Ухвала

іменем україни

13 вересня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

ЄвтушенкоО.І., Євграфової Є.П., Мостової Г.І.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

за зустрічним позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», треті особи: Реєстраційна служба Головного управління юстиції в м. Києві, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сень-Силка Ірина Валеріївна, ОСОБА_5, ОСОБА_6, про визнання договорів недійсними, зупинення нарахування пені та зобовʼязання вчинити дії,

за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 31 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 23 листопада 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - «ПАТ «УкрСиббанк») звернулося з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення кредитної заборгованість у загальному розмірі 82 747,58 дол. США, з яких: 78 825,62 дол. США - заборгованість за простроченим кредитом 3 921,96 дол. США - заборгованість за простроченими відсотками за користування кредитом; 5 076 грн 08 коп. - пеня по кредиту; 3 560 грн 52 коп. - пеня по процентам.

На обґрунтування позовних вимог посилалося на те, що між банком та позичальником ОСОБА_4 та банком 21 січня 2008 року укладено договір споживчого кредиту на суму 100 000 дол. США на термін до 21 січня 2038 року під 9,5 % річних з погашенням кредиту щомісяця рівними частками, відповідно до узгодженого сторонами графіку.

Забезпечення кредиту оформлене окремими договорами поруки між банком та відповідачами ОСОБА_5 та ОСОБА_6 від 21 січня 2008 року.

Оскільки боржник ОСОБА_4 не виконувала договірні зобов'язання щодо погашення кредиту, банк звернувся до суду з даним позовом про дострокове погашення кредиту.

В ході розгляду справи ОСОБА_4 звернулась з зустрічним позовом до ПАТ «УкрСиббанк», треті особи: Реєстраційна служба Головного управління юстиції в м. Києві, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сень-Силка І.В., ОСОБА_5, ОСОБА_6, про визнання кредитного договору недійсним, як укладеного на підставі несправедливих умов по відношенню до позичальника, які значно погіршили положення позичальника, як споживача кредитних послуг, порівняно з умовами, встановленими чинним законодавством. При цьому, банк надав кредит в іноземній валюті - доларах США, що є дискримінаційним по відношенню до позичальника. Так, банк не надав позичальнику застережень щодо можливих очікуваних змін курсу національної валюти по відношенню до долара США, не надав інформації відносно предмета договору, які необхідна для здійснення свідомого вибору щодо валюти кредиту, та поставив споживачі, в нерівні умови з позикодавцем.

Просила визнати недійсними договір іпотеки квартири АДРЕСА_1, та договору поруки, зупинити нарахування пені та штрафних санкцій, виключити з реєстру обтяжень запис про обтяження іпотекою зазначеної квартири, та повернути сторони за цими договорами в первісний стан (т.1 а. с. 221-232).

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 31 травня 2016 року позовні вимоги ПАТ «УкрСиббанк» задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за Договором про надання споживчого кредиту №0 від 21 січня 2008 року станом на 04 березня 2015 року у розмірі 82 747,58 доларів США, з яких: - 78 825,62 доларів США - заборгованість за простроченим кредитом; 3 921,96 доларів США заборгованість за простроченими процентами; а також пеню на загальну суму 8 636,60 грн, з яких: - 5 076,08 грн пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом; - 3 560,52 грн пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам за користування кредитом.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_6 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за Договором про надання споживчого кредиту № 0 від 21 січня 2008 року станом на 04 березня 2015 року у розмірі 82 747,58 доларів США, з яких: 78 825,62 доларів США - заборгованість за простроченим кредитом; 3 921,96 доларів США заборгованість за простроченими процентами; а також пеню на загальну суму 8 636,60 грн, з яких: 5 076,08 грн пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом; 3 560,52 грн пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам за користування кредитом.

Стягнуто на користь ПАТ «УкрСиббанк» в рівних частинах з ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 судовий збір на загальну суму 3 654 грн, тобто по 1 218 грн з кожного.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 до ПАТ «УкрСиббанк», треті особи: Реєстраційна служба Головного управління юстиції у м. Києві, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу - Сень-Силка І.В., ОСОБА_5, ОСОБА_6, про визнання договорів недійсними, зупинення нарахування пені та зобов'язання вчинити дії - відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 23 листопада 2016 року рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 31 травня 2016 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати оскаржувані судові рішення першої та апеляційної інстанції та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У звʼязку із цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність судового рішення в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи позовні вимоги Банку суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції виходив з того, що згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Порядок нарахування відсотків відповідачам був відомим на момент укладання, як основного договору, так і договорів поруки, однак будь-яких зауважень на момент підписання договорів позивачами не заявлялось. При цьому, судами встановлено, що банком не допущено зміни договірних умов, передбачених кредитним договором, що могло б вплинути на збільшення відповідальності поручителя.

Відмовляючи в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_4 про визнання недійсними укладених договорів кредиту, поруки та іпотеки, а також в частині зобов'язання банк вчинити дії щодо повернення ОСОБА_4 у натурі все, що банк отримав на виконання угод за договором споживчого кредиту від 21 січня 2008 року та договором іпотеки від 21 січня 2008 року № 75412, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції виходив з того, щопозивачем за зустрічним позовом не наведено доказів недійсності указаних договорів чи підстав для їх розірвання.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 21 січня 2008 року за № 0 між ПАТ «УкрСиббанк» та позичальником ОСОБА_4 укладено кредитний договір, згідно якого банк надав позичальнику споживчий кредит у сумі 100 000 дол. США під 9,5 % річних на термін до 21 січня 2038 року.

