У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11.05.2017 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області

в складі : головуючого судді Леміш О.М.,

при секретарі Химинець О.Я.,

з участю представника позивача ОСОБА_1Г

представника відповідача ОСОБА_2П

відповідача за зустрічним позовом - ОСОБА_3П

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ужгороді цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання недійсним договору позики та зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості -

в с т а н о в и в:

Сторони звернулися в суд з вищенаведеними позовами.

Разом з тим, позивачкою до суду подано заяву про забезпечення її позову, яка мотивована тим, що в провадженні Ужгородського міськрайонного суду знаходиться цивільна справа № 308/1198/16 про визнання недійсним договору позики від 26 березня 2014 року,визнання недійсним договору іпотеки від 26 березня 2014 року та визнання недійсним виконавчого напису від 09.12.2016 року, реєстровий №2514 вчиненого приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_6.

Однак, за заявою відповідачки, приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_6, відповідно до договору позики від 26 березня 2014 року та договору іпотеки від 26 березня 2014 року вчинено виконавчий напис від 09.12.2016 року, реєстровий № 2514 на підставі якого здійснено звернення стягнення на будівлю кафе-бару загальною площею 238, 2 кв.м., що знаходиться за адресою: Закарпатська область, Мукачівський район, смт. Чинадійово, вулиця Волошина, буд. №135 (сто тридцять п'ять).

27 грудня 2016 року заступником начальника Мукачівського районного відділу виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатський області винесено Постанову про арешт майна боржника від 27.12.2016 року згідно якої накладено арешт на нерухоме майно - будівлю кафе-бару загальною площею 238,2 кв.м., що знаходиться за адресою: Закарпатська область, Мукачівський район, смт. Чинадійово, вулиця Волошина, буд. №135 (сто тридцять п'ять), до якої бару належать такі прибудови та споруди Б вбиральня (цегла), І альтанка (2шт.) (дерево), II альтанка (2шт.) (дерево), №1-2 споруди (дерево-брус), разом розташовані на земельній ділянці площею 0,0308 га. за кадастровим номером :10:004:0082, цільове призначення: 03.08, категорія земель: землі житлової та громадської забудови, вид використання земельної ділянки: для будівництва та обслуговування об'єктів туристичної інфраструктури та закладів громадського харчування (далі Нерухоме майно), яке на підставі Договору купівлі- продажу, посвідченого 11.10.2016 року ОСОБА_7, приватним нотаріусом Мукачівського районного нотаріального округу за реєстровим №2096 (номер запису про право власності Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 5114044, реєстраційний номер Предмета іпотеки: 27), належить на праві власності боржнику ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_1, місце народження, місце роботи невідомі, РНОКПП НОМЕР_1, НОМЕР_2, виданий 26.05.1998 року Мукачівським РВ УМВС України в Закарпатській області, зареєстрованою за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2).

Станом на 11.05.2017 року заступником начальника Мукачівського районного відділу виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатський області здійснюються заходи з примусової реалізації вказаного нерухомого майна з прилюдних торгів з метою задоволення вимого стягувана на суму ОСОБА_5, які станом на 09.12.2016 складають: 1 078 346, 75 (один мільйон сімдесят вісім тисяч триста сорок шість) гривень 75 копійок, що за курсом Національного банку України станом на 09.12.2016 року (100 доларів США = 2577,2490 гривень) становить еквівалент 41 841 (сорок одна тисяча вісімсот сорок один) долар США відповідно до вказаного виконавчого напису.

Оскільки позивач в межах позовних вимог у цивільній справі № 308/1198/16 ц оспорює як договір позики від 26 березня 2014 року, договір іпотеки від 26 березня 2014 року так і виконавчий напис приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_6, що був вчинний на підставі вказаних договорів, позивач вважає вважає, що відповідно до положень частини 5 статті 152 Цивільного процесуального кодексу України від 18.03,2004, № 1618-IV дію вказаного виконавчого напису необхідно зупинити до вирішення цивільної справи по суті, оскільки невжиття заходів забезпечення позову може призвести до незаконного позбавлення його права власності на належне нерухоме майно, що унеможливить виконання судового рішення.

Представник позивача в судовому засіданні заяву про забезпечення позову підтримав.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення заяви заперечив.

Відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_3П проти заяви не заперечив.

Згідно ч.1, ч.5 ст.153 ЦПК України , заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа і про вжиття заходів забезпечення позову суд постановляє ухвалу.

Звернення з позовом до суду за захистом порушених прав, інтересів фізичних осіб та юридичних осіб, а також свобод фізичних осіб є одним із способів судового захисту.

Інститут забезпечення позову при цьому, дає можливість суду до ухвалення рішення по суті вжити заходів щодо забезпечення заявленого позову у певних визначених випадках, враховуючи чітко визначені підстави.

Відповідно до ч.3 ст.151 ЦПК України, забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Згідно з п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» №9 від 22.12.2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахування доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до ч.3 ст. 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Приймаючи до уваги наведені норми процесуального законодавства, з врахуванням роз'яснення Верховного Суду України, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів позивача, щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника, щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін; наявності зв'язку між заходом, щодо забезпечення позову і предметом позовної вимоги, в тому числі, спроможності заходів, який заявник просить вжити у порядку забезпечення позову, забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання, або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; зважаючи , що позивачем в обгрунтування вимог заяви не нведено жодних доводів та не зазначено мотивів того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, а з викладених ним в поданій заяві про збільшення позовних вимог не вбачається що ним оскаржується безпосередньо сам виконавчий напис, як такий що є вчинений не правомірно, а оскаржується безпосередньо договір кредиту та іпотеки, в разі встановлення недійсності яких з підстав їх незаконності просить в изнати недійсним виконавчий напис, який здійснено як наслідок не виконання договору, який в свою чергу оскаржується позивачем, з врахуванням вимог ЦПК України , постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»№9 від 22.12.2006 року суд вважає , що заява позивача про забезпечення позову є безпідставною і не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 151-153, 208-210 ЦПК України, суддя,-

ухвалив:

У задоволені заяви про забезпечення позову - відмовити.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п'яти днів з дня її проголошення . У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи , яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали. Апеляційна скарга подається до апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду О.М Леміш