Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/1698/17 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Доповідач Кіселик С. А.
РІШЕННЯ

Іменем України

14.09.2017 колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді Кіселика С.А.

суддів: Суровицької Л.В., Черненко В.В.,

за участі секретаря Двоєнко А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою Національної академії внутрішніх справ на рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 6 червня 2017 року, у справі за позовом Національної академії внутрішніх справ до ОСОБА_2 про відшкодування витрат за період навчання,

в с т а н о в и л а:

Національна академія внутрішніх справ звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування витрат за період навчання у навчальному закладі.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що наказом ректора Київського національного університету внутрішніх справ від 31 липня 2009 року №568 ОСОБА_2 з 01 вересня 2009 року зараховано курсантом першого курсу денної форми навчання Київського національного університету внутрішніх справ.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 27 серпня 2010 року № 1709-р «Про реорганізацію деяких вищих навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ» Київський національний університет внутрішніх справ реорганізовано в Національну академію внутрішніх справ.

29 вересня 2009 року між Київським національним університетом внутрішніх справ, УМВС України у Кіровоградській області та відповідачем укладено договір № 09-314 про підготовку фахівця у Київському національному університеті внутрішніх справ. Відповідно до даного договору відповідач навчався за рахунок коштів державного бюджету і зобовязувався після закінчення навчання відпрацювати не менше трьох років за місцем розподілу, а у разі відмови від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу в органах внутрішніх справ протягом перших трьох років після закінчення навчання відшкодувати витрати пов'язанні з утриманням у навчальному закладі.

У період навчання з 01 вересня 2009 року по 14 червня 2013 року відповідач перебував на державному забезпеченні харчуванням, речовим майном, грошовим утриманням та житлом із наданням комунальних послуг.

Наказом НАВС від 14.06.2013 року №602 ОСОБА_2 присвоєно кваліфікацію юриста за спеціальністю "Правознавство" та видано диплом бакалавра.

Наказом ГУ МВС в м.Києві від 22.01.2014 року №34 о/с ОСОБА_2 було звільнено з органів внутрішніх справ за п.64 «ж» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом ОВС за власним бажанням (до спливу 3-х річного терміну перебування на службі по закінченню навчання).

Посилаючись на ст.56 Закону України «Про освіту», який діяв на момент виникнення правовідносин, ч.2 Указу Президента України від 23.01.1996 № 77/96 «Про заходи реформування системи підготовки спеціалістів та працевлаштування випускників вищих навчальних закладів», відповідно до пунктів 2.1.2., 3.2, 4.1, 4.2 Типового договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України вказують, що укладений з відповідачем договір № 09-314 від 29.09.2009 зобовязує його у разі звільнення з органів внутрішніх справ після навчання до закінчення 3-х річного терміну перебування на службі за підставами п.2.3.6 цього договору відшкодувати витрати за період навчання та передбачає підстави, за наявності яких відповідач зобовязаний відшкодувати затрати на навчання (з урахуванням додаткового договору від 27.07.2012 року).

Посилаючись на те, що в порушення умов договору відповідач з власної ініціативи звільнився з органів внутрішніх справ до спливу встановленого договором трирічного терміну перебування на службі після закінчення навчання, Національна академія внутрішніх справ просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь витрати повязані з утриманням у навчальному закладі у сумі 32680,70 грн.

Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 6 червня 2017 року в позові відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду позивач звернувся до Апеляційного суду Кіровоградської області з апеляційною скаргою в якій зазначив, що районний суд постановляючи оскаржуване рішення неправильно застосував, порушив норми матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді доповідача, пояснення відповідача, перевіривши матеріали справи та наведені у скарзі доводи, колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, із наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до наказу ректора Київського національного університету внутрішніх справ від 31 липня 2009 року № 568 ОСОБА_2 зараховано курсантом першого курсу денної форми навчання Київського національного університету внутрішніх справ за спеціальністю «Правознавство» з 01 вересня 2009 року (а.с.8).

