Справа № 559/505/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2017 року Дубенський міськрайонний суд Рівненської області

в складі головуючого судді Ходак С.К.,

при секретарі Федчук А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дубно цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» про визнання договору недійсним та стягнення коштів згідно договору фінансового лізингу, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся в суд з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» (далі відповідач) про визнання договору недійсним та стягнення коштів згідно договору фінансового лізингу.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що 04.01.2016 через представника «Лізингової компанії «Еталон» в м. Луцьку ОСОБА_2 з ним було укладено договір № 003387 фінансового лізингу про поставку йому, як споживачу, трактора марки «Синтай ХТ 244», хоча в договорі без його волі зазначено «Бенсон-3520», за що ним через Ощадбанк сплачено 44000 (сорок чотири тисячі) грн. Техніку мали поставити протягом двох днів після сплати 50% коштів через банк, проте протягом семи днів техніку компанія не поставила, телефон офісу в м. Луцьк був відключений, а тому він змушений був поїхати в Луцьк та подав заяву про розірвання договору та повернення сплачених коштів. Вбачаючи в діях «Лізингової компанії «Еталон» шахрайські дії, спрямовані на заволодіння коштами, він звернувся з заявою до прокурора м. Луцьк з тим, щоб зловмисників було притягнуто до кримінальної відповідальності та повернуто кошти.

Після цього звернення директор ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» Коптє С.В. 01 лютого 2016 року направив йому лист з пропозицією змінити предмет лізингу на будь-який інший, а надалі, 11.01.2016 директор ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» надіслав повторно лист, що на підставі заяви позивача договір №003387 від 04.01.2016 вважається розірваним з 18.01.2016 з вирахуванням штрафу за дострокове розірвання договору від сплаченої суми авансового платежу.

Вищезазначений договір вважає недійсним, поскільки, ним обмежені права лізингоодержувача, а права лізингодавця є необмеженими та не перебачено будь-якої відповідальності за несвоєчасну поставку предмету лізингу.

Йому, як одержувачу предмету лізингу не були надані для ознайомлення додатки до договору фінансового лізингу та не надано копії додатків для ознайомлення. Вважає, що представник компанії «Еталон», недобросовісно виконуючи обов'язки, свідомо завела його в оману.

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про захист прав споживача» і умови договору, що обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими законодавством, визнаються не дійсними. Якщо в результаті застосування умов договору, що обмежують права споживача, споживачеві завдано збитків, то вони повинні бути відшкодовані винною особою. Споживач має право на відшкодування збитків, завданих йому продавцем у зв'язку використанням останнім переваг свого становища у виробничій чи торгівельній діяльності.

В домашніх умовах ознайомившись в повному обсязі із змістом договору фінансового лізингу він переконався, що був обманутим, оскільки з повідомлення представника ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» він укладав договір на доставку трактора вартістю 70000 грн., з яких 20.10.2015 сплатив 44000 грн., а як вбачається з додатку №1 інших клієнтів ціна в десятки перевищує договірну. У спірному договорі відсутня обов»язкова умова щодо індивідуальної визначеності предмета лізингу, прямо передбачена законодавством про фінансовий лізинг, що є порушенням ст. 203 ЦК України. Також у порушення вимог цієї норми до договору включено під виглядом лізингових платежів, обов'язкових до сплати лізингоодержувачем виплат, які не є лізинговими платежами, передбаченими законом. Відповідач включив до договірних умов платежі, які не є лізинговими, так як не передбачені переліком, встановленим у наведеній вище законодавчій нормі, та не пов'язані із користуванням предметом лізингу, чим вийшов за межі, передбачені законом для діяльності фінансового лізингу, що доводиться наступним: Перелік та розрахунок лізингових платежів описаний у ст. 8 договору та містить, зокрема: Перший лізинговий платіж (п. 8.2.1) який складається із: а) комісійної винагороди лізингодавця за організаційні заходи, пов'язані з підготовкою та укладенням договору (комісія за організацію) у розмірі 10 % вартості предмета лізингу, згідно додатку № 1 до договору, у розділі договору "визначення" комісія за організацію розуміє під собою одноразову плату лізингоодержвача лізингодавцю при укладанні договору; б) авансу ціни предмета лізингу, який розраховується як авансовий платіж, який визначений в додатку № 1 до договору та згідно розділу договору "визначення" є відшкодуванням частини вартості предмета лізингу та сплачується на протязі 90 днів у розмірі не менше 50% вартості предмета лізингу до моменту передання лізингу у користування; в) комісійної винагороди лізингодавця за передачу предмета лізингу у розмірі 3% вартості предмета лізингу. Із договірних лізингових платежів лише один із них відповідає ст. 16 ЗУ "Про Фінансовий лізинг" - комісійна винагорода за передачу предмета лізингу, п. 8. 2. 1 договору "Комісія за організацію" та аванс ціни предмета лізингу не передбачені ст. 16 ЗУ "Про фінансовий лізинг", а відтак включені до договору безпідставно.

