РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/10249/16-ц

пр. № 2/759/732/17

13 вересня 2017 року Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді -Величко Т.О.

при секретарі - Забелі А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства "Український науково-дослідний і навчальний центр проблем стандартизації, сертифікації та якості" про поновлення на роботі та виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач у справі звернувся із вказаним позовом до суду, посилаючись на те, що 03.11.2003 року наказом Державного підприємства «Український науково-дослідний і навчальний центр проблем стандартизації, сертифікації та якості» (ДП «УкрНДНЦ») за № 21-К Позивач, був прийнятий на посаду провідного наукового співробітника до інформаційно- аналітичного центру по переводу із Українського науково-дослідного інституту стандартизації, сертифікації та інформатики (УкрНДІССІ). 01.04.2016 року Позивача було персонально письмово попереджено, що посаду «доцента кафедри систем управління інституту підготовки фахівців» ДП «УкрНДНЦ» скорочено», та у «випадку неможливості перевести на іншу робочу (посаду),Позивача буде звільнено з Підприємства за скорочення штатів, п. 1. ст. 40 КЗпП України». Також у попереджені було зазначено, що «на сьогодні відсутня робота (посада), яка відповідає вашій кваліфікації».

Позивач зазначив, що з 31.05.2016 року по 02.07.2016 року включно перебував на лікарняному. 06.06.2016 року та 21.06.2016 року на домашню адресу Позивача прийшов лист вих. № 1.3-10/1.3-14-1533 від 01.06.2016 року про його звільнення з роботи 01 червня 2016 року на підставі наказу від 31 травня 2016 року № 117К, а також повідомлення про необхідність прибуття у відділ персоналу ДП «УкрНДНЦ» для завершення процесу оформлення звільнення та отримання трудової книжки, позивач вважає вказане звільнення незаконним та безпідставним.

В судовому засіданні позивач підтримав заявлені позовні вимоги та просив суд позов задовольнити.

У судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечував, посилаючись на те, що 03.11.2013 наказом ДП «УкрНДНЦ» № 22-К ОСОБА_1 був прийнятий на посаду провідного співробітника до інформаційно-аналітичного центру по переводу із Українського науково-дослідного інституту стандартизації, сертифікації та інформатики. 01.04.2016 ОСОБА_1 було ознайомлено з повідомленням про можливе наступне вивільнення, що підтверджується особистим підписом ОСОБА_1 на цьому повідомленні. Наказом ДП «УкрНДНЦ» № 117-К від 31 травня 2016 року ОСОБА_1 з 01 червня 2016 року було звільнено з посади доцента кафедри систем управління інституту оцінки відповідності та метрології у зв'язку зі змінами в організації виробництва, що сталися внаслідок зміни структури та скорочення посад штатного розпису, п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України. З Наказом ДП «УкрНДНЦ» № 117-К від 31 травня 2016 року ОСОБА_1 не був ознайомлений у зв'язку з відсутністю на роботі з невідомих причин. Ректором ІПФ НОС ДП «УкрНДНЦ» Богом'єю В.І. 01.06.2016 було подано службову записку, із зазначенням інформації, щодо відсутності на робочому місці доцента кафедри системи управління ОСОБА_1

Представник відповідача зазначив, що на підставі службової записки, 01.06.2016 та 02.06.2016 комісією були підписані Акти «УкрНДНЦ» про відсутність на роботі 01.06.2016 та 02.06.2016 доцента кафедри систем управління інституту підготовки фахівців у сфері управління якістю, стандартизації, оцінки відповідності та метрології ОСОБА_1 В період з 01.06.2016 по 29.07.2016 року ОСОБА_1 був відсутній на робочому місці, та ніякої інформації, щодо причин відсутності на ДП «УкрНДНЦ» не надходило. Також ОСОБА_1 було надіслано повідомлення про необхідність прибуття до ДП НДНЦ» для завершення процесу оформлення звільнення. 29.10.2016 року доцент кафедри системи управління ОСОБА_1, на прохання В.о начальника відділу кадрів з'явився на Підприємство з інформацією, щодо причин відсутності на робочому місці з 01.06.2016 по 29.07.2016. ДП «УкрНДНЦ» було надано листи непрацездатності ОСОБА_1 серія АГЮ № 021229 від 31.05.2016, АДА № 549001 від 17.06.2016, АГЩ № 297025 від 02.07.2016.

