Справа № 739/927/17
Номер провадження 2/739/320/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2017 року м.Новгород-Сіверський

Новгород-Сіверський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді -Іващенко А.І.,

секретаря - Неживець К.В.

за участю :

позивача ОСОБА_1 представника позивача ОСОБА_2 представника відповідача ОСОБА_3

представника третьої служби у справах дітей Новгород-Сіверської міської ради Давиденко Т.М. представника третьої служби у справах дітей Глухівської міської ради Топчій В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду м. Новгород-Сіверський цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_1 , треті особи-служба у справах дітей Новгород-Сіверської міської ради та служба у справах дітей Глухівської міської ради про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька , -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_6 звернулась до суду з позовом обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вона перебуваючи в зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_1 мають спільну дитину малолітню доньку ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1. Після розірвання шлюбу з відповідачем вона разом з дитиною проживають окремо. Після розірвання шлюбу відповідач належним чином не брав участі в утриманні дитини, в зв'язку з чим вона була вимушена звернутися до суду про стягнення аліментів. На даний час позивач має на меті тимчасово вивезти доньку для відпочинку та додаткового оздоровлення за кордон до РФ в м. Геленжик узбережжя Чорного моря де проживають її батьки. Відповідач не надає дозвіл на перетинання кордону дитині, відмову нічим не мотивує, тому позивач змушена звернутись до суду. Після уточнення позовних вимог, просить суд надати їй дозвіл на тимчасовий виїзд її малолітньої дитини доньки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 за кордон України до РФ в м. Геленжик без дозволу (згоди) батька дитини ОСОБА_1, в період з 25 вересня 2017 року по 25 грудня 2017 року. Позивачка у судовому засідання позовні вимоги підтримала повністю, просила суд їх задовольнити та додатково пояснила, що раніше коли відносини з батьком дитини не ускладнились вона щороку починаючи з 2015 року возила дитину до м. Геленжик РФ для оздоровлення на узбережжя Чорного моря. Представник позивача в судовому засіданні повністю підтримав вимоги позивачки та просив їх задовольнити, зазначивши, що відповідач штучно створює перешкоди матері дитини з надуманих підстав. Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явився про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав повноваження на представлення його інтересів своєму представнику - адвокату ОСОБА_3 Представник відповідача адвокат ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимого позивачки ОСОБА_6 до ОСОБА_1 не визнав в повному обсязі та просив відмовити в їх задоволенні, зазначивши, що батько дитини пропонував оздоровити дитину на Україні, а оскільки, між Україною та Росією ведуться бойові дії на сході України то він побоюється за долю своєї дитини.

