АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 вересня 2017 року Апеляційний суд міста Києва

у складі:

головуючого Вербової І.М.,

суддів Поливач Л.Д.,

ШаховоїО.В.,

при секретарі Горак Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання дитини, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Подільського районного суду міста Києва від 11 травня 2017 року,

у с т а н о в и л а:

ОСОБА_2 звернулась до Подільського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання дитини у розмірі ј частки з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, з дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 11 травня 2017 року, задоволено позовну заяву ОСОБА_2 та стягнуто з відповідача на її користь на утримання сина аліменти в розмірі ј частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 13 жовтня 2016 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.64-66).

Не погоджуючись з вищевказаним рішенням суду, ОСОБА_3 надіслав до суду апеляційну скаргу, в якій просить змінити оскаржуване рішення суду та зменшити розмір аліментів, присуджених судом, з 30 до 20 відсотків прожиткового мінімуму на утримання неповнолітньої дитини від мінімального прожиткового мінімуму по місту Києву, з урахуванням істотних обставин, викладених в мотивувальній частині апеляційної скарги.

Апеляційну скаргу мотивував, зокрема, тим, що оскаржуване рішення ухвалене з порушенням законодавства, є незаконним та необґрунтованим, оскільки в порушення ст.120 ЦПК України йому не було направлено копії позовної заяви з усіма додатками до неї, а також перекладом на російську мову, оскільки він є громадянином іншої держави.

При ухваленні рішення суд не врахував, що позивачка, отримуючи від нього грошові кошти на утримання дитини (останній платіж було проведено 21 грудня 2016 року) є особою працездатного віку, не є інвалідом, не має хронічних захворювань, які б заважали їй працювати, має роботу та постійний дохід, що дає їй можливість, крім грошових коштів з його сторони, забезпечувати дитину необхідним.

_____________________________________________

Справа № 758/12620/16-ц

№ апеляційного провадження 22-ц/796/8842/2017

Головуючий у суді першої інстанції: Васильченко О.В.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Вербова І.М.

Разом з тим, суд не взяв до уваги наступні істотні обставини: він є пенсіонером, інвалідом війни, має третю групу інвалідності, отримує пенсію по інвалідності, на яку проживає разом зі своєю сім'єю; на його утриманні знаходиться малолітня донька - ІНФОРМАЦІЯ_1, дружина, яка на даний час не працює; разом з ним проживає його мати, якій 70 років - інвалід другої групи, будь-яких інших доходів він не має.

В суді апеляційної інстанції, ОСОБА_2 просила апеляційну скаргу відхилити.

ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, в прохальній частині апеляційної скарги просив повідомити письмово про ухвалене рішення, а тому у відповідності до ч.2 ст.305 ЦПК України колегія суддів вважала за можливе розглянути справу у його відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення ОСОБА_2, з'ясувавши фактичні обставини даної справи, дослідивши матеріали справи та письмові докази у їх сукупності, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Як встановлено в ході судового розгляду та вбачається з матеріалів справи, сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 18 квітня 2008 року (а.с. 3). Заочним рішенням Подільського районного суду міста Києва від 15 травня 2015 року шлю між сторонами - розірвано (а.с. 5)

Від шлюбу у сторін є спільна дитина - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.4).

Як вбачається з довідки про місце проживання та склад сім'ї від 07 жовтня 2016 року, син ОСОБА_6 проживає разом зі своєю матір'ю за адресою: АДРЕСА_1, (а.с. 6).

З Довідки від 31 жовтня 2016 року, виданої ПАТ «КБ «Приватбанк» вбачається, що позивачка отримувала від відповідача двічі грошові перекази 06 лютого 2016 року та 07 квітня 2016 року у сумі 5000 рублів та 4900 рублів відповідно (а.с. 23).

Відповідач у своїх письмових запереченнях проти позову зазначав про те, що він як батько від своїх обов'язків не ухиляється, позивачка періодично отримує від нього грошові перекази на утримання дитини. Крім того, він є пенсіонером, інвалідом 3 групи, має нову сім'ю та малолітню доньку. Нова дружина наразі не працює, а на утриманні відповідача також перебуває його мати, яка є інвалідом 2 групи. Інших джерел доходів відповідач немає. Крім того зазначив, що погоджується із задоволення позову в частині стягнення з нього аліментів на утримання дитини в розмірі 20% від мінімального прожиткового мінімуму в Україні, у відповідності до Закону України «Про державний бюджет» на відповідний рік.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що вимога позивачки про стягнення з відповідача ј частки від заробітку є цілком обґрунтованою та повністю узгоджується із засадами розумності та справедливості, така частка розміру аліментів є достатньою для забезпечення з боку відповідача належними умовами дитину, а також узгоджується з його перебуванням у новому шлюбі, утриманні дитини від нового шлюбу, його пенсійним віком, а також статусом інваліда третьої групи.

Перевіривши законність оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частинами 1-3 ст. 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до положень ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Положеннями статей 180, 183, 185, 193, 198, 199 СК України визначаються декілька видів виконання цього обов'язку, зокрема утримання неповнолітньої дитини, що стягується у частках або твердій грошовій сумі (статті 180, 183); участь батьків у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом, тощо) (ст. 185); утримання дитини, яка перебуває в закладі охорони здоров'я, навчальному або іншому закладі, у разі якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального або іншого закладу, аліменти можуть бути стягнуті з них на загальних підставах (ст. 193); батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, а також якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і потребують матеріальної допомоги до досягнення ними двадцяти трьох років, за умови якщо батьки можуть надавати таку допомогу (ст. 198).

Відповідно до роз'яснень п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров'я та матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2 ст. 182 СК України.

Виходячи зі змісту ч.1 ст.192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Скаржник в підтвердження своїх доводів посилається на те, що він є пенсіонером та інвалідом третьої групи, що підтверджується відповідними посвідченнями, перебуває в зареєстрованому шлюбі з іншою жінкою, яка на даний час не працює, від шлюбу вони мають малолітню дитину, крім того, на утриманні відповідача дійсно знаходиться 70-річна мати, яка є інвалідом другої групи.

Такі доводи знайшли своє підтвердження належними письмовими доказами в ході розгляду справи.

Разом з тим, права дитини на належне утримання гарантуються державою і розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж визначено законом.

Посилання та доводи скаржника були враховані судом під час ухвалення судового рішення.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції законними та такими, що відповідають дійсним обставинам справи. Судом повно та всебічно з'ясовано фактичні обставини, вірно встановлено правовідносини сторін та правильно застосовано відповідну норму закону, що їх регулює, з огляду на що апеляційна скарга має бути відхилена на підставі п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України.

Керуючись статтями 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Подільського районного суду міста Києва від 11 травня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: І.М. Вербова

Судді: Л.Д. Поливач

О.В.Шахова