Справа № 344/123/17
Провадження № 22-ц/779/1321/2017
Головуючий у 1 інстанції Польська М. В.
Суддя-доповідач Мелінишин
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2017 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Мелінишин Г.П.

суддів: Максюти І.О., Ясеновенко Л.В.

за участю секретаря Шемрай Н.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Івано-Франківської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2, про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за заповітом, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Івано-Франківського міського суду від 3 липня 2017 року,

в с т а н о в и л а :

У січні 2017 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до Івано-Франківської міської ради про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за заповітом.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 2 серпня 2014 року помер його дядько ОСОБА_3, внаслідок чого відкрилась спадщина на квартиру АДРЕСА_1. Згідно заповіту від 2 серпня 2014 року він є спадкоємцем вказаного, а також іншого, майна. Однак, у звязку із відсутністю правовстановлюючих документів на спірну квартиру нотаріусом відмовлено в оформленні спадщини. З цих підстав просив задовольнити позов.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 24 травня 2017 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, залучено ОСОБА_2

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 3 липня 2017 року позов задоволено. В порядку спадкування за заповітом визнано за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 41,9 кв.м.

На вказане рішення ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права. Зокрема зазначає, що він не був належним чином повідомлений про розгляд справи 3 липня 2017 року, у звязку із чим позбавлений права брати участь у судовому засіданні, подавати свої заперечення, докази тощо.

Разом з тим, матеріалами справи підтверджується, що він прийняв спадшину, яка відкрилася після смерті брата ОСОБА_3, до складу якої входила спірна квартира. А тому саме він повинен бути належним відповідачем у цій справі, а не Івано-Франківська міська рада. Однак, суд безпідставно залучив його до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. Відтак, враховуючи відсутність клопотання позивача про заміну належного відповідача, суд повинен був відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 При цьому обґрунтованість позовних вимог, заявлених до неналежного відповідача не повинна була судом перевірятися.

Посилаючись на вказані обставини просив рішення скасувати, ухваливши нове рішення про відмову в задоволенні позову.

В засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 та його представник доводів скарги не визнали посилаючись на обґрунтованість висновків суду.

Апелянт та представник Івано-Франківської міської ради в судове засідання не зявилися, будучи належним чином повідомленими, що не перешкоджає розглядові справи в їх відсутності.

Вислухавши доповідача, пояснення ОСОБА_1 та його представника, перевіривши матеріали справи колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Як правильно встановлено місцевим судом та підтверджується матеріалами справи, 2 серпня 2014 року помер ОСОБА_3, в звязку із чим відкрилася спадщина на належне йому майно. За життя останній склав заповітне розпорядження, згідно з яким усе належне йому майно, де б воно не знаходилось і з чого б не складалося, і взагалі все те, що буде йому належати і на що він за законом матиме право, заповідав племіннику ОСОБА_1, позивачу в даній справі (а.с.3, 4-5).

З матеріалів справи видно, що на підставі договору дарування від 7 лютого 2000 року спадкодавцю на праві власності належала квартира АДРЕСА_2 а в м. Івано-Франківську (а.с.38-40,67).

Зясовано, що 16 грудня 2015 року державним нотаріусом Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори у звязку із пропущенням строку для подання заяви про прийняття спадщини на майно, яке належить померлому ОСОБА_3 та відсутністю фактичного прийняття спадщини, позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом та одночасно розяснено про необхідність звернутися до суду про визначення додаткового строку для подання такої заяви (а.с.65 зворот).

В звязку із цим у грудні 2015 року ОСОБА_1 подав до Івано-Франківського міського суду позовну заяву про визначення йому додаткового строку, достатнього для подання ним заяви про прийняття спадшини. При цьому відповідачем у справі зазначено ОСОБА_2 (а.с.69). Рішенням Івано-Франківського міського суду від 29 березня 2016 року позов задоволено частково. Визначено позивачу 30 днів додаткового строку з моменту набрання рішення законної сили для прийняття спадщини за заповітом ОСОБА_3 Згідно довідки Івано-Франківського міського суду рішення набрало законної сили 31.05.2016 року(а.с.74-75).

В подальшому 11 червня 2016 року ОСОБА_1 повторно звернувся до державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину.

Однак, державним нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів про право власності на нерухоме майно (а.с.81).

Постановляючи оскаржуване рішення суд першої інстанції враховуючи вказані обставини прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог та їх задоволення.

Проте, повністю погодитися з цим висновком колегія суддів не може з огляду на таке.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з роз'ясненнями, які містяться у п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (ч.ч. 1. 2 ст. 3 ЦПК України), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Відповідачами у справах про визнання права власності на спадкове майно є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

За змістом статті 33 ЦПК України у разі пред'явлення позову до неналежного відповідача суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача.

З матеріалів справи видно, що 24 жовтня 2014 року ОСОБА_2 у передбаченому законом порядку звернувся до Першої Івано-Франківської державної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, в тому числі і на спірну квартиру. Відповідно тоді ж заведено спадкову справу № 796/2014 (а.с.34-82).

Проте, суд першої інстанції, встановивши вказані обставини, в порушення вимог статті 33 ЦПК України не замінив неналежного відповідача - Івано-Франківську міську раду належним відповідачем - ОСОБА_2, а залучив його до участі в справі якості третьої особи.

Разом з тим, апеляційний суд законодавчо позбавлений права в такому разі скасувати рішення з направленням справи на новий розгляд, відповідно як і залучити його до участі в справі та вирішити спір як суд першої інстанції.

Відтак, враховуючи положення ст. 303 ЦПК України щодо перевірки апеляційним судом законності та обґрунтованості рішення суду лише в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що постановлене рішення не може залишатися в силі та підлягає до скасування з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 313-314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 3 липня 2017 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до Івано-Франківської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2, про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за заповітом відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий Г.П. Мелінишин

Судді: І.О. Максюта

ОСОБА_4