Ці платежі не є лізинговими, так як не відповідають їх поняттю, визначеному законом як плати за користування предметом лізингу. За умовами договору для отримання трактора у лізинг, позивач повинен сплатити протягом року на користь відповідача не менше половини його вартості, а після отримання трактора у лізинг відшкодувати другу половину вартості трактора періодичними платежами протягом 60 місяців, тобто 5 років. При цьому власником трактора за договором купівлі-продажу з продавцем по укладенню договору купівлі-продажу з лізингоодержувачем є ТОВ "Лізингова компанія "Еталон". Таким чином спірний договір суперечить вимогам ст. 6, ст. 16 ЗУ "Про фінансовий лізинг", ст. 18 ЗУ "Про захист прав споживачів". Перелічені обставини свідчать про недодержання сторонами при укладенні спірного договору правил ст. 203 ЦК України щодо відповідності правочину актам цивільного законодавства, що тягне за собою недійсність правочину, як те передбачено ст.215 ЦК України. На виконання договору позивач сплатив на користь відповідача комісійну плату у розмірі 44000 грн., які за умови недійсностіправочинну в порядку ст.216 ЦК України мають бути повернуті позивачу.

Протягом тридцяти днів з дня підписання договору позивач тричі їздив в м. Луцьк в офіс компанії для з'ясування та уточнення умов договору, проте офіс було зачинено, а наступного разу його просто не стали слухати та випровадили з офісу.

Вважає, що в договорі фінансового лізингу №003387 від 04.01.2016 виключені та обмежені права лізингоодержувача, як споживача, стосовно лізингодавця у разі неналежного виконання ним обов'язків, передбачених договором та законом (пункт 8.13, розділ 8 договору), звужені обов'язки лізингодавця, які передбачені в Законі України «Про фінансовий лізинг», положеннях ЦК України, повністю виключена відповідальність лізингодавця за невиконання або неналежне виконання обов'язків щодо передачі предмета лізингу та передачі цієї речі належної якості, одночасно значно розширені права лізингодавця, які суперечать вимогам чинного законодавства.

Згідно пункту 3.5 договору, лізингодаведь не відповідає перед лізингоодержувачем за невиконання будь-якого зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета лізингу, його заміни, введення в експлуатацію, усунення несправностей протягом гарантійного строку, своєчасного та повного задоволення гарантійних вимог, монтажу тощо. За вищенаведеними зобов'язаннями відповідає продавець.

Окрім того в договорі лізингу відсутні будь-які відомості про продавця товару, його найменування та місцезнаходження, куди має звертатися споживач у випадку порушення якості, комплектності та інших умов з продажу товару. Також, пункт Т2712 розділу 12 договору встановлює жорстку односторонню відповідальність лізингоодержувача не лише за будь-яке порушення зобов'язання, а й за розірвання договору за його ініціативою, що є обмеженням принципів свободи договору, справедливості, розумності та добросовісності та є несправедливими умовами договору згідно з вимогами статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Передбачені пунктами 5.1 та пункту 8.2.1. вказаного договору зобов'язання лізингоодержувача сплатити комісію за організацію оформлення даного договору та комісію за передачу предмета лізингу, а також визначені пунктом 8.2.3 даного договору обов'язки сплатити другий лізинговий платіж, виходять за межі переліку передбачених законом платежів, а тому вказані пункти договору є недійсними, у зв'язку з чим вказані положення договору є несправедливими.

Вважає, що про фіктивність укладеного договору №003387 від 04.01.2016 свідчить і той факт, що переконавшись в його нереальності, 18.01.2016 він звернувся в ТОВ «Лізингова компанія «ЕТАЛОН» з заявою про розірвання договору, який було розірвано, але разом з тим поступила пропозиція про заміну предмету договору.

Просить визнати договір фінансового лізингу №003387 від 04.01.2016 недійсним, стягнути з відповідача внесені ним на рахунок компанії кошти за поставку трактора в розмірі 44 000 грн.

Крім того, просить стягнути моральну шкоду, яку оцінює у 10000 грн., оскільки з моменту усвідомлення бути обманутим та понесення витрат, він втратив сон, нормальний ритм життя, постійно переживає, не може навіть виконувати роботу по господарству. Така нервозність привела до порушення роботи серця, в зв»язку з чим, він змушений був звернутись за допомогою до лікарів.

У судове засідання сторони не з»явились, хоча про день та час розгляду справи повідомлялись належним чином, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення. У судових засіданнях 17.05.2016, 05.12.2016, 19.05.2017 представники позивача ОСОБА_4 та ОСОБА_5 позовні вимоги підтримали, з підстав, зазначених у позовній заяві.

Представник відповідача у судове засідання не з»явився, згідно поданого директором ТОВ «Лізингова компанія «ЕТАЛОН» заперечення, просить розглянути справу без участі представника відповідача, позовну заяву залишити без задоволення з підстав, зазначених у запереченні на позовну заяву (а.с. 36-46).

