АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1805/17Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 53 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2017 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3, ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 ОСОБА_7 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 14 липня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_9, зацікавлена особа: Перша Черкаська державна нотаріальна контора, третя особа: ОСОБА_6 про визнання недійсною відмову від прийняття спадщини, визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину за законом, визнання права власності на майно, -

в с т а н о в и л а :

У квітні 2014 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом.

В обґрунтування своїх позовних вимог вказував, що 13 липня 2009 року померла його дружина ОСОБА_10, якій належав житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться в м. Черкаси по вул. Г. Буркацької, 40 та земельна ділянка площею 869,8 кв.м., розташована на території Черкаської міської ради по вул. Г. Буркацької, 40. Після смерті ОСОБА_10 відкрилася спадщина на житловий будинок з надвірними спорудами та земельну ділянку за вищезазначеною адресою. Спадкоємцями першої черги на спадкове майно за законом став позивач та син померлої ОСОБА_9

Між позивачем та ОСОБА_9 було досягнуто домовленості про те, що ОСОБА_8 відмовляється від ? частини на спадщину, а відповідач в свою чергу сплачує останньому грошові кошти за його частину. Проте, зі спливом чотирьох років ОСОБА_9 зареєстрував право на спадщину на себе, грошові кошти позивачу за його частину не повернув.

Позивач неодноразово уточнював позовні вимоги в поданих ним заявах від 12.04.2017 року, 25.05.2017 року, 02.06.2017 року та остаточно просив суд визнати недійсною відмову від прийняття спадщини після смерті ОСОБА_10 на користь ОСОБА_9, недійсними свідоцтва про право на спадщину за законом: на житловий будинок з надвірними спорудами по вул. Г. Буркацької, 40 в м. Черкаси; на вклади у філії ВАТ КБ «Надра» з відповідними відсотками та компенсацією; на земельну ділянку за адресою: м. Черкаси, вул. Г. Буркацької, 40; на земельну ділянку площею 1,97 га, розташовану в адміністративних межах Коровинської сільської ради Недригайлівського району Сумської області; на майновий пай в ППА «Коровинці» в с. Коровинці Недригайлівського району Сумської області. Визнати за позивачем право власності на ? частину вказаного майна та коштів, оскільки воно придбане в шлюбі з померлою ОСОБА_10 та є спільним майном подружжя.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 14 липня 2017 року позов задоволено.

Визнано недійсною відмову ОСОБА_8 від прийняття спадщини після смерті ОСОБА_10, померлої 13.07.2009 року, на користь ОСОБА_9

Визнано недійсними свідоцтва про право на спадщину за законом:

- від 06.03.2010 на житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться в м. Черкаси по вул.. Г. Буркацької, 40;

- від 11.03.2010 на вклади з відповідними відсотками та нарахованою компенсацією у філії ВАТ КБ «Надра»;

- від 01.06.2010 на земельну ділянку площею 869,8 кв.м. по вул. Г. Буркацької, 40 в м. Черкаси;

- від 01.06.2010 на земельну ділянку площею 1,97 га розташовану в адміністративних межах Коровинської сільської ради Недригайлівського району Сумської області;

- від 13.10.2011 на майновий пай в ППА «Коровинці» в с. Коровинці Недригайлівського району Сумської області.

Визнано за ОСОБА_8 право власності на ? частину житлового будинку, розташованого в м. Черкаси по вул. Буркацької Галини, 40.

Визнано за ОСОБА_8 право власності на ? частину земельної ділянки загальною площею 869,8 кв.м., розташованої в м. Черкаси по вул. Буркацької Галини, 40.

Визнано за ОСОБА_8 право власності на ? частину майнового паю в ППА «Коровинці» (КСП «Комінтерн»), с. Коровинці Недригайлівського району Сумської області.

Визнано за ОСОБА_8 право власності на ? частину земельної ділянки загальною площею 1,97 га, розташованої в адміністративних межах Коровинської сільської ради Недригайлівського району Сумської області призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Визнано за ОСОБА_8 право власності на вклади з відповідними відсотками та нарахованою компенсацією, що знаходяться у філії ВАТ КБ «Надра» Черкаське регіональне управління, на картковому рахунку № 78699080 на суму 2529, 58 грн., на депозитному рахунку № 523288 на суму 63 647, 5 грн.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_6 ОСОБА_7, вважаючи рішення суду першої інстанції таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 14 липня 2017 р. скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовлено.