29 вересня 2009 року між Київським національним університетом внутрішніх справ, Головним управлінням МВС України у Кіровоградській області та ОСОБА_2 було укладено договір №09-314 про підготовку фахівця у Київському національному університеті внутрішніх справ, умовами якого передбачено обов'язок відповідача після закінчення навчання прибути до місця призначення в термін визначений у направленні на роботу, приступити до виконання службових обов'язків за посадою на яку призначена замовником і відпрацювати не менше трьох років, а у випадку відрахування із навчального закладу чи звільнення з органів внутрішніх справ по закінченню навчання до встановлення трирічного строку перебування на службі за підставами, передбаченими пунктом 3 цього договору, відшкодувати фактичні витрати, повязані з його утриманням у навчальному закладі згідно із затвердженим розрахунком ( п.2.3.5, 2.3.6 договору).

Крім того, п. 2.1.3 Договору передбачено, забезпечення особи харчуванням, речовим майном та грошовим утриманням за нормами, затвердженими нормативно-правовими актами МВС України.

Таким чином, позивачем, як розпорядником бюджетних коштів, витрачались бюджетні кошти на утримання відповідача.

Пунктами 3.1, 3.2, 4.1, 4.4 Договору передбачено, що у разі дострокового розірвання договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України у звязку з відрахуванням особи з КНУВС та звільнення з органів внутрішніх справ: за власним бажанням без поважних причин; через неуспішність, за порушення дисципліни; а також відмова від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу в органах внутрішніх справ протягом перших трьох років після закінчення навчання, відшкодовують витрати на підготовку, при цьому відшкодування здійснюється в розмірі фактичних витрат, повязаних з: грошовим, продовольчим та речовим забезпеченням; оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється в судовому порядку (а.с.9-10).

Розпорядженням КМУ України від 27 серпня 2010 року № 1709-р «Про реорганізацію деяких вищих навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ» Київський національний університет внутрішніх справ реорганізовано в Національну академію внутрішніх справ.

27 липня 2012 року між відповідачем та Національною академією внутрішніх справ в особі ректора ОСОБА_3, Головним управлінням МВС України в Кіровоградській області та ОСОБА_2 було укладено додатковий договір №1 до Договору про підготовку фахівця у Київському національному університеті внутрішніх справ, відповідно до умов якого, у назві договору і далі по тексту назву виконавця "Київський національний університет внутрішніх справ" замінено на "Національна академія внутрішніх справ", а крім того п.3.2 глави 3 Договору викладений в наступній редакції: «п.3.2 Відмова від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу в органах внутрішніх справ після закінчення навчального закладу». А також, главу 3 договору доповнено пунктом 3.3 наступного змісту: «3.3 Звільнення особи начальницького складу органів внутрішніх справ із служби протягом трьох років після закінчення навчального закладу за власним бажанням, через службову невідповідність або за порушення дисципліни» (а.с. 11)

14 червня 2013 року відповідач ОСОБА_2 закінчив навчання у закладі і йому присвоєно кваліфікацію юриста за спеціальністю "Правознавство" та видано диплом бакалавра (а.с.12). Після чого ОСОБА_2 направлено для проходження служби до Оболонського РУ ГУМВС України в місті Києві.

Наказом начальника ВКЗ Оболонського РУ ГУМВС України в місті Києві № 467 о/с від 20 червня 2013 року лейтенанта міліції ОСОБА_2 призначено оперуповноваженим відділу боротьби з незаконним обігом наркотиків Оболонського районного управління (а.с.25).

Наказом начальника ВКЗ Оболонського РУ ГУМВС України в місті Києві № 34 о/с від 22 січня 2014 року лейтенанта міліції ОСОБА_2 звільнено з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил України (з постановкою на військовий облік) згідно з п.п. «ж» (за власним бажанням) п.64 (а.с. 26), тобто відповідача було звільнено до спливу трирічного терміну перебування на службі по закінченню навчання.

Суд першої інстанції вважав, що за умовами договору відповідач зобов'язаний був відпрацьовувати три роки за місцем направлення - в Управлінні МВС України в Кіровоградській області, але на законодавчому рівні не прийнято порядок визначення та відшкодування випускниками вартості навчання у разі порушення ними умов угоди про працевлаштування.