Відповідно до п. 4.1 кредитної угоди сторонами передбачена сплата позичальника пені за порушення будь-якого грошового зобов'язання за цим договором в розмірі: - подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу, якщо сума такої заборгованості виражена у гривні: - в розмірі подвійної облікової ставки НБУ гривневого еквівалента суми у гривні до валюти заборгованості станом на дату нарахування такої пені, якщо сума такої заборгованості виражена у іноземній валюті: - пеня нараховується за кожен день прострочення. При цьому банк має право на застосування такої пені на 32 день рахуючи з дня порушення позичальником терміну виконання свого зобов'язання.

Таким чином, між сторонами ПАТ «УкрСиббанк» та позичальником ОСОБА_4, в силу ст. 1054 ЦК України, виникли відносини кредиту, в силу яких банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

На забезпечення указаних кредитних зобов'язань відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 згідно до договорів поруки, відповідно, за № 173856 від 21 січня 2008 року, та № 173859 від 21 січня 2008 року, поручились перед ПАТ «УкрСиббанк» за виконання ОСОБА_4 указаного кредитного договору.

Встановлено, що між ОСОБА_5 та ОСОБА_6, з кожним окремо, та ПАТ «УкрСиббанк», виникли договірні відносини поруки, в силу яких, відповідно до ст. 553 ЦК України, поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором, як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Згідно пунктів 1.2 Договорів поруки, поручителям відомі всі умови Основного кредитного договору в тому числі термін виконання основного договору та умови застосування інших термінів виконання основного договору.

Крім того, між ОСОБА_4 та Банком укладено договір іпотеки від 21 січня 2008 року за № 75412, посвідчений приватним нотаріусом Сень-Силкою І.В. за реєстровим № 504, згідно якого позичальниця на забезпечення виконання своїх договірних зобов'язань заставила Банку в іпотеку квартиру АДРЕСА_1.

Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв, ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У березні 2015 року банк, в порядку ст. 1050 ЦК України, звернувся до суду з позовом про дострокове погашення кредиту, оскільки боржник ОСОБА_4 не виконувала договірні зобов'язання щодо погашення кредиту.

Судом встановлено, що у січні 2015 року відповідно до п. 6.2 кредитної угоди, ПАТ «УкрСиббанк» надіслав основному боржнику та його поручителям вимоги про виникнення заборгованості за кредитною угодою та необхідність її погашення протягом 31 дня, а в разі невиконання цієї вимоги, кредитор буде вважати термін погашення кредиту таким, що настав.

Таким чином, суди попередніх інстанцій перевіривши усі обставини у справі, зробили правильний висновок про задоволення позовних вимог, оскільки боржник ОСОБА_4 не виконувала договірні зобов'язання щодо погашення кредиту, станом на 04 березня 2015 року за нею утворилась заборгованість у загальній сумі 82 747,58 дол. США, з яких: 78 825,62 дол. США - заборгованість за простроченим кредитом 3 921,96 дол. США заборгованість за простроченими відсотками за користування кредитом; 5 076 грн 08 коп - пеня по кредиту; 3 560 грн 52 коп. - пеня по процентам.

Відповідно до ч. 5 ст. 11, ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори із споживачами умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принцип добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п'ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов'язань за договором (п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону «Про захист прав споживачів»).

Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, та положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає: будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» договір про надання фінансових послуг повинен містити розмір фінансового активу, зазначений у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків.

Відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідків є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Згідно з ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу.

Суди дійшли обґрунтованого висновку про те, що договірні умови передбачені зазначеним Кредитним договором та додатками до нього не створюють дисбаланс прав та обов'язків на користь будь-якої сторони цієї кредитної угоди, а тому ці умови не можна кваліфікувати, як несправедливі та дискримінаційні, що порушують права позивачки ОСОБА_4, як споживача фінансових послуг.

Судами встановлено, що всі договірні умови підписані позивачем добровільно, без будь-якого тиску, без погодження з позичальником банк не включив до договору жодної умови, які б створювали дисбаланс прав та обов'язків позичальника.

При цьому, позичальником ОСОБА_4 добровільно виконувались договірні умови, починаючи з 2008 року, що свідчить про те, що вона їх визнавала і погоджувалася з ними і лише після звернення до неї з позовом про стягнення заборгованості, вона звернулася до суду з вказаним зустрічним позовом.

Встановлено, що Позивач з пропозиціями про внесення змін до умов кредитного договору не зверталась, що свідчить про її згоду з усіма умовами спірного Кредитного договору.

Підрахунок сукупної вартості кредиту не становить для позивача складності, оскільки сторонами договору чітко і зрозуміло обумовлено розмір кредиту, його відсоток, графік погашення кредиту та відповідальність за порушення виконання кредитних умов.

Розділом 3 укладеного між сторонами кредитного договору визначено, що наданий в іноземній валюті - долар США, кредит підлягає поверненню в іноземній валюті, шляхом сплати щомісячних ануїтетних платежів, що свідчить про те, що валюта платежу співпадає з валютою зобов'язання, а тому питання валютних ризиків та конвертації валюти в даному випадку не виникає.

Таким чином, суди попередніх інстанцій перевіривши усі обставини у справі, зробили правильний висновок про відмову в задоволенні зустрічного позову оскільки сторонами при укладанні кредитної угоди дотримані вимоги, встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 ЦК України, які є необхідними для чинності правочину чи окремих його частин.

Доводи на які посилається скаржник у касаційній скарзі, спростовуються матеріалами справи та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої та апеляційної інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права. Доводи, наведені в касаційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди скаржника з висновками суду попередніх інстанцій щодо їх оцінки.

Перевіривши доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 31 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 23 листопада 2016 року, оскільки судові рішення законні та обґрунтовані.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 31 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 23 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О.І. Євтушенко Є.П. Євграфова Г.І. Мостова