При цьому апелянт зазначив, що судом першої інстанції не взято до уваги той факт, що помилка на яку посилається позивач внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення не є підставою для визнання правочину недійсним.

Крім того, скаржник вказує, що державним нотаріусом встановлено дієздатність позивача, справжність його намірів та волевиявлення при написанні та подачі заяви від 12.01.2010 року, відсутність застосування до нього фізичного та психологічного тиску з боку інших осіб, а тому заяву про відмову від прийняття спадщини можна вважати такою, яка складена та подана до нотаріальної контори відповідно до норм чинного законодавства.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до п.1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Оскаржуване рішення суду не відповідає даним вимогам закону.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, позивач, підписуючи заяву про відмову від спадщини, вважав що фактично укладає договір довічного утримання, що не оспорювалось сторонами в судовому засіданні. Внаслідок даного договору відповідач зобовязувався сплатити позивачеві кошти за його частину у спільному майні подружжя та утримувати його до смерті, проте скориставшись своїми правами як спадкоємця, не дотримав своєї обіцянки. Крім того, позивач ОСОБА_8, звернувшись до нотаріальної контори з заявою про відмову від прийняття спадщини на користь відповідача ОСОБА_9, помилявся щодо обставин, які мають істотне значення, як передбачено диспозицією статті 229 ЦК України.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, ОСОБА_9 народився 12.08.1975 року, батьками записані ОСОБА_11 та ОСОБА_12, що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-БП №097099 (т.1 а.с. 35).

ОСОБА_8 та ОСОБА_12 зареєстрували шлюб 25.02.1989 року, внаслідок реєстрації шлюб останній присвоєно прізвище ОСОБА_8 (т.1 а.с. 22).

13 липня 2009 року ОСОБА_10 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 14.07.2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Черкаси Черкаського міського управління юстиції, серії І-СР № 123317 (т.1 а.с. 34).

Після смерті ОСОБА_10 відкрилась спадщина на житловий будинок з надвірними спорудами по вул. Г.Буркацької, 40 в м. Черкаси; земельну ділянку за вказаною адресою, грошові вклади у філії ВАТ КБ «Надра»; земельну ділянку площею 1,97 га, розташовану в адміністративних межах Коровинської сільської ради Недригайлівського району Сумської області; майновий пай в ППА «Коровинці» в с. Коровинці Недригайлівського району Сумської області.

12 січня 2010 року ОСОБА_9 звернувся до Першої черкаської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини після померлої матері ОСОБА_10 (т. 1 а.с. 31).

Цього ж дня, 12.01.2010 року ОСОБА_8 подав заяву до Першої черкаської державної нотаріальної контори, при цьому усвідомлюючи значення своїх дій та маючи можливість керувати ними без будь-якого примусу до нього, в якій відмовився від прийняття спадщини, що залишилась після смерті дружини на користь її сина ОСОБА_9 (т.1 а.с. 33).

На підставі поданих заяв, ОСОБА_9 Першою черкаською державною нотаріальною конторою були видані свідоцтва про право на спадщину за законом від 06 березня 2010 року, від 11 березня 2010 року, від 01 червня 2010 року та від 13 жовтня 2011 року на майно, а саме: жилий будинок з надвірними спорудами по вул. Г. Буркацької, 40 у м. Черкаси; земельну ділянку площею 869,8 кв.м. за цією ж адресою; вклади з відповідними відсотками та нарахованою компенсацією у ВАТ КБ «Надра»; земельну ділянку площею 1,97 га, розташовану в адміністративних межах Коровинської сільської ради Недригайлівського району Сумської області; майновий пай в ППА «Коровинці» (с. Коровинці Недригайлівського району Сумської області).

З матеріалів справи вбачається, що підставою для відмови від прийняття спадщини, яку вказував позивач, було, зокрема, домовленість з ОСОБА_9 про те, що відповідач сплатить йому грошові кошти за його частину із спадщини, але кошти йому не повернув.

В подальшому позивач неодноразово уточнював позовні вимоги в частині предмету позову в заявах від 12.04.2017 року, від 25.05.2017 року та від 02.06.2017 року, проте письмових заяв з приводу зміни підстав позову позивач до суду не подавав.

Частиною 2 ст. 31 ЦПК України передбачено, що до початку розгляду судом справи по суті позивач має право шляхом подання письмової заяви змінити предмет або підставу позову, а відповідач предявити зустрічний позов.

Таким чином нормами процесуального законодавства передбачена можливість зміни предмету та підстав позову шляхом подання письмової заяви.