Представник третьої особи служби у справах дітей Новгород-Сіверської міської ради Давиденко Т.М. у судовому засіданні зазначила, що службою дана ситуація вивчалась, будь яких перешкод у тому, щоб позивачу відмовити у позові немає, її позовні вимоги обгрунтовані та підлягають задоволенню. Представник третьої особи служби у справах дітей Глухівської міської ради Сумської області Топчій В.М. у судовому засіданні зазначила, що виконавчим комітетом Глухівської міської ради також була проведена відповідна робота та прийнятий висновок про доцільність надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон для оздоровлення малолітньої дитини ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, без згоди батька, що буде відповідати інтересам дитини тому вимоги позивачки обґрунтовані та підлягають задоволенню. Суд, вислухавши доводи сторін, вивчивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. По справі встановлено, що позивач ОСОБА_6 перебуваючи в зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_1 мають спільну дитину малолітню доньку ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 (ксерокопія свідоцтва серії НОМЕР_1 від 16.11.2012 р.). Рішенням Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 05 травня 2016 року шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_1 розірвано. Після розірвання шлюбу з відповідачем ОСОБА_6 разом з дитиною проживають окремо в іншій області. На даний час позивачка має на меті тимчасово вивезти доньку для відпочинку та додаткового оздоровлення за кордон (копія санаторно-курортної путівки серії СБ №004776, Росія, Краснодарський край, м. Геленжик, вул. Луначарського 129 на ОСОБА_7 терміном 21 день ). Згідно висновку виконавчого комітету Глухівської міської ради від 13.09.2017 року про доцільність надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон для оздоровлення малолітньої дитини ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, без згоди батька, прийнято рішення, за доцільне надання дозволу на тимчасовий виїзд з метою оздоровлення, що буде відповідати інтересам дитини. Відповідач не надає дозвіл на тимчасовий виїзд дитини, оскільки вважає, що мати дитини ОСОБА_6 не наводить доказів, що хоче вивезти дитину саме з метою санаторно-курортного оздоровлення, уникає особистих зустрічей з ним для з'ясування даного питання, та йому невідоме конкретне місце де дитина буде знаходитися за кордоном, а тому не надає згоди на тимчасовий виїзд за кордон дитині без його згоди. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.2 ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно до вимог ч.1, 2 ст. 151 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно ст. 313 ЦК України, фізична особа, яка не досягла 16-ти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або у супроводі осіб, які уповноважені ними. Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Згідно п. 2-1 Правил пересування державного кордону громадянами України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 57 від 27.01.1995 року встановлено, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюється лише за згодою обох батьків (усиновлювачів), піклувальників (далі-батьки) та в їх супроводі або у супроводі осіб, уповноважених ними. Вимогами п.п. 3 п. 2-2 даних Правил передбачено, що виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного із батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним із батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється у разі пред'явлення оригіналів документів або їх нотаріально посвідчених копій, зокрема рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів від 31.03.1995 року № 231 «Про затвердження Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення», оформлення проїзного документа

здійснюється на підставі заяви батьків, а уразі, коли батьки не перебувають у шлюбі, - того з них, з ким проживає дитина. За наявності заперечень одного із батьків, документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Беручи до уваги вищевикладене, суд вважає, що батько дитини ОСОБА_1 безпідставно створює перешкоди в перетинанні державного кордону малолітній дитині дочці ОСОБА_7, оскільки, його доводи про те, що мати дитини має намір вивезти дитину не для оздоровлення а з іншою метою, а також особисто переконати його щодо необхідності вивозу дитини за кордон є виключно суб'єктивними та не знайшли свого підтвердження, а напружені відносити між батьками не можуть бути підставою для обмеження прав дитини. Таким чином, відповідач перешкоджає нормальному розвитку та формуванню світогляду дитини, порушує її права на розвиток своєї особистості. З огляду на фактичні обставини справи, тимчасові поїздки за кордон позивачки та її доньки є однією з форм піклування здоров'ям дитини, її фізичним, духовним та моральним розвитком, а тому, таке ставлення батька до доньки не може бути перешкодою для тимчасового виїзду дитини за кордон у супроводі матері або третьої особи з дозволу матері. Вирішуючи питання про період виїзду дитини за кордон, суд вважає з урахуванням уточнених строків визначити період з 25 вересня 2017 року по 25 грудня 2017 року. Підстави застосування негайного виконання рішення у відповідності до ст. 367 ЦПК України відсутні. Судові витрати стягнути з відповідача на користь позивача. Керуючись, ст. ст. 141, 150, 155 СК України, ЗУ «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», постановою КМУ від 27.01.1995 р. № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянам України»,ст.ст. 10, 60,88, 208-215, ст.218, 294, 367 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_6 до ОСОБА_1 про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька - задовольнити. Надати ОСОБА_6 дозвіл на тимчасовий виїзд її малолітньої доньки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 за кордон України до Російської Федерації, без дозволу (згоди) батька дитини ОСОБА_1, в період з 25 вересня 2017 року по 25 грудня 2017 року. Дозволити ОСОБА_6 без згоди батька ОСОБА_1, оформити документи для тимчасового виїзду або супроводу ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 , за межі України до Російської Федерації. Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_6 640 (шістсот сорок) гривень судового збору .

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Чернігівької області через Новгород-Сіверський районний суд Чернігівської області шляхом подачі протягом десяти днів з дня проголошення апеляційної скарги.

Суддя: Іващенко А.І.

Рішення суду в повному обсязі виготовлено 20.09.2017 року.