Також, суд зазначив, що підстави дострокового розірвання договору без відшкодування фактичних витрат на підготовку, передбачені п.5, зокрема п.п.5.2 у разі не виконання Виконавцем або Замовником зобов'язань за цим договором.

Відмовляючи в позові суд прийшов до висновку про те, що не виконання виконавцем та замовником свого обов'язку, передбаченого договором, говорить про відсутність підстав для відшкодування відповідачем витрат на навчання, при цьому суд першої інстанції взяв до уваги те, що стороною договору № 09-314, а саме замовником є Управління МВС України в Кіровоградській області, а відповідача було направлено до Оболонського районного управління ГУ МВС України в місті Києві, що не відповідає умовам підписаного договору. При цьому, судом відмічено, що згідно п.7.1 договору заміна замовника на інший підрозділ може відбуватися лише за погодженням з замовником шляхом укладення додаткового договору про заміну замовника. Але доказів в підтвердження того, що було укладено додатковий договір про заміну замовника до суду не надано.

Крім того, суд дійшов висновку, що звільнення відповідача з органів внутрішніх справ без відпрацювання трьох років не порушує прав позивача, оскільки кошти на утримання курсантів Національної академії внутрішніх справ надходять з Державного бюджету України і ці кошти позивач отримав.

Також, суд першої інстанції вважає, що позов не підлягає задоволенню і з тих підстав, що Національна академія внутрішніх справ просить стягнути з відповідача кошти на свою користь, тоді як згідно п.7 Порядку відшкодування особами витрат, повязаних із їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №313 від 1 березня 2007 року передбачено, що сума відшкодованих витрат зараховується до спеціального фонду державного бюджету і використовується у порядку, визначеному законодавством.

Із таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не погоджується.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає.

Колегією суддів установлено, що 29 вересня 2009 року між Київським національним університетом внутрішніх справ, Головним управлінням МВС України у Кіровоградській області та ОСОБА_2 було укладено договір №09-314 про підготовку фахівця у Київському національному університеті внутрішніх, умовами якого передбачено обов'язок відповідача після закінчення навчання прибути до місця призначення в термін визначений у направленні на роботу, приступити до виконання службових обов'язків за посадою на яку призначена замовником і відпрацювати не менше трьох років, а у випадку відрахування із навчального закладу чи звільнення з органів внутрішніх справ по закінченню навчання до встановлення трирічного строку перебування на службі за підставами, передбаченими пунктом 3 цього договору, відшкодувати фактичні витрати, повязані з його утриманням у навчальному закладі згідно із затвердженим розрахунком ( п.2.3.5, 2.3.6 договору).

Крім того, п. 2.1.3 Договору передбачено, забезпечення особи харчуванням, речовим майном та грошовим утриманням за нормами, затвердженими нормативно-правовими актами МВС України.

Таким чином, позивачем, як розпорядником бюджетних коштів, витрачались бюджетні кошти на утримання відповідача.

Пунктами 3.1, 3.2, 4.1, 4.4 Договору передбачено, що у разі дострокового розірвання договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України у звязку з відрахуванням особи з КНУВС та звільнення з органів внутрішніх справ: за власним бажанням без поважних причин; через неуспішність, за порушення дисципліни; а також відмова від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу в органах внутрішніх справ протягом перших трьох років після закінчення навчання, відшкодовують витрати на підготовку, при цьому відшкодування здійснюється в розмірі фактичних витрат, повязаних з: грошовим, продовольчим та речовим забезпеченням; оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється в судовому порядку (а.с.9-10).

Розпорядженням КМУ України від 27 серпня 2010 року № 1709-р «Про реорганізацію деяких вищих навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ» Київський національний університет внутрішніх справ реорганізовано в Національну академію внутрішніх справ.