Свідок ОСОБА_6 показав, що він разом з ОСОБА_1 04.01.2016 їздив в м. Луцьк та був присутній при укладанні договору з ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» на поставку трактора. Працівники фірми постійно поспішали, не було змоги ознайомитись з документами. ОСОБА_1 підписав договір, заплатив гроші. Була домовленість, що позивач платить половину вартості, а іншу половину, коли привезуть трактор. Точної вартості трактора не пам»ятає. Потім з»ясувалось, що у договорі прописали зовсім іншу марку трактора та іншу вартість, ніж було домовлено. Трактор мали привезти через 3 три дні, проте так і не привезли. На дзвінки працівники фірми не відповідали, а коли вони приїхали до них в офіс, то відмовлялись з позивачем спілкуватись, виник конфлікт, викликали поліцію.

Свідок ОСОБА_7 показав, що між позивачем та ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» виник конфлікт через угоду на поставку трактора. Як йому відомо, відповідачем було замінено марку трактора, який мали поставити позивачу, із набагато більшою вартістю. 13.01.2016 він разом з ОСОБА_1 їздив в м.Луцьк на фірму відповідача, де вони намагались владнати конфлікт, проте працівники офісу вели себе підозріло, намагались прибрати оргтехніку, викликали охорону. Вони, в свою чергу, викликали поліцію.

Заслухавши учасників, покази свідків, дослідивши докази, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачу) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікації та умов (непрямий лізинг) на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

04.01.2015 Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» в особі представника ОСОБА_2 ( лізингодавець) та ОСОБА_1 (лізингоодержувач) укладено Договір фінансового лізингу № 003387.

Згідно з п. 1.1 вказаного договору, лізингодавець зобов'язується придбати та передати на умовах фінансового лізингу у користування майно (предмет лізингу визначений у п. 3.1. договору), а лізингоодержувач зобов'язується прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі та інші платежі згідно з умовами договору.

Предметом лізингу по даному договору є: міні трактор ДТЗ 804 з кабіною. Додаток № 1 до договору містить інформацію щодо предмету лізингу та визначає вартість предмета лізингу. Договір підписаний сторонами на кожному аркуші (а.с. 9-18).

Згідно заяви ОСОБА_1 від 04.01.2016, позивач прочитав та зрозумів умови договору і отримав 04.01.2016 свій примірник договору разом з додатками № 1, 2, 3 (а.с. 47).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст.16 Закону України «Про фінансовий лізинг» сплата лізингових платежів здійснюється в поряду, встановленому договором та до них можуть бути включені суми на відшкодування частини вартості предмета лізингу, як винагороду лізингодавцю за отримане в лізинг майно, компенсацію відсотків за кредитом, інші витрати лізингодавця, які безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу.

Пунктами 8.1, 8.2 договору фінансового лізингу передбачено, що предмет лізингу передається в користування лізингоодержувачу не пізніше 90 банківських днів з моменту повної сплати лізингоодержувачем платежів: за адміністрування договору, авансовий платіж, платіж за передачу предмета лізингу .

На виконання договору фінансового лізингу № 003387, позивачем 04.01.2016 сплачено 44000 грн. комісії за організацію, згідно п. 8.2.1 а ст. 8 Договору.

13.01.2016 ОСОБА_1 звернувся до ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» із заявою про розірвання договору фінансового лізингу № 003387 від 04.01.2016, на підставі якої даний договір є розірваним з 18.01.2016, що підтверджується листом № 241 від 11.02.2016 (а.с. 15, 17).

17.06.2016 між сторонами була укладена додаткова угода №1 до договору фінансового лізингу № 003387 від 04.01.2015, відповідно до п.2 якої сторони домовились, що Лізингодавець поверне частину комісії за організацію, що становить 22000 грн. Лізингоодержувачу. Інша частина комісії у розмірі 22000 грн. Лізингоодержувачу не повертається. Відповідно до п. 4 Додаткової угоди 1 до Договору після перерахування коштів на поточний рахунок Лізингоодержувача, сторони не вважатимуть себе пов»язаними будь-якими правами та обов»язками за основним договором (а.с. 106).

Згідно платіжного доручення № 4140 від 24.06.2016 відповідач повернув кошти, зазначені у Додатковій угоді 1 до Договору (а.с. 107).

Відповідно до ст.ст. 11, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, які передбачають рівність прав сторін щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості та обов»язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи, що під час розгляду справи в суді, а саме: 17.06.2016 між сторонами була укладена додаткова угода №1 до договору фінансового лізингу № 003387 від 04.01.2015, відповідно до умов якої позивачу повернуто 22000 грн., а сума, що залишалась відшкодуванню не підлягає, тому у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити за безпідставністю. Позовні вимоги щодо стягнення моральної шкоди також не підлягають задоволенню, оскільки вони є похідними щодо основних позовних вимог про визнання договору недійсним.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 10, 11, 15, 60, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, ст.ст. 638, 806 ЦК України, Законом України «Про фінансовий лізінг», суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» про визнання договору недійсним та стягнення коштів згідно договору фінансового лізингу - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Рівненської області через Дубенський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: