Справа №560/648/17
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18 вересня 2017 року Дубровицький районний суд Рівненської області у складі:
головуючого судді: Оборонової І.В.,
за участю секретаря: Волкодав А.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дубровиця цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 «Глобал-Альянс» про захист прав споживача, визнання договорів недійсними та застосування правових наслідків недійсності правочину,
В той же день, працівниками ОСОБА_2 "Глобал Альянс", надано позивачу рахунок на суму 2000,00 грн., який позивачем 05 вересня 2016 року було оплачено на користь відповідача. Після цього, того ж дня, між позивачем та відповідачем укладено договір №222574, за яким позивач доручила, а відповідач прийняв на себе зобов'язання за обумовлену плату надати інформаційні, консультаційні послуги та послуги з пошуку інформації.
Позивач сподіваючись, що їй видадуть кредит, 05 вересня 2016 року уклала із ОСОБА_2 «Глобал-Альянс» договір №222574 за яким, відповідач за згодою позивача зобов'язувався вчинити від її імені певні дії, спрямовані на надання безвідсоткової позики, зазначеної у Додатку № 1 до даного договору на підставі ст.ст.1046, 1048 ЦК України та на умовах діяльності програми «Глобал-кредит», що міститься у додатку №2. Згідно додатку №1 до договору №222574 від 05 вересня 2016 року сума позики мала становити 40 000 грн., а платіж до Фонду учасників 333,33 грн.
Вищевказані договори були підписані позивачем при відсутності реальної інформації про послуги, так як вона вважала, що це звичайний договір позики, і відповідно, не могла здійснювати свідомий вибір будучи юридично необізнаною та введеною в оману, сподіваючись на отримання від відповідача обіцяної позики, сплачуючи добросовісно кошти на користь відповідача.
В судове засідання позивач не з'явилась, проте від неї до суду надійшла заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Крім того, у заяві просила стягнути з відповідача понесені нею судові витрати, пов'язані з публікацією оголошення в пресі про виклик відповідача.
Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча про розгляд справи був повідомлений своєчасно та належним чином, про що свідчить оголошення в газеті "Урядовий кур'єр" №164 від 05.09.2017 (а.с.41).
Відповідно до частини 9 статті 74 Цивільного процесуального кодексу України, відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається в суд через оголошення у пресі. З опублікуванням оголошення про виклик, відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи. На ці випадки поширюється правило частини четвертої цієї статті.
Відповідно до статті 224 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Відповідно до частини 4 статті 169 Цивільного процесуального кодексу України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Оскільки від представника відповідача до суду не надійшло жодних заперечень проти позову, тому суд, дослідивши докази належного його повідомлення про дату та час розгляду справи, дійшов висновку про можливість розгляду справи за його відсутності та постановлення заочного рішення у справі.
Оскільки сторони в судове засідання не прибули, відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задоволити з наступних підстав.
Судом встановлено, що 05 вересня 2016 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Глобал Альянс» був укладений договір № 222574, за яким позивач доручила, а відповідач прийняв на себе зобов'язання за 2000,00 грн. надати інформаційні, консультаційні послуги та послуги з пошуку інформації. (а.с.10).
За вказані послуги позивачем було оплачено 2000,00 грн., що підтверджується копією квитанції №27 від 05.09.2016 року (а.с.16), комісія склала 24,00 грн. (а.с.24).
Відтак, умовами договору передбачено надати позивачу позику, що за своєю суттю є фінансовою послугою у виді адміністрування фінансових активів для придбання товарів/послуг у групах, оскільки послуги, які є предметом договорів, здійснюються шляхом формування фонду групи для придбання на користь та за рахунок учасників бажаних товарів та/або отримання відповідної суми у позику, із проведенням розподілу права на отримання товару чи позики відповідно до визначеної процедури.
Оскільки така діяльність ОСОБА_2 «Глобал-Альянс» містить ознаки фінансової послуги, то вона підлягає ліцензуванню.
У матеріалах справи відсутні докази наявності у ОСОБА_2 «Глобал-Альянс» ліцензії на здійснення фінансових послуг.
Положення ст.ст.18 та 19 Закону України «Про захист прав споживачів» вказують на ряд ознак, які встановлюють недійсність правочинів, зокрема, внаслідок несправедливості умов договору (ст.18 Закону) та вчинених із використанням нечесної підприємницької діяльності, яка полягає, зокрема, у введенні в оману споживачів шляхом залучення їхніх коштів із метою реалізації діяльності пірамідальної схеми (ст.19 Закону).
Судом встановлено, що позивач внаслідок укладення оспрюваних договорів була поставлена в залежність від наслідків дій інших учасників, з якими вона у відносини безпосередньо не вступала, крім цього сплачувала відповідачу кошти не за одержаний товар, а за можливість придбання товару (позики) за рахунок залучення коштів інших споживачів.
Аналізуючи положення Закону України «Про захист прав споживачів», суд вбачає, що дійсно у відповідності до ч.2 ст.18 Закону умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.
Відповідно до ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).
Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Згідно зі ст. 216 ЦК України у разі недійсності правочину, кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає в користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.