27 липня 2012 року між відповідачем та Національною академією внутрішніх справ в особі ректора ОСОБА_3, Головним управлінням МВС України в Кіровоградській області та ОСОБА_2 було укладено додатковий договір №1 до Договору про підготовку фахівця у Київському національному університеті внутрішніх справ, відповідно до умов якого, у назві договору і далі по тексту назву виконавця "Київський національний університет внутрішніх справ" замінити на "Національна академія внутрішніх справ", а крім того п.3.2 глави 3 Договору викладений в наступній редакції: «п.3.2 Відмова від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу в органах внутрішніх справ після закінчення навчального закладу». А також, главу 3 договору доповнено пунктом 3.3 наступного змісту: «3.3 Звільнення особи начальницького складу органів внутрішніх справ із служби протягом трьох років після закінчення навчального закладу за власним бажанням, через службову невідповідність або за порушення дисципліни» (а.с. 11)

14 червня 2013 року відповідач ОСОБА_2 закінчив навчання у закладі і йому присвоєно кваліфікацію юриста за спеціальністю "Правознавство" та видано диплом бакалавра (а.с.12). Після чого ОСОБА_2 направлено для проходження служби до Оболонського РУ ГУМВС України в місті Києві.

Наказом начальника ВКЗ Оболонського РУ ГУМВС України в місті Києві № 467 о/с від 20 червня 2013 року лейтенанта міліції ОСОБА_2 призначено оперуповноваженим відділу боротьби з незаконним обігом наркотиків Оболонського районного управління (а.с.25).

Наказом начальника ВКЗ Оболонського РУ ГУМВС України в місті Києві № 34 о/с від 22 січня 2014 року лейтенанта міліції ОСОБА_2 звільнено з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил України (з постановкою на військовий облік) згідно з п.п. «ж» (за власним бажанням) п.64 (а.с. 26), тобто до спливу трирічного терміну перебування на службі по закінченню навчання.

У ст..ст. 3, 6, 203, 626, 627 ЦК України визначено загальні засади цивільного судочинства, зокрема, поняття договору і свободи договору та формулює загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасників правочину).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обовязковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Визначення поняття зобовязання міститься у частині першій статті 509 ЦК України.

Відповідно до цієї норми: зобовязання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з нормою статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Згідно п. 2.3.5 Договору відповідач зобовязався після закінчення навчання прибути до місця призначення в термін визначений у направленні на роботу, приступити до виконання службових обовязків за посадою, на яку призначений Замовником, і відпрацювати не менше трьох років.

У разі відрахування з навчального закладу чи звільнення з органів внутрішніх справ по закінченні навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі за підставами, передбаченими пунктом 3 цього Договору відповідач зобовязався відшкодувати фактичні витрати, повязані з утриманням у навчальному закладі згідно із затвердженим розрахунком(п.2.3.6 Договору).

Підставою для відшкодування фактичних витрат на підготовку, згідно Договору, з урахуванням Додаткового договору від 27.07.2012 року є відмова від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу в органах внутрішніх справ після закінчення навчального закладу (п.3.2)

Згідно з ч. 2 ст. 52 Закону України «Про освіту», яка була чинною на час закінчення відповідачем навчального закладу та його звільнення з органів внутрішніх справ, випускники вищих навчальних закладів, які здобули освіту за кошти державного і місцевого бюджетів, направляються на роботу і зобовязані відпрацювати за направленням і в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Указом Президента України від 23 січня 1996 року № 77/96 « Про заходи щодо реформування системи підготовки спеціалістів та працевлаштування випускників вищих навчальних закладів» встановлено, що особи, які навчаються за рахунок державних коштів, укладають з адміністрацією вищого навчального закладу угоду, за якою вони зобовязуються після закінчення навчання та одержання відповідної кваліфікації працювати в державному секторі народного господарства не менше ніж три роки. У разі відмови працювати в державному секторі народного господарства випускники відшкодовують в установленому порядку до державного бюджету повну вартість навчання. Порядок працевлаштування випускників, які закінчили вищі навчальні заклади за рахунок відповідних юридичних чи фізичних осіб, визначається угодами між ними.