Представник відповідача зазначив, що у зв'язку з появою інформації, щодо тривалої відсутності на робочому місці ОСОБА_1, ДП «УкрНДНЦ» було видано Наказ № 166/1- К від 29.07.2016 року про скасування звільнення ОСОБА_1 З даним наказом ОСОБА_1 не був ознайомлений, оскільки на зв'язок з працівниками ДП «УкрНДНЦ» не виходив та на Підприємство на неодноразові вимоги не з'являвся. 26.08.2016 ОСОБА_1 було надіслано повідомлення, щодо відміни Наказу про звільнення № 117-К від 31.05.2016 та обов'язком стати до роботи по закінченню хвороби. А тому, на даний час ОСОБА_1 є працівником ДП «УкрНДНЦ», у зв'язку з цим, Відповідач вважає, що в даній частині позову відсутній предмет спору, а позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні данні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці данні встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко-і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Відповідно до ст.59 ЦПК України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що 03.11.2013 наказом ДП «УкрНДНЦ» № 22-К ОСОБА_1 був прийнятий на посаду провідного співробітника до інформаційно-аналітичного центру по переводу із Українського науково-дослідного інституту стандартизації, сертифікації та інформатики (а.с.55).

Судом встановлено, що 01.04.2016 ОСОБА_1 було ознайомлено з повідомленням про можливе наступне вивільнення, що підтверджується особистим підписом ОСОБА_1 на цьому повідомленні (а.с.56).

Судом встановлено, що Наказом ДП «УкрНДНЦ» № 117-К від 31 травня 2016 року ОСОБА_1 з 01 червня 2016 року було звільнено з посади доцента кафедри систем управління інституту оцінки відповідності та метрології у зв'язку зі змінами в організації виробництва, що сталися внаслідок зміни структури та скорочення посад штатного розпису, п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України (а.с.57).

Судом встановлено, що на підставі службової записки, 01.06.2016 та 02.06.2016 комісією були підписані Акти «УкрНДНЦ» про відсутність на роботі 01.06.2016 та 02.06.2016 доцента кафедри систем управління інституту підготовки фахівців у сфері управління якістю, стандартизації, оцінки відповідності та метрології ОСОБА_1 (а.с.58-60).

Судом встановлено, що у зв'язку з появою інформації, щодо тривалої відсутності на робочому місці ОСОБА_1, ДП «УкрНДНЦ» було видано Наказ № 166/1- К від 29.07.2016 року про скасування звільнення ОСОБА_1 (а.с.65).

Судом встановлено, що позивачу було відомо про його звільнення та про скасування наказу про звільнення, що підтверджено листом та зворотнім повідомленням ( а.с.66,96-98), але позивач на роботу не прибув.

Відповідно до ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.У разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне за собою поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобов'язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону. Якщо неправильне формулювання причини звільнення в трудовій книжці перешкоджало працевлаштуванню працівника, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу в порядку і на умовах, передбачених частиною другою цієї статті.У разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Враховуючи ті обставини, що позивачу було кощти за період тимчасової непрацездантності( а.с.62-64) та перераховано на його зарплатну картку, про що не заперечууав позивач, відомо було про скасування наказу про його звільненя з посади та про скасування наказу про звільення, але позивач ніяких дій щодо виходу на роботу, або про попередження про поважні причини не виходу на роботу відповідача не повідомив, суд дійшов висновку, що позов не доведений та задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст.88 ЦПК України судові витрати віднести за рахунок держави.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст. ст.235 КЗпП України, ст.ст. 10, 11, 57-61, 88, 208-209, 212-218, 294, ЦПК України,Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року №9 зі змінами та доповненнями "Про практику розгляду судами трудових спорів", суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову - відмовити.

Рішення може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку до Апеляційного суду м. Києва через Святошинського районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Т.О. Величко