В судовому засіданні представник позивача повідомив, що позивач в усному порядку змінив підставу позову в частині того, що ОСОБА_9 зобовязався в подальшому утримувати та доглядати ОСОБА_8

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно із ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (ч. 1 ст. 229 ЦК України).

За змістом ст. 1274 ЦК України спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги. Відмова від прийняття спадщини може бути визнана судом недійсною з підстав, встановлених статтями 225, 229 - 231 і 233 цього Кодексу.

Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, у тому числі пояснень сторін і письмових доказів, наявність обставин, які вказують на помилку - неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, дійсно було і має істотне значення. Такими обставинами є: вік позивача, його стан здоров'я та потреба у зв'язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного.

Отже, наявність чи відсутність помилки - неправильного сприйняття позивачем фактичних обставин правочину, що вплинуло на волевиявлення особи під час відмови від спадщини замість договору довічного утримання, суд визначає за такими обставинами, як: вік позивача, його стан здоров'я та потреба у зв'язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного.

Лише в разі встановлення цих обставин норми ч. 1 ст. 229 та статей 203 і 1273 ЦК України у сукупності вважаються правильно застосованими.

Вказаний вище висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 27 квітня 2016 року у справі N 6-372цс16, яка відповідно до вимог ч. 1 ст. 3607 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Крім того, відповідно до п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" відмова від прийняття спадщини може бути визнана судом недійсною з підстав, передбачених ст. ст. 225, 229-231, 233 ЦК України.

Пленум Верховного Суду України в п. 19 постанови "Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними" від 06 листопада 2009 року N 9 роз'яснив, що правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Зі змісту заяви ОСОБА_8 про відмову від спадщини вбачається, що він відмовився від прийняття спадщини за законом після смерті своєї дружини ОСОБА_10 Зміст ст.ст. 1273-1275 ЦК України йому нотаріусом роз`яснено, про що свідчить його підпис.

Тобто, наведене вказує на обізнаність ОСОБА_8 зі своїми спадковими правами як на прийняття спадщини, так і на відмову від неї. При цьому позивачу було розяснено, що відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною, що передбачено вимогами ч. 5 ст. 1273 ЦК України, але може бути відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття.

Таким чином, зазначеною нормою закону передбачено, що спадкоємець не може в обмін на відмову від прийняття спадщини вимагати отримання для себе або інших осіб будь-яких матеріальних чи нематеріальних благ.

Заява позивача про відмову від прийняття спадщини відповідає вимогам чинного законодавства, при її складанні було дотримано вимоги Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року.

Відповідно до положень ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

В порушення вищевказаних норм, позивач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що заява про відмову від прийняття спадщини після смерті ОСОБА_10 від 12 січня 2010 року була подана ним внаслідок помилки щодо природи вказаного правочину, його прав та обов'язків.

При цьому, своїм правом на відкликання заяви про відмову від прийняття спадщини позивач, відповідно до вимог ч.6 ст. 1273 ЦК України, не скористався.

Колегія суддів вважає, що позивачем не надано доказів помилковості написання вказаної заяви, оскільки він усвідомлював значення своїх дій та був обізнаний в правовій природі даного правочину.

Недотримання відповідачем своїх зобовязань, а саме сплати коштів за частину ОСОБА_8 у спільному майні подружжя та утримання його до смерті не можна вважати помилкою щодо природи вказаного правочину, яка може бути підставою для визнання заяви недійсною.

Крім того, як вбачається із заяви ОСОБА_8, підписаної ним власноручно, нотаріусом були роз'яснені положення ст.ст.60-63 СК України, а заявником вказано, що на отримання свідоцтва про право власності на майно у спільному майні подружжя він не претендує, оскільки спадкове майно являється особистою власністю дружини.

Інші вимоги позивача залежать від визнання недійсною заяви про відмову від прийняття спадщини, а тому також не підлягають до задоволення.

Таким чином, колегія суддів вважає, що районний суд прийшов до помилкового висновку про задоволення позовних вимог про визнання недійсною відмову від прийняття спадщини, визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину за законом, визнання права власності на майно.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 307, 309, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 ОСОБА_7 - задовольнити.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 14 липня 2017 року скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_8 до ОСОБА_9, зацікавлена особа: Перша Черкаська державна нотаріальна контора, третя особа: ОСОБА_6 про визнання недійсною відмову від прийняття спадщини, визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину за законом, визнання права власності на майно - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів після його проголошення.

Головуючий :

Судді :