Частиною першою статті 227 ЦК України визначено, що правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.
За змістом статті 9 Закону України від 1 червня 2000 року № 1775-ІІІ "Про ліцензування певних видів господарської діяльності" та статті 34 Закону № 2664-ІІІ діяльність із надання фінансових послуг підлягає ліцензуванню.
Відповідно до пункту 5 частини першої статті 1 Закону № 2664-ІІІ під поняттям "фінансова послуга" розуміється операція з фінансовими активами, що здійснюється в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів.
Законом України від 2 червня 2011 року № 3462-VІ "Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання ринків фінансових послуг" внесено зміни до частини першої статті 4 Закону № 2664-ІІІ та доповнено її пунктом 11-1, відповідно до якого фінансовими вважаються послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах.
Згідно з пунктами 3, 4 розділу II "Прикінцеві положення" Закону № 2664-ІІІ фінансові установи зобов'язані протягом одного року з дня набрання чинності цим Законом привести свою діяльність у відповідність з вимогами цього Закону (тобто до 8 січня 2013 року), а спеціально уповноважений орган виконавчої влади у сфері регулювання ринків фінансових послуг зобов'язаний у шестимісячний строк з дня опублікування цього Закону розробити та затвердити ліцензійні умови здійснення діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах.
На підставі цього Закону Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг (далі - Нацкомфінпослуг) як уповноважений державний орган 9 жовтня 2012 року розпорядженням №1676 затвердила Ліцензійні умови провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах (далі - Ліцензійні умови).
Ліцензійні умови закріпили визначення, сутність, правовий статус учасників (і вимоги до них) такого виду фінансових правовідносин, як придбання товарів у групах, і передбачили, що діяльність цих груп направлена на легітимне використання фінансової схеми із залученням грошових коштів споживачів для придбання певного виду товарів та (або) послуг.
Згідно з пунктами 1.2, 1.5 розділу І Ліцензійних умов адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групі - це фінансова послуга, що надається ліцензіатом і передбачає залучення грошових коштів учасників групи, об'єднання цих коштів з метою придбання та розподілу товарів між учасниками групи.
Ліцензіатом є фінансова установа, яка одержала ліцензію на провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах.
Фінансова установа може провадити діяльність з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах тільки після отримання ліцензії нацкомфінпослуг відповідно до цих Ліцензійних умов.
Наведений правовий висновок сформовано у постановах Верховного Суду України від 10 лютого 2016 року (справа 6-2389цс15), 16 березня 2016 року (справа № 6-2629цс15), 6 квітня 2016 року (справа № 6 -2531цс15).
За положеннями ч. 1, п.7 ч.3, ч.6 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Забороняються як такі, що вводять в оману: утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.
Відповідно до вимог ч.2 ст.360-7 ЦПК України судом береться до уваги правова позиція Верховного Суду України, викладена у постанові від 23 травня 2012 року (справа 6-35цс12). Зокрема, суд вважає, що вказаний Закон установив недійсність правочинів, здійснених із використанням нечесної підприємницької діяльності, яка полягає, зокрема у введенні в оману споживачів шляхом залучення їхніх коштів з метою реалізації діяльності пірамідальної схеми.
Відтак, відповідач здійснює нечесну підприємницьку діяльність, яка вводить позивача в оману, оскільки фонд учасників з надання безвідсоткової позики формується виключно за рахунок внесків інших клієнтів фонду учасників, без залучення коштів товариства, а розподіл коштів фонду учасників між клієнтами являє собою реалізацію діяльності пірамідальної схеми.
Згідно частини 1 статті 88 Цивільного процесуального кодексу України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому вважає за необхідне стягнути з відповідача судові витрати, пов'язані з публікацією оголошення в пресі про виклик відповідача у розмірі 420,00 грн.
Крім того, суд вважає за необхіне стягнути з відповідача 640,00 грн. судових витрат.
На підставі викладеного, керуючись т.ст.10, 11, 60, 88, 212, 213, 215, 224-228, 226 ЦПК України, ст.ст.203, 626 ЦК України Закону України «Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг», Закону України «Про захист прав споживачів», суд -
Визнати недійсним Договір №222574 від 05 вересня 2016 року (консультативні послуги) укладений між ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Глобал Альянс" (ідентифікаційний код юридичної особи 33968910).
Визнати недійсним договір №222574 від 05 вересня 2016 року (певні дії спрямовані на надання безвідсоткової позики) з додатком №1 та Додатком №2 укладений між ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Глобал Альянс" (ідентифікаційний код юридичної особи 33968910).
Стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю "Глобал Альянс" (ідентифікаційний код юридичної особи 33968910) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) судові витрати пов'язані з публікацією оголошення в пресі про виклик відповідача у розмірі 420,00 грн. (чотириста двадцять гривень).
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Рівненської області через Дубровицький районний суд з поданням апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: підпис

З оригіналом вірно

Суддя Дубровицького

районного суду ОСОБА_3