небезпеку порушення прав позивача.

Відповідно до п. 11 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про судове рішення у цивільній справі" оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК України), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що ОСОБА_1, з вимогою до часткове скасування (в 1/3 частині) свідоцтва про право власності на будинок, звернувся до відповідачки

ОСОБА_3, оскаржуючи при цьому також і дію органу місцевого самоврядування, який прийняв рішення про видачу цього свідоцтва.

Між тим, оскаржуючи правовстановлюючий документ, виданий Котляревської сільською радою Жовтневого району Миколаївської області, правонаступником якого є Шевченківська сільська рада Вітовського району Миколаївської області, не залучив її до участі в справі як співвідповідача.

Відповідно до ч.1 ст. 30 ЦПК України сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач.

Виходячи зі змісту ч. 1 ст. 33 ЦПК України, суд за відсутності відповідного клопотання позивача, з власної ініціативи не вправі проводити заміну неналежного відповідача на належного або залучати до участі у справі іншу особу як співвідповідача, оскільки право визначення особи відповідача надано виключно позивачеві.

Під час розгляду справи суд неодноразово звертав увагу представника позивача, яка була присутня в судовому засіданні та брала участь в розгляді справи на викладене, однак заяв про залучення сільської ради до участі в справі як співвідповідача не надійшло, а суд позбавлений самостійно вчинити таку дію.

Виходячи з цього вимоги і про визнання частково недійсним свідоцтва про право власності на будинок задоволенню не підлягають.

З врахуванням викладеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 88, 130, 209, 212-216 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та ОСОБА_5, третя особа - Шевченківська сільська рада Вітовського (раніше - Жовтневого) району Миколаївської області про визнання недійсним в 1/3 частині свідоцтва про право власності на будинок по АДРЕСА_1, видане 29 жовтня 2009 року Котляревською сільською радою Жовтневого району Миколаївської області на ім'я ОСОБА_3, та визнання права власності на 1/3 частину цього ж будинку в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_6, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року - відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Миколаївської області через Жовтневий районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

В судовому засіданні було проголошено вступну та резолютивну частину, його повний текст виготовлено та підписано 8 вересня 2017 року.

Суддя Р.В. Козаченко