Справа № 372/4949/15-ц Головуючий у І інстанції Потабенко Л. В.
Провадження № 22-ц/780/4455/17 Доповідач у 2 інстанції Таргоній Д. О.
Категорія 18 20.09.2017
УХВАЛА

Іменем України

20 вересня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого - судді Таргоній Д.О.,

суддів: Верланова С.М., Іванової І.В.,

за участю секретаря Дрозда Р.І.,

розглянула у відкритому судовому засіданні матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Обухівського районного суду Київської області від 07 липня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи, колегія суддів,

УСТАНОВИЛА:

позивач звернувся до Обухівського районного суду Київської області з позовною заявою до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів, в якому на обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що у 2013-2014 роках займався ремонтом власної квартири та купував деякі будівельні матеріали через інтернет-магазин.

19.08.2013 року позивач купив керамічну плитку на суму 2918,42 грн. 17.10.2013 року керамічну плитку на суму 8032,54 грн., а 13.12.2013 року паркетну дошку на суму 10278,24 грн. у відповідача.

Оплата покупок проводилась готівкою або поповненням наданого йому відповідачем карткового рахунку в «Приватбанку», який належить відповідачу. Також позивач домовився з відповідачем про доставку протягом трьох тижнів після оплати бордюру для керамічної плитки, якого у наявності на складі не було. 11.11.2013 року позивачем було оплачено відповідачу 530,00 грн. на картковий рахунок за даний товар. Проте, до цього часу позивач оплачений товар так і не отримав. Співробітник відповідача повідомляв, що поставка затримується, а в подальшому взагалі перестали відповідати на телефонні дзвінки та звернення електронною поштою. Так, як зобов'язання щодо поставки замовленого та оплаченого позивачем товару відповідачем не виконане, позивач був змушений звернутися до суду за захистом своїх прав.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 07 липня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неповноту з'ясування обставин, що мають значення для справи, неправильну оцінку доказів та порушення норм матеріального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог. Зокрема, серед доводів апеляційної скарги вказує, що відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції в порушення вимог процесуального законодавства, не мотивував відхилення доказів, поданих позивачем. Крім того, вважає що в оскаржуваному рішенні неправильно застосовані норми матеріального права, оскільки за наявності спеціальних положень Закону України «Про захист прав споживачів» наведені судом норми цивільного законодавства не застосовуються.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що неможливо встановити порушення відповідачем умов усного договору, а також невиконання ним своїх зобов'язань перед позивачем, оскільки в підтвердження цього суду доказів надано не було.

Колегія суддів апеляційного суду з такими висновками погоджується, оскільки вони відповідають встановленим по справі обставинам та ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

Так, судом першої інстанції встановлено, що відповідно до копії видаткової накладної №РН-13.12-06 від 13.12.2012 року позивач сплатив на рахунок ТОВ «Торгівельно будівельна компанія «Югас» 10278 грн. 24 коп. за паркетну дошку.

Відповідно до копії рахунку-фактури №354828/С від 07.08.2013 року позивач сплатив на рахунок ТОВ «Торгівельно будівельна компанія «Югас» 2918 грн. 42 коп. за плитку.

Відповідно до копії рахунку-фактури №840/С від 17.10.2013 року позивач сплатив на рахунок ТОВ «Торгівельно будівельна компанія «Югас» 8032 грн. 54 коп. за плитку.

В суді апеляційної інстанції відповідач не заперечував тієї обставини, що 11.11.2013 р. позивачем йому на картку було перераховано 530 грн., однак зазначив, що конкретно не пам'ятає природу походження цього платежу.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач, посилаючись на невиконання договору поставки продукції, просить стягнути сплачені за продукцію 530 грн., а також неустойку відповідно до положень ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів».

За змістом ст. ст. 525, 526 цього Кодексу зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного (господарського) законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір поставки є окремим видом зобов'язання, до якого застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін ( ч. 2 ст. 712 ЦК України).

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК України).

Частиною 2 ст. 693 ЦК України передбачено, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Таким чином, двосторонній характер договору купівлі-продажу зумовлює взаємне виникнення у кожної зі сторін прав та обов'язків. Тобто, з укладенням такого договору продавець приймає на себе обов'язок передати покупцеві певну річ і водночас набуває права вимагати її оплати, а покупець у свою чергу зобов'язаний здійснити оплату придбаної речі та водночас набуває права вимагати від продавця її передачі.

Однак, виникнення таких правовідносин має бути підтверджено належними та допустимими доказами. Договір купівлі-продажу повинен містити істотні умови (сторони договору, предмет договору, умови про ціну, якість та кількість), без яких договір не вважається дійсним.

Квитанція ПАТ КБ «ПриватБанк» про зарахування грошових коштів в сумі 530 грн. на рахунок ОСОБА_3 - не може бути прийнята судом як належний доказ укладення договору купівлі-продажу, оскільки вона не містить істотних умов, притаманних такому договору.

Крім того, слід зазначити, що матеріали справи не містять також доказів реєстрації відповідача ОСОБА_3 як підприємця, а тому відповідно до вимог ст. 712 ЦК України він не міг бути ні продавцем, ні постачальником за даним договором, так як підприємницької діяльності не здійснював.

Надані позивачем копії рахунків-фактури щодо оплати постачання плитки та паркетної дошки на користь ТОВ «Торгівельно будівельна компанія «Югас» правомірно не взяті до уваги судом першої інстанції, оскільки також не підтверджують наявність між сторонами у справі зобов'язальних правовідносин.

Відповідно до вимог ст. ст. 10-11, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 60 ч. 4 ЦПК України).

Зважаючи на викладене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про те, що суд першої інстанції, розглядаючи спір, повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, а його рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права. За таких умов передбачених законом підстав для скасування рішення суду при апеляційному розгляді не встановлено.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 307. 308, 315, 317, 318 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 07 липня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: