13 вересня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
ЄвтушенкоО.І., Ізмайлової Т.Л., Кадєтової О.В.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення аліментів,
за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів,
за касаційною скаргою ОСОБА_5, поданою представником ОСОБА_6, на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 04 листопада 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 22 лютого 2017 року у справі,
в с т а н о в и л а:
У вересні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним позовом, в обґрунтування якого зазначала, що від шлюбу з відповідачем має двох дочок: ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3, які проживають разом із нею. Відповідач матеріальну допомогу на утримання дітей не надає, не бере участі в їх вихованні, а тому просила стягнути з нього на її користь аліменти на дочок у розмірі 1/3 частки його доходу до повноліття дітей, починаючи з дня подання заяви до суду.
У листопаді 2014 року ОСОБА_5 звернувся до суду із зустрічним позовом, в обґрунтування якого зазначав, що саме він займається вихованням дітей та в повній мірі забезпечує їх продуктами харчування, одягом та надає іншу матеріальну допомогу. ОСОБА_4 не бере участі у вихованні дочок та не утримує їх, а тому просив стягнути з неї на його користь аліменти на дітей у розмірі 1/3 частки її доходу до досягнення дітьми повноліття.
Справа розглядалася судами неодноразово.
Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 04 листопада

2016 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення аліментів відмовлено. В задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 22 лютого 2017 року рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 04 листопада 2016 року залишено без змін.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_5 - ОСОБА_6 просить скасувати рішення Голосіївського районного суду м. Києва від

04 листопада 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 22 лютого 2017 року в частині відмови в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_5 та ухвалити в цій частині нове рішення, яким зустрічні позовні вимоги ОСОБА_5 задовольнити, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

В частині позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення аліментів рішення Голосіївського районного суду м. Києва від

04 листопада 2016 року та ухвала апеляційного суду м. Києва від 22 лютого 2017 року не оскаржуються, а тому судом касаційної інстанції не перевіряються.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У звʼязку із цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність судових рішень в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи в задоволенні зустрічних позовних вимог

ОСОБА_5, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив із відсутності правових підстав для задоволення зустрічних позовних вимог.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що сторони з 07 вересня

2001 року перебували в шлюбі, який розірвано рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 31 жовтня 2014 року.

За час перебування у шлюбі у сторін народились неповнолітні діти: ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Під час перебування сторін в шлюбі, після його розірвання сторони та їх неповнолітні доньки постійно проживають та зареєстровані за адресою:

АДРЕСА_1.

Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до роз'яснень, що містяться у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК України) і виплачуються щомісячно. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України.

За змістом ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Статтею 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Ураховуючи наведене, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, відмовляючи в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів, на підставі належним чином оцінених доказів (ст. 212 ЦПК України) дійшов до правильного висновку про відмову в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_5 оскільки судами встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 проживають спільно із їх малолітніми дітьми, як і

ОСОБА_4, так і ОСОБА_5 приймають участь в утриманні їх неповнолітніх дітей. При цьому судами враховано покази надані свідком неповнолітньою ОСОБА_7.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Перевіривши доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 04 листопада 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 22 лютого 2017 року у справі в частині відмови в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_5, тому що судові рішення в цій частині законні та обґрунтовані.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5, подану представником ОСОБА_6, відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 04 листопада

2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 22 лютого 2017 року у справі, в частині відмови в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів, в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення аліментів, за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О.І. Євтушенко Т.Л. Ізмайлова О.В. Кадєтова