Із матеріалів справи вбачається, що позивачем ( Виконавцем) належним чином виконані покладені на нього Договором зобовязання щодо навчання ОСОБА_2 та забезпечення останнього харчуванням, речовим майном та грошовим утриманням за нормами, затвердженими нормативно - правовими актами України. Після закінчення навчання й отримання відповідної кваліфікації ОСОБА_2 видано документ про освіту встановлено зразка, направлення на роботу відповідно до рішення державної комісії з персонального розподілу випускників, нагрудний знак та грошові виплати, передбачені відповідними нормативно правовими актами.

Відповідач в свою чергу умов договору не виконав і до сплину трирічного терміну після закінчення навчального закладу, 22 січня 2014 року, звільнився з органів внутрішніх справ за власним бажанням.

З цього часу, у відповідності до умов договору та вимог діючого законодавства у позивача виникло право на отримання відшкодування фактичних витрат на підготовку, а у ОСОБА_2 зобовязання здійснити таке відшкодування.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку фактичних витрат на підготовку фахівця у Національній академії внутрішніх справ, розмір фактичних витрат повязаних із навчанням ОСОБА_2 становить 32680 грн. 70 коп.

Відповідач свого розрахунку до суду не надавав.

Колегія суддів не погоджується із висновком суду першої інстанції щодо порушень виконавцем та замовником умов договору, що є підставою для звільнення відповідача від відшкодування витрат на навчання.

Так , умовами договору не передбачено, що виконавець зобовязаний після закінчення підготовки фахівця видати йому направлення на роботу у підрозділ Замовника. Згідно п.2.1.7 Договору Виконавець зобовязаний видати ОСОБА_2 направлення на роботу відповідно до рішення державної комісії з персонального розподілу випускників.

Із витягу з наказу Головного управління МВС України в місті Києві № 467 о/с від 20 червня 2013 року вбачається, що на роботу до Головного управління МВС України в місті Києві ОСОБА_2 прибув саме за направленням Державної комісії з розподілу молодих спеціалістів Національної академії внутрішніх справ.

Таким чином, виконавець виконав взяті на себе зобовязання у відповідності до вимог договору, тобто без його порушень.

Згідно пункту 2.2.3 Договору Замовник зобовязався призначити ОСОБА_2 який після завершення навчання прибув за направленням, на посаду, визначену державною комісією з персонального розподілу фахівців, чи на іншу посаду, про призначення на яку є письмова згода випускника.

Оскільки рішенням державної комісією з персонального розподілу фахівців відповідачу було видано направлення до іншого підрозділу, то необхідність виконання цього зобовязання у Замовника відпала.

Договором передбачена єдина підстава для звільнення відповідача від відшкодування фактичних витрат, це розірвання договору у звязку із невиконанням виконавцем або замовником зобовязань за цим договором.

Договір сторонами не розривався і недійсним не визнавався.

Зазначаючи у своєму рішенні, що позивач безпідставно просить стягнути кошти на рахунок Національної академії внутрішніх справ, суд не звернув уваги на пункт 4.3. Додаткового договору, який сторони погодили, і у якому зазначено, що сума відшкодованих витрат зараховується до спеціального фонду Національної академії внутрішніх справ на рахунок для зарахування власних надходжень.

Оскільки відповідно до положень ст.. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним, а його таким не визнано, то суд дійшов неправильного висновку, що ненадання позивачем до суду згоди батьків ОСОБА_2 на укладення ним Договору є підставою для його невиконання в частині відшкодування витрат на навчання.

Враховуючи наведене колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду ухвалено із порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, що є, у відповідності до положень ст.. 309 ЦПК України, підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового.

Як зазначалось вище колегія суддів дійшла висновку, що відповідачем порушено умови договору і у позивача виникло право на відшкодування фактично понесених витрат на підготовку ОСОБА_2, як фахівця, у розмірі відповідно до розрахунків наданих позивачем.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Національної академії внутрішніх справ задовольнити.

Рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 6 червня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Національної академії внутрішніх справ вартість навчання в сумі 32680 грн. 70 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Національної академії внутрішніх справ судовий збір в сумі 326 грн. 21 коп.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя С.А. Кіселик

Судді: Л.В. Суровицька

В.В